Справа № 336/245/14-ц
Пр. № 2/336/675/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року
Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого
судді Щасливої
О.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа:
управління Державної міграційної
служби у Запорізькій області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом
про визнання відповідачів такими, що
втратили право користування
приміщеннями в будинку АДРЕСА_1 шляхом
позбавлення права користування
зазначеним житлом.

В позові зазначила, що вона є
власником будинку АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування від 21.11.1994 року,
посвідченому державним нотаріусом
п'ятої Запорізької державної
нотаріальної контори Цекеєвою І.О., та
зареєстрованому в реєстрі за № 2-2171.
Зазначене право зареєстроване
товариством з обмеженою
відповідальністю «ЗМБТІ» 12.12.1994 року,
за № 12966. Відповідачі, які є сторонніми
позивачці особами, були зареєстровані
у зазначеному будинку, але з моменту
укладання договору, тобто з 21.11.1994 року,
в будинку не проживають, і їм не
користуються, своїх речей там не мають,
витрат по оплаті житлово-комунальних
послуг не несуть. Перебування
відповідачів на реєстраційному обліку
в належному позивачці житлі створює
перешкоди у здійсненні нею права
власності, спричиняє збитки через
необхідність сплати
житлово-комунальних послуг виходячи із
кількості зареєстрованих осіб, тому
вона просить про усунення цих перешкод
шляхом позбавлення відповідачів права
користування будинком.

Позивачка до суду не з'явилась, надавши
письмове звернення, яке містить
прохання про задоволення позову,
розгляд справи без її участі, а також
згоду на ухвалення рішення при
заочному розгляді справи.

Відповідачі, належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, до суду не з'явилися з невідомих
причин. Заперечень проти позову не
надали.

За згаданих обставин зі згоди позивача,
висловленої у письмовій заяві, суд у
відповідності до ст. 224 ЦПК України
вважає за можливе провести заочний
розгляд справи.

Представник третьої особи до суду не
з'явився, надав заяву про розгляд
справи без його присутності, проти
задоволення позову не заперечував.

З'ясувавши обставини справи і
перевіривши їх доказами, суд знаходить
позов таким, що підлягає задоволенню,
виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що позивачці
належить право власності на будинок
АДРЕСА_1 на підставі договору дарування
від 21.11.1994 року, посвідченому державним
нотаріусом п'ятої Запорізької
державної нотаріальної контори
Цекеєвою І.О., та зареєстрованому в
реєстрі за № 2-2171. Зазначене право
зареєстроване товариством з обмеженою
відповідальністю «ЗМБТІ» 12.12.1994 року,
за № 12966. Відповідачі, які є сторонніми
позивачці особами, були зареєстровані
у зазначеному будинку, але з моменту
укладання договору, тобто з 21.11.1994 року,
в будинку не проживають, і їм не
користуються, своїх речей там не мають,
витрат по оплаті житлово-комунальних
послуг не несуть.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК
власник жилого будинку має право
використовувати помешкання, зокрема,
для власного проживання, проживання
інших осіб.

До видів речових прав на чуже майно в
силу ст. 395 ЦК України відноситься,
зокрема, право користування, а в силу
ст. 401 ЦК право користування чужим
майном (сервітут) може бути встановлене
щодо нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Вирішуючи вимоги позову про
позбавлення відповідачів права
користування належним позивачці
будинком на користь позивачки, суд
виходить з того, що існування цього
права може бути зумовлене його
реалізацією, тобто постійним
проживанням в житлі.

Між тим судом встановлено, що
відповідачі не мешкають в будинку з
моменту укладання договору, тобто з
21.11.1994 року.

Перебування відповідачів на обліку в
належному позивачці будинку створює
для неї перешкоди у здійсненні повною
мірою права власності, яке з
урахуванням встановлених обставин та
наведених норм закону підлягає
захисту.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» підставою
для знаття з реєстрації є, зокрема,
остаточне рішення суду про позбавлення
права користування житловим
приміщенням або про виселення.

У зв'язку з викладеним право позивачки,
як вже зазначено, підлягає захисту в
обраний нею спосіб.

Керуючись ст. ст. 319, 383, 391, 395, 405 ЦК
України, ст. ст. 3, 10, 59, 60, 212-215, 224-226 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування будинком
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання в суд першої інстанції
апеляційної скарги протягом десяти
днів після його проголошення, а
особами, які беруть участь у справі, але
не були присутні в залі судового
засідання під час проголошення
рішення, - в той же строк з дня отримання
копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
переглянуте судом, який його ухвалив,
за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом десяти днів після
отримання копії рішення.

Суддя
О.В.
Щаслива