Номер провадження: 22-ц/785/4013/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Троїцької Л.Л.,
Таварткіладзе О.М.,

секретаря Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства
«Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне Управління
морських шляхів» на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 27 лютого 2014 року, в цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне Управління
морських шляхів», за участю третьої
особи на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - начальника Державного
підприємства «Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне Управління
морських шляхів» Оршлет Віктора
Олександровича про визнання наказу про
звільнення з роботи незаконним, зміну
формулювання причин звільнення з
роботи, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу, вихідної
допомоги і моральної шкоди, -

встановила;

12.12.2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом, в якому просив:
- визнати незаконним наказ ДП
«Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне Управління
морських шляхів» (далі - ДП
«Чоразморшлях») №181/к від 15.11.2012 року, в
частині формулювання причин
звільнення його з роботи, з посади
заступника начальника з безпеки;
- вважати його звільненим згідно
ч.3ст.38 КЗпП України, за власним
бажанням, у зв'язку з тим, що
уповноважений власником орган не
виконує законодавство про працю,
- стягнути з
відповідача заробітну плату за час
вимушеного прогулу за період часу з
липня по жовтень 2012 року у загальному
розмірі 27841 грн. 75 коп.,
- стягнути з
відповідача вихідну допомогу при
звільненні, відповідно до ст.44 КЗпП
України, у розмірі тримісячного
середнього заробітку, який становить
21078 грн., -
стягнути з відповідача завдану
моральну шкоду у розмірі 3000 грн.,
- допустити
негайне виконання рішення суду в
частині стягнення заробітної плати за
один місяць у сумі 7026 грн. посилаючись
на наступні обставини:
З
12.09.2011року позивач працював на посаді
заступника начальника з безпеки ДП
«Чоразморшлях» і був звільнений з
роботи за п.1ч.1ст.41 КЗпП України.
Рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси
від 03.07.2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 01.11.2012 року, його звільнення
з роботи було визнане не законним, і
поновлено на роботі. З часу ухвалення
судового рішення про поновлення на
роботі і до 14.11.2012 року він не працював у
зв'язку з тим, що відповідач
відмовлявся добровільно виконати
судове рішення, і поновити його на
роботі. Таким чином, за цей період часу
він вимушено прогулював, і тому
відповідач зобов'язаний виплатити йому
заробітну плату за час вимушеного
прогулу у вказаному вище розмірі. Крім
того, звільняючи його з роботи наказом
від №181/к від 15.11.2012 року відповідач не
прийняв до уваги, що позивач просив
звільнити його з роботи з інших
підстав, ніж ті, які вказані у наказі
про його звільнення. Так, позивач
просив звільнити його з роботи за
власним бажанням у зв'язку з тим, що
уповноважений власником підприємства
орган не виконує законодавства про
працю, оскільки незаконно звільнив
його з роботи наказом №182/к від 06.12.2011
року. Але його було звільнено з роботи
за власним бажанням, без зазначення
підстав, на які він посилався у своїй
заяві.
Позивач зазначає, що у зв'язку зі
звільненням з роботи за власним
бажанням він має право на вихідну
допомогу у розмірах, встановлених ст.44
КЗпП України, яка не виплачена йому
відповідачем без належних правових
підстав. Крім того, незаконним
звільненням з роботи йому було завдано
моральної шкоди, яка виразилася в тому,
що у зв'язку з порушенням його трудових
прав при звільненні він морально
страждав, втратив нормальні життєві
зв'язки і докладав додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідачі позов не визнали
посилаючись на те, що ОСОБА_2 не
звертався з заявою про поновлення на
роботі, не надав трудову книжку, чим
позбавив можливості поновити його на
роботі. А крім того, підприємство не
порушує законодавства про працю, тому
правових підстав для звільнення ОСОБА_2
з роботи з цих підстав немає.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 27.02.2014 року позовна заява
ОСОБА_2 задоволена частково. Визнано
не законним наказ ДП «Чоразморшлях»
№181/к від 15.11.2012 року в частині
формулювання причин звільнення ОСОБА_2
з посади заступника начальника
безпеки. Визнано ОСОБА_2 звільненим з
посади заступника начальника безпеки
ДП «Чоразморшлях» згідно ч.3ст.38 КЗпП
України, за власним бажанням, у зв'язку
з тим, що роботодавець не виконує
законодавства про працю. Стягнуто з ДП
«Чоразморшлях» на користь ОСОБА_2
заробітну плату за час вимушеного
прогулу у розмірі 27145 грн. 60 коп.,
вихідну допомогу у розмірі
тримісячного середнього заробітку - 21078
грн., моральну шкоду - 500 грн.. Суд
допустив негайне виконання рішення
суду в частині стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу за один
місяць у розмірі 7026 грн.. В задоволенні
решти позовних вимог - відмовлено.

За
правилами ч.1ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.
В апеляційній скарзі ДП
«Чоразморшлях» просить рішення суду
скасувати у зв'язку з порушенням судом
норм матеріального і процесуального
права та ухвалити нове рішення, яким
змінити формулювання причин
звільнення ОСОБА_2 зі ст. 38 КЗоТ України
(за власним бажанням) на звільнення у
зв'язку з прогулами за період з 04.07.2012
року по 02.11.2012 року, з перерахуванням
оплати праці за фактично
відпрацьований час. В решті позовних
вимог апелянт просить відмовити у
повному обсязі вказуючи, що ОСОБА_2
добровільно тривалий час не
використовував надане йому право на
працю, маючи на руках виконавчий лист
про негайне поновлення на роботі. У ДП
«Чоразморшлях» не виникало обов'язку
проводити заходи по відновленню ОСОБА_2
на посаді заступника начальника ДП
«Чоразморшлях» з безпеки без
виконавчого провадження.

В запереченням на
апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить
апеляційну скаргу відповідача
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін, так як суд
повно дослідив матеріали справи та
ухвалив законне і справедливе рішення.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, який доповів зміст
рішення, що оскаржене, доводи
апеляційної скарги, межі, в яких
повинні проводитися перевірка рішення,
встановлюватися обставини і
досліджуватися докази вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, за наступних
підстав;

Відповідно до вимог п.4ч.1ст.309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
про визнання незаконним наказу ДП
«Чоразморшлях» №181/к від 15.11.2012 року в
частині формулювання причин
звільнення з посади заступника
начальника безпеки і стягуючи на його
користь заробітну плату за час
вимушеного прогулу у розмірі 27145 грн. 60
коп., вихідну допомогу у розмірі
тримісячного середнього заробітку - 21078
грн., моральну шкоду - 500 грн. суд першої
інстанції виходив з того, що ці вимоги
ґрунтуються на законі і доведені
позивачем у встановленому законом
порядку.
Відмовляючи в задоволенні решти
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що заявлені позивачем
вимоги не доведені ним у встановленому
законом порядку.
Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції (крім
висновку про стягнення з ДП
«Чоразморшлях» заробітної плати за час
вимушеного прогулу у розмірі 27145 грн. 60
коп.), так як вони відповідають
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права.
Висновки суду про стягнення з
відповідача на користь позивача
заробітної плати за час вимушеного
прогулу суперечать нормам
матеріального і процесуального права.
Тому рішення в цій частині підлягає
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про відмову позивачу в
задоволенні позову в цій частині вимог.

Згідно п.2ч.1ст.367 ЦПК
України суд допускає негайне виконання
рішень у справах про присудження
працівникові виплати заробітної плати,
але не більше ніж за один місяць.
Статтею 368 ЦПК України
визначені підстави для звернення
судових рішень до виконання.
Питання, пов'язані із зверненням
судового рішення до виконання, вирішує
місцевий суд, який розглянув справу.

За кожним
судовим рішенням, яке набрало законної
сили, за заявою осіб, на користь яких
воно ухвалено, видається один
виконавчий лист.
Законом
України «Про виконавче провадження»
(ч.1,ч.2ст.17) визначено, що примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою
виконавчі листи, що видаються судами;
ухвали, постанови судів у цивільних
справах у випадках, передбачених
законом.
Отже, вказаними вище
нормами матеріального і
процесуального права передбачено, що
рішення суду підлягає виконанню
державною виконавчою службою на
підставі виконавчого листа, виданого
судом, за заявою осіб, на користь яких
ухвалене судове рішення.
Як вбачається з
матеріалів справи, рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси
від 03.07.2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 01.11.2012 року, ОСОБА_2
поновлено на роботі, на посаді
заступника начальника з безпеки ДП
«Чоразморшлях». Рішення суду першої
інстанції в частині поновлення на
роботі допущено до негайного
виконання.

08.11.2012 року ОСОБА_2
звернувся з заявою до Другого
Приморського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про поновлення його
на роботі, згідно рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 03.07.2012 року.
13.11.2012 року Державним виконавцем
Другого Приморського відділу ДВС
Одеського МУЮ винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження про
поновлення ОСОБА_2 на роботі, і 14.11.2012
року його було поновлено на роботі, на
посаді заступника начальника з безпеки
ДП «Чоразморшлях».

Під час проведення процедури
поновлення позивача на роботі
відповідачем не було допущено порушень
вказаних вище норм матеріального і
процесуального права, оскільки ОСОБА_2
звернувся до Другого Приморського
відділу ДВС з заявою про примусове
виконання рішення суду лише 08.11.2012 року.
Отже, ДП «Чоразморшлях» поновило
ОСОБА_2 на роботі відповідно до
вказаних вище норм матеріального і
процесуального права.
Суд першої інстанції
визнаючи вимушеним прогулом період
часу з 04.07.2012 року по 13.11.2012 року (коли
позивач не працював) в порушення
вказаних вище норм матеріального і
процесуального права неправомірно
прийшов до висновку, що ОСОБА_2 вчинив
цей прогул з вини ДП «Чоразморшлях»,
оскільки примусове виконання судових
рішень, в тому числі і тих, які
підлягають негайному виконанню,
проводиться державними виконавцями у
встановленому законом порядку. З
заявою про примусове виконання
судового рішення про поновлення його
на роботі, позивач звернувся лише 08.11.2012
року. Тому рішення суду в цій частині
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про відмову позивачу в
задоволенні позову, оскільки вини ДП
«Чоразморшлях» в тому, що ОСОБА_2 не
працював в період часу з 04.07.2012 року по
13.11.2012 року немає.

Колегія суддів визнає, що
позивач мав можливість бути поновленим
на посаді, з якої його було незаконно
звільнено, починаючи з наступного,
після проголошення судового рішення
дня, шляхом отримання виконавчого
листа і звернення до державного
виконавця з відповідною заявою, чого
ним зроблено не було.

За змістом статті 38 КЗпП
України, працівник має право з власної
ініціативи в будь-який час розірвати
укладений з ним на невизначений строк
трудовий договір. При цьому строк
розірвання трудового договору і його
правові підстави залежать від причин,
які спонукають працівника до його
розірвання і які працівник визначає
самостійно. У разі, якщо вказані
працівником причини звільнення -
порушення роботодавцем трудового
законодавства (частина третя статті 38
КЗпП України) - не підтверджуються або
роботодавцем не визнаються, останній
не має права самостійно змінювати
правову підставу розірвання трудового
договору на звільнення за власним
бажанням, без посилання на частину
третю статті 38 КЗпП України.
14.11.2012 року ОСОБА_2
звернувся до відповідача з заявою про
звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38
КЗпП України, за власним бажанням, у
зв'язку з тим, що ДП «Чоразморшлях» не
виконує (порушує) трудове
законодавство. Заява вмотивована тим,
що позивача було незаконно звільнено з
роботи.

Наказом №181/к від 15.11.2012 року
ОСОБА_2 звільнено з роботи на підставі
ст.38 КЗпП України, без зазначення
підстав для такого звільнення, які
вказані в заяві позивача про
звільнення його з роботи.

Визнаючи не законним
наказ ДП «Чоразморшлях» за №181/к від
15.11.2012 року в частині формулювання
причин звільнення ОСОБА_2 з посади
заступника начальника безпеки суд
першої інстанції правомірно виходив з
того, що відповідач відповідно до
ч.3ст.38 КЗпП України не має права
самостійно змінювати правову підставу
розірвання трудового договору. Тому
рішення суду в цій частині ґрунтується
на законі і відповідає нормам
матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.44 КЗпП України,
при припиненні трудового договору
внаслідок порушення власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю,
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі, передбаченому
колективним договором, але не менше
тримісячного середнього заробітку.

Звертаючись до
суду з позовом ОСОБА_2 просив стягнути
на його користь вихідну допомогу при
звільненні, відповідно до ст.44 КЗпП
України, у розмірі тримісячного
середнього заробітку, який становить
21078 грн..

Задовольняючи вимоги позивача та
стягуючи з відповідача 21078 грн. суд
першої інстанції правомірно виходив з
того, що ці вимоги ґрунтуються на
законі і доведені ОСОБА_2 у
встановленому законом порядку.

Згідно ст.237-1 КЗпП
України, відшкодування власником або
уповноваженим органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Порушуючи норми трудового
законодавства при звільнення позивача
з роботи за власним бажанням ДП
«Чоразморшлях» завдав ОСОБА_2
моральної шкоди, яка виразилася в тому,
що останній морально страждав і
переживав з приводу неправильного
формулювання причин звільнення з
роботи. Цим були порушені його
нормальні життєві зв'язки. Він
вимушений був докладати додаткових
зусиль для налагодження свого
повсякденного життя та звертатися до
судових органів за захистом своїх
трудових прав.
З урахуванням
отриманих позивачем моральних
страждань та виходячи з принципу
розумності і справедливості, суд
першої інстанції правомірно визначив
розмір завданої позивачу моральної
шкоди в 500 грн.. Судове рішення в цій
частині ґрунтується на законі і
відповідає нормам матеріального і
процесуального права.

В іншій частині заявлених
позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди суд першої інстанції
правомірно виходив з того, що вони не
доведені ОСОБА_2 у встановленому
законом порядку.

Доводи апеляційної
скарги ДП «Чоразморшлях» про те, що
підприємство виконує трудове
законодавство, а тому правових підстав
для звільнення позивача з роботи на
підставі ч.3 ст.38 КЗпП України немає, не
можуть бути прийняті судом до уваги,
оскільки спростовуються рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси
від 03.07.2012 року і ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 01.11.2012 року,
якими встановлений факт порушення
апелянтом трудового законодавства, у
тому числі і щодо незаконного
звільнення позивача з роботи. Тому суд
першої інстанції правомірно
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 щодо
визнати незаконним наказу ДП
«Чоразморшлях» №181/к від 15.11.2012 року, в
частині формулювання причин
звільнення його з роботи.

Керуючись ст.304, п.1ч.1ст.307, ст.308 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

вирішила;

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне Управління
морських шляхів» - задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 27 лютого 2014 року в частині
стягнення з Державного підприємства
«Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне Управління
морських шляхів» на користь ОСОБА_2
заробітної плати за час вимушеного
прогулу у розмірі 27145 грн. 60 коп. -
скасувати, та в цій частині ухвалити
нове рішення;

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог про стягнення з
Державного підприємства
«Чорноморсько-Азовське
виробничо-експлуатаційне Управління
морських шляхів» заробітної плати за
час вимушеного прогулу у розмірі 27145
грн. 60 коп..

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, на протязі двадцяти днів, з дня
набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області:
В.П.Фальчук

Л.Л. Троїцька

О.М. Таварткіладзе