Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року Галицький районний
суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Городецької
Л.М.,

при секретарі - Скочиляс І.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Львові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Громадської
організації «Суспільно Правозахисний
Актив Справедливість», ОСОБА_4 про
захист честі, гідності, ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з
позовом до Громадської організації
«Суспільно Правозахисний Актив
Справедливість», ОСОБА_4 про захист
честі, гідності, ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування заявлених позовних
вимог покликаються на те, ОСОБА_1 подав
скаргу прокурору Львівської області
щодо перевірки правомірності
перерахування бюджетних коштів
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Радар - 03».
Відповідач неодноразово намагався
розповсюдити про позивача завідомо
неправдиві відомості, принизити
гідність та ділову репутацію.
Одночасно у соціальних мережах
невідомі особи від імені ОСОБА_4
розмістили посилання на наклепницькі
матеріали щодо позивачів. Твердження
ОСОБА_4 про те, що родини ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 «виживають» ТзОВ «Радар-03»
носить оціночний характер і
спростуванню не підлягає, проте
позовна заява ТзОВ «Радар-03» свідчить,
що саме ТзОВ «Радар-03» протягом 7 років
намагався відібрати у них частину
земельної ділянки. Внаслідок
незаконних дій відповідача позивачам
було завдано моральних страждань,
через порушення стосунків на роботі,
приниження честі, гідності та ділової
репутації. Враховуючи вищенаведене,
просять визнати недостовірною
інформацією всі твердження ОСОБА_4;
зобов'язати Громадську організацію
«Суспільно Правозахисний Актив
Справедливість» опублікувати
спростування неправдивої інформації;
стягнути з ОСОБА_4 на їх користь 100 000
тисяч гривень моральної шкоди та
судові витрати.

27.11.2013 року позивачі подали доповнення
до позовної заяви, згідно яких просять
визнати недостовірною інформацією
наступні твердження ОСОБА_4, викладені
у листах до Генерального директора
Центру ДЗК та Прем'єр - міністра
України; зобов'язати ОСОБА_4 надати
позивачам через державного виконавця
лист до Прем'єр - міністра України;
зобов'язати ОСОБА_4 надати позивачам
через державного виконавця лист до
Генерального директора Центру ДЗК;
зобов'язати Громадську організацю
«Суспільно Правозахисний Актив
Справедливість» опублікувати на
власній сторінці соціальної мережі
«Facebook» рішення суду по даній справі,
якщо на час виконання рішення ОСОБА_4 ще
буде виконувати обов'язки другого
заступника Голови правління
Громадської організації «Суспільно
Правозахисний Актив Справедливість»;
стягнути з ОСОБА_4 на користь позивачів
100 000 тисяч гривень моральної шкоди та
судові витрати.

В судовому засіданні позивачі позовні
вимоги підтримали повністю, надали
пояснення, аналогічні до викладених у
позові та просять такий задоволити.

Відповідач надав письмові заперечення
проти позову, в яких вказує, що
заявлений позов є безпідставним.
Просить суд відмовити позивачам в
задоволенні позову повністю. В судове
засідання 22.04.2014 року відповідачі не
з'явилися, хоч про час та місце слухання
справи були повідомлені належним
чином, про причини неявки в суд не
повідомили. Суд ухвалив завершувати
розгляд справи у їх відсутності на
підставі наявних матеріалів справи,
оскільки вважає такі достатніми для
прийняття законного та обґрунтованого
рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було
подано скаргу від 20.06.2013 року прокурору
Львівської області Василенку О.А. про
те, що при проведеніі ревізії окремих
питань фінансово-господарської
діяльності Комунальної міської
клінічної лікарні швидкої медичної
допомоги м. Львова за період з 01.01.2009
року по 01.03.2013 року Товариства з
обмеженою відповідальністю «Радар-03»
не підтвердило чинність прейскуранту
№26-05-85./а.с.4/. У відповіді від 08.11.2013 року
зазначено, що підстав для вжиття
заходів реагування, окрім уже вжитих
прокуратурою м. Львова не вбачається.
/а.с.39/.

Як вбачається з матеріалів справи, в
соціальній мережі були опубліковані
статті під назвою «Роботі підприємства
«Радар-03» та «Дві родини мешканців 20
років тероризують підприємство», автор
яких не зазначений. /а.с. 11-13/ Статті
розміщені за електронними адресами:
dyvys.info та leocity.info.

Відповідно до п.9,12 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
лютого 2009 року № 1 «Про судову практику
у справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної
особи», належним відповідачем у разі
поширення оспорюваної інформації у
засобах масової інформації є автор і
редакція, чи інша установа, яка виконує
їх функції, а в мережі Інтернет - автор
відповідного інформаційного матеріалу
та власник веб-сайта.

Разом із тим, позивачем не було
представлено жодних доказів, які б
підтверджували те, що дані статті були
опубліковані від імені ОСОБА_4

Згідно ст.15 Постанови ПВСУ «Про судову
практику у справах про захист

гідності та честі фізичної особи,а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» від 27 лютого 2009 року
при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Суд приходить до висновку про
відсутність юридичного складу
правопорушення, оскільки позивачем не
доведено факт недостовірності
інформації, яка зазначена у пп.1-8
позовної заяви. /а.с.2-3/.

Відповідно до ст. 18 Постанови ПВСУ «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» від 27 лютого 2009 року
згідно з положеннями статті 277 ЦК
України і статті 10 ЦПК України
обов'язок довести, що поширена
інформація є достовірною, покладається
на відповідача, проте позивач має право
подати докази недостовірності
поширеної інформації. Позивач повинен
довести факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
суд приходить до висновку, що позивачем
не доведено недостовірності
відомостей, зазначених на сторінці
Громадської організаці «Суспільно
Правозахисний Актив Справедливість» у
соціальній мережі «Facebook».

Способами захисту гідності, честі чи
ділової репутації від поширення
недостовірної інформації можуть бути,
крім права на відповідь та
спростування недостовірної
інформації, також і вимоги про
відшкодування збитків та моральної
шкоди, заподіяної такими порушеннями
як фізичній, так і юридичній особі.
Зазначені вимоги розглядаються у
відповідності до загальних підстав
щодо відповідальності за заподіяння
шкоди.

Відповідно до пункту 4 частини другої
статті 23 ЦК моральна шкода полягає у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи, тому
вимога про відшкодування моральної
шкоди може бути заявлена самостійно,
якщо, наприклад, редакція засобу
масової інформації добровільно
опублікувала спростування, яке
задовольняє позивача. Ця обставина
повинна враховуватися судом при
визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, у випадку посилання позивачів на
обставини, що протиправними діями
відповідача йому заподіяно моральну
шкоду, обов'язок по їх доведенню, згідно
ч.1 ст.60 ЦПК України, покладений на
позивача, однак останній не представив
суду докази, які б підтвердили факт
заподіяння їм моральної шкоди.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
суд приходить до висновку, що в
судовому засіданні не встановлено
підстав для цивільно-правової
відповідальності відповідача, а тому в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити за їх безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст.ст.15, 201, 277, 297 ЦК України,
Конституцією України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України від
27.02.2009 р. "Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи", суд

в и р і ш и в :

у позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 про захист
честі, гідності, ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області протягом 10-ти днів з
дня його проголошення.

Суддя
Л.М.Городецька