Справа № 466/2421/13
Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/1682/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шашкіна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Шашкіної С.А.

Суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 24 грудня 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3, треті особи
АГК «Ветеран», ОСОБА_4, Львівська міська
рада, Шевченківська районна
адміністрація Львівської міської ради,
ОСОБА_5 про усунення перешкод в
користуванні гаражем та дорогою.

Рішенням суду в задоволенні позову
відмовлено за безпідставністю.

Рішення оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній
скарзі посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, при неповно
з'ясованих обставинах справи. Вказує,
що суд не дослідив тієї обставини, що
саме йому, а не відповідачу
здійснюються перешкоди у користуванні
гаражем. Зазначає, що гаражний бокс
відповідача збудований без
відповідних дозволів та
приватизований з порушенням норм
чинного законодавства, а земля на якій
гараж знаходиться перебуває в
тимчасовій оренді відповідача. Крім
того, суд в рішенні вказав, що гараж
відповідача не межує з гаражем
позивача, що не відповідає обставинам
справи, оскільки гараж ОСОБА_3 не лише
межує, а й частково знаходиться на даху
гаража апелянта. Просить рішення
скасувати.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення апелянта на підтримання
апеляційної скарги, заперечення на неї
ОСОБА_3 та його представника, а також
доводи представника АГК «Ветеран»
ОСОБА_4 на підтримання апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що така задоволенню не
підлягає.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 звернувся до суду з вимогами про
усунення перешкод, які чинить йому
відповідач ОСОБА_3 у здійсненні ним
права власності та просив усунути такі
шляхом перенесення гаража відповідача
з його території, оскільки через
влаштування такого постійно
заливається його гараж та він має намір
добудувати другий поверх до свого
гаражу.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

З довідки №67 від 10 червня 1996 року
вбачається, що ОСОБА_2 є членом авто
гаражного кооперативу «Ветеран» на
підставі рішення загальних зборів
членів АГК №1 від 01 липня 1995 року. З
копії реєстраційного посвідчення від 09
серпня 1996 року, виданого Львівським
міжміським бюро технічної
інвентаризації вбачається, що гараж
АДРЕСА_1 та зареєстрований в цілому за
гр. ОСОБА_2 на праві приватної
власності.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_3 є власником гаражу
АДРЕСА_2, що підтверджується копією
договору купівлі-продажу від 10 березня
2003 року та витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 07
листопада 2003 року. Даний гараж
відповідача розташований на земельній
ділянці, площею 0,0017 га, переданій йому в
оренду для обслуговування зазначеного
гаража на підставі ухвали Львівської
міської ради від 28 січня 2010 року, і
знаходиться за межами земельної
ділянки, що перебуває в користуванні
АГК «Ветеран», що підтверджується
кадастровим планом цієї земельної
ділянки, а також встановлено рішенням
Шевченківського районного суду
м.Львова від 25 листопада 2009 року та
Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 31 травня 2011
року, що набрали законної сили.

Так, відмовляючи в задоволенні позову
Автогаражного кооперативу «Ветеран»
до ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні гаражами та дорогою
шляхом переносу гаражу відповідача з
території АГК «Ветеран» рішенням
Шевченківського районного суду
м.Львова від 25.11.2009 року залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду
Львівської області від 06.05.2010 року
встановлено, на підставі поданих
доказів, що спірний гараж, який
належить на праві власності ОСОБА_3
розміщений за межами земельної ділянки
наданої у користування АГК
«Ветеран»,та що місце розташування
його гаражу жодним чином не порушує
будь-яких прав АГК «Ветеран» щодо
безперешкодного в'їзду чи виїзду на
територію кооперативу (а.с.13-15).

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не бути
позбавлений цього права або обмежений
у його здійсненні.

майно, що йому належить, якщо інше не
встановлено договором або законом

Відтак, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у позові,
оскільки належних доказів у
відповідності до вимог статей 10, 60 ЦПК
України на підтвердження того,що
відповідачем чиняться йому будь-які
перешкоди в користуванні гаражем
позивача чи дорогою, а також
недоведеним є факт того, що відповідач
чинить йому перешкоди у проведенні
будівельних робіт.

Як вірно встановлено судом,
позивачем не представлено доказів на
підтвердження того, що у визначений
законом спосіб ним отримано дозвіл на
проведення робіт по будівництву
другого поверху належного йому на
праві власності гаражу, а також на
ствердження доводів позовної заяви про
те, що незавершеність будівництва
призводить до того, що гараж позивача
постійно заливається водою, що
призвело його до аварійного стану.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303,307,308,313,314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 24 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення, може
бути оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: