Справа № 583/333/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року Охтирський
міськрайонний суд Сумської області в
складі:

головуючого судді -
Кудіна А.М.,

з участю секретаря с/з -
Якубович В.В.,

позивача -
ОСОБА_2

відповідачки -
ОСОБА_3

представника відповідача -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Охтирка в приміщенні
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області цивільну справу за
позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення
порядку користування житловим
будинком та земельною ділянкою

та зустрічним позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення
порядку користування житловим
будинком та земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

30.01.2014 р. позивач звернувся в суд до
відповідача з позовом про встановлення
порядку користування житловим
будинком та земельною ділянкою,
мотивуючи свої вимоги тим, що він є
власником земельної ділянки та
житлового будинку з підсобними
господарськими спорудами, що
розташований за адресою АДРЕСА_1. З
12.11.1995 р. до 06.03.2007 р. він перебував у
шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3, який на
даний час розірвано. Рішенням суду від
20.09.2012 р. було встановлено факт
проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією
сім'єю з 07.03.2007 р. по 10.02.2008 р. та з 13.05.2008 р.
по 10.09.2011 р. і цим же рішенням було
визнано спільною сумісною власністю
вказаний вище житловий будинок.
Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №20
від 14.05.2013 р. спірне домоволодіння
АДРЕСА_1 не підлягає поділу виходячи з
ідеальних часток співвласників з
улаштуванням двох окремих квартир.
Тому позивач звернувся в суд з даним
позовом, яким просить суд встановити
порядок користування спірним житловим
будинком з господарськими спорудами та
земельною ділянкою по АДРЕСА_1

19.03.2014 р. ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_2 із
зустрічними позовними вимогами, які
згодом уточнила, про встановлення
порядку користування житловим
будинком та земельною ділянкою та
просила суд виділити їй у особисте
користування у домоволодінні АДРЕСА_1 в
жилому будинку (літ. А) житлову кімнату
1-6 площею 9,0 кв.м та в літній кухні
житлову кімнату 2 загальною площею 10,8
кв.м; виділити ОСОБА_2 у користування в
жилому будинку (літ.А) житлову кімнату
1-4 площею 14,1 кв.м, житлову кімнату 1-5
площею 9,7, сарай «Ж». Інші приміщення в
житловому будинку (літ.А) в
домоволодінні АДРЕСА_1, а саме: коридор
1-1 площею 4,7 кв.м, шафа-купе 1-2 площею 0,6
кв.м, санвузол 1-3 площею 4,5 кв.м, веранда
1-7 площею 8,4 кв.м, котельня 1-8 площею 3,8
кв.м, тамбур а2 та приміщення в літній
кухні Д, а саме: тамбур та навіс «д» і
навіс д1 до літньої кухні, підсобні
приміщення та споруди: убиральня Г,
погріб 3, ворота №1 та земельну ділянку
загальною площею 0,4 га, розташованої в
АДРЕСА_1, - залишити в спільному
користуванні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
свої позовні вимоги підтримав,
підтвердив обставини, викладені в
позовній заяві, вказавши на те, що з
12.11.1995 р. по 06.03.2007 р. він перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою.
Під час подружнього життя 04.08.2001 р. був
придбаний у власність житловий будинок
з господарськими спорудами АДРЕСА_1
вартістю 21171 грн. та земельна ділянка
загальною площею 0,34 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_1, вартістю 4291 грн. Рішенням
Охтирського міськрайонного суду від
06.03.2007 р. шлюб між ними було розірвано, а
20.09.2012 р. рішенням суду було встановлено
факт проживання ними однією сім'єю з
07.03.2007 р. по 10.02.2008 р. та з 13.05.2008 р. по
10.09.2011 р. і цим же рішенням спірний
житловий будинок було визнано спільною
сумісною власністю. Відповідно до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи №20 від 14.05.2013 р. спірне
домоволодіння не підлягає розділу
виходячи з ідеальних часток
співвласників з улаштуванням двох
окремих квартир. В зв'язку з цим він
пропонував відповідачці виплатити
грошову компенсацію за частину
домоволодіння або самому отримати
грошову компенсацію, однак ОСОБА_3
відмовляється від такої пропозиції.
Оскільки проживати в одному
домоволодінні без встановлення
порядку користування з відповідачкою
та членами її родини він не може, тому і
звернувся в суд з даним позовом і
просить виділити йому в особисте
володіння та користування за адресою
АДРЕСА_1: літню кухню «Д», яка
складається з навіс д, навіс д1, двох
кімнат (самої кухні 1 загальною площею
12,6 кв.м та однієї житлової кімнати 2
загальною площею 10,8 кв.м), гараж Н;
ОСОБА_3 виділити у особисте
користування у приміщенні житлового
будинку (літ.А) житлову кімнату 1-5,
житлову кімнату 1-4, кухню 1-6, сарай «Б»,
сарай прибудова «б», сарай «В», сарай
«Ж». Інші приміщення житлового будинку
(літ.А), а саме коридор 1-1, шафа-купе 1-2,
санвузол 1-3, веранда 1-7, котельня 1-8,
тамбур 1 та підсобні приміщення та
споруди: убиральня «Г», погріб «З»,
ворота №1, земельну ділянку за цією
адресою залишити у спільному
використанні.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнала та пояснила, що дійсно,
рішенням Охтирського міськрайонного
суду від 06.03.2007 р. шлюб між нею та ОСОБА_2
було розірвано, а 20.09.2012 р. рішенням суду
було встановлено факт проживання ними
однією сім'єю з 07.03.2007 р. по 10.02.2008 р. та з
13.05.2008 р. по 10.09.2011 р. і цим же рішенням
спірний житловий будинок, легковий
автомобіль ЗАЗ 110308 д.н. НОМЕР_1, 2004 року
випуску та автомобільний причеп було
визнано спільною сумісною власністю.
Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №20
від 14.05.2013 р. спірне домоволодіння не
підлягає розділу виходячи з ідеальних
часток співвласників з улаштуванням
двох окремих квартир. Згідно
Конституції України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом і ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Тому вона і просить суд
позовні вимоги позивача залишити без
задоволення, натомість просить
задовольнити її уточнену зустрічну
позовну заяву та виділити в
користування їй в домоволодінні
АДРЕСА_1: в жилому будинку (літ.А)
житлову кімнату 1-6 площею 9,0 кв.м, та в
літній кухні житлову кімнату 2
загальною площею 10,8 кв.м.; виділити в
користування ОСОБА_2 в спірному
домоволодінні в жилому будинку (літ.А)
житлову кімнату 1-4 площею 14,1 кв.м,
житлову кімнату 1-5 площею 9,7 кв.м, сарай
«Ж»; інші приміщення в житловому
будинку (літ.А) в спірному
домоволодінні, а саме: коридор 1-1 площею
4,7 кв.м, шафа-купе 1-2 площею 0,6 кв.м,
санвузол 1-3 площею 4,5 кв.м, веранда 1-7
площею 8,4 кв.м, котельня 1-8 площею 3,8 кв.м,
тамбур а2 та приміщення в літній кухні
Д, а саме: тамбур та навіс «д» і навіс д1
до літньої кухні, підсобні приміщення
та споруди: убиральня Г, погріб 3, ворота
№1 та земельну ділянку загальною
площею 0,4 га, розташовану в АДРЕСА_1, -
залишити в спільному користуванні.

Представник відповідачки ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 - підтримав правову позицію
своєї довірительки, просив суд
задовольнити уточнений зустрічний
позов ОСОБА_3

Суд, вивчивши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши письмові
докази, заслухавши пояснення сторін,
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2
підлягають частковому задоволенню, а
уточнені зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_3 підлягають задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що з 12.11.1995 р. по
06.03.2007 р. сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі. Під час
подружнього життя 04.08.2001 р. був
придбаний у власність житловий будинок
з господарськими спорудами АДРЕСА_1
вартістю 21171 грн. та земельна ділянка
загальною площею 0,34 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_1, вартістю 4291 грн. (а.с.6-Рішенням
Охтирського міськрайонного суду від
06.03.2007 р. шлюб між сторонами було
розірвано (а.с.4).

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду від 01.06.2012 р. було зобов'язано
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити
перешкод у користуванні ОСОБА_2
житловим будинком та господарськими
спорудами розташованими за адресою:
АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 був вселений до
будинку АДРЕСА_1.

20.09.2012 р. рішенням суду було встановлено
факт проживання ними однією сім'єю з
07.03.2007 р. по 10.02.2008 р. та з 13.05.2008 р. по
10.09.2011 р. і цим же рішенням спірний
житловий будинок було визнано спільною
сумісною власністю.

Ухвалою Охтирського міськрайонного
суду від 04.06.2013 р. було залишено буз
розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ в натурі житлового
будинку, господарських споруд та
земельної ділянки в зв'язку з тим, що
згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №20
від 14.05.2013 р. спірне домоволодіння не
підлягає розділу виходячи з ідеальних
часток співвласників з улаштуванням
двох окремих квартир.

Відповідно до ст. 13 Конституції України
власність не повинна
використовуватися на шкоду людині і
суспільству. У такій редакції
конституційна норма не лише покладає
на власника обов'язки, а й орієнтовно
вказує на його зобов'язання.
Основоположні принципи здійснення
правомочностей власника сформульовані
у статті 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (Рим, 04 листопада
1950 року), що набрала чинності для
України з 11 вересня 1997 року та є
складовою її правової системи
відповідно до вимог статті 9
Конституції України. Так, згідно статті
1 Першого Протоколу кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права. Проте попередні положення
жодним чином не обмежують право
держави вводити в дію такі закони, які
вона вважає за необхідне, щоб
здійснювати контроль за користуванням
майном відповідно до загальних
інтересів або для забезпечення сплати
податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно ст. 316 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Як зазначає ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю. Згідно ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників. Стаття 372 ЦК
України передбачає, що майно, що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. За рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення.

Згідно ст. 89 Земельного кодексу України
(далі - ЗК України) володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою спільної сумісної
власності здійснюються за договором
або законом. Співвласники земельної
ділянки, що перебуває у спільній
сумісній власності, мають право на її
поділ або на виділення з неї окремої
частки. Поділ земельної ділянки, яка є у
спільній сумісній власності, з
виділенням частки співвласника, може
бути здійснено за умови попереднього
визначення розміру земельних часток,
які є рівними, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №20
від 14.05.2013 р. спірне домоволодіння
АДРЕСА_1 не підлягає розділу виходячи з
ідеальних часток співвласників з
улаштуванням двох окремих квартир. В
зв'язку з чим, та зважаючи на те, що між
співвласниками спірного домоволодіння
- сторонами по справі, не досягнуто
домовленості щодо поділу
домоволодіння, суд не може його
розділити виходячи із основних
принципів непорушності та рівності
умов здійснення права власності.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_2
вважає, що суд може виділити йому для
користування літню кухню, оскільки
вона відокремлена від будинку і
подальше його там проживання
унеможливить виникнення конфліктних
ситуацій з відповідачкою. В той же час
ОСОБА_3 заперечувала проти такого
порядку користування домоволодінням,
вказавши на те, що після добровільного
виселення позивача із спірного
домоволодіння вона із дітьми зробили
ремонт у літній кухні за власні кошти і
фактично там зараз проживають їх діти.
Крім того, акцентувала увагу суду на те,
що згідно рішення суду ОСОБА_2 вселений
у домоволодіння та будь-яких перешкод у
проживанні в будинку йому ніхто не
чинить, а навпаки на будь-які його
вимоги щодо повернення майна та інше
вона особисто ніколи не заперечувала
та по можливості їх задовольняла. Також
ОСОБА_3 зазначила, що враховуючи
хворобу позивача, а також в зв'язку з
цим його неадекватну поведінку,
пропонувала йому сплатити вартість ?
частини спірного домоволодіння, на що
він не давав однозначної відповіді.

Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що фактично ОСОБА_2 ніхто
не чинить перешкод у користуванні
домоволодінням і з цього приводу ним
будь-яких доказів суду не надано.

Таким чином, проаналізувавши та
оцінивши в сукупності всі надані
докази, суд вважає, що позов ОСОБА_2
підлягає частковому задоволенню, а
уточнений зустрічний позов ОСОБА_3 -
повному задоволенню, оскільки
враховуючи рівність долей колишнього
подружжя ОСОБА_3 та відповідно до
діючого законодавства суд не може одну
із сторін позбавити права
користуватися будинком або літньою
кухнею, адже суд вважає, що в даному
випадку будуть порушені права однієї
із сторін, так як вказане майно визнано
спільною сумісною власністю та
розподілити його неможливо. А варіант
користування домоволодіння,
запропонований відповідачкою ОСОБА_3,
дає можливість позивачу користуватися
виділеною йому частиною будинку, не
порушуючи права інших співвласників, а
сторони матимуть можливість
користуватися майном, що перебуває у
спільній сумісній власності.

На підставі викладеного, Першого
Протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод (Рим, 04
листопада 1950 року), ст. 9, 13 Конституції
України, ст.ст. 316, 319, 321, 368, 369, 372 ЦК
України, ст. 89 ЗК України, керуючись
ст.ст. 10, 60, 88, 212, 215, 217, 218 ЦПК України, суд,
-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
встановлення порядку користування
житловим будинком та земельною
ділянкою задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
встановлення порядку користування
житловим будинком та земельною
ділянкою задовольнити.

Виділити в користування ОСОБА_2 в
домоволодінні АДРЕСА_1: в жилому
будинку (літ.А) житлову кімнату 1-4
площею 14,1 кв.м, житлову кімнату 1-5
площею 9,7 кв.м, сарай «Ж».

Виділити в користування ОСОБА_3 в
домоволодінні АДРЕСА_1: в жилому
будинку (літ.А) житлову кімнату 1-6
площею 9,0 кв.м, та в літній кухні житлову
кімнату 2 загальною площею 10,8 кв.м.

Інші приміщення в житловому будинку
(літ.А) в домоволодінні АДРЕСА_1, а саме:
коридор 1-1 площею 4,7 кв.м, шафа-купе 1-2
площею 0,6 кв.м, санвузол 1-3 площею 4,5 кв.м,
веранда 1-7 площею 8,4 кв.м, котельня 1-8
площею 3,8 кв.м, тамбур а2 та приміщення в
літній кухні Д, а саме: тамбур та навіс
«д» і навіс д1 до літньої кухні,
підсобні приміщення та споруди:
убиральня Г, погріб 3, ворота №1 та
земельну ділянку загальною площею 0,4
га, (для будівництва та обслуговування
жилого будинку 0,06 га та для ведення
особистого підсобного господарства 0,34
га), розташованої в АДРЕСА_1 відповідно
до державного акту на право приватної
власності на землю IV-СМ №011131, виданого
01.10.2001 р. на ім'я ОСОБА_2 та
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №1154, - залишити в
спільному користуванні.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Сумської області
через Охтирський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
А.М. Кудін

Повний текст рішення виготовлено 30.04.2014
року