Справа № 0203/3082/2012 Провадження №
22-ц/772/1330/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Шевчук Л. П.Категорія:
42Доповідач: Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Вінницької
області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Матківської М.В.,
Шемети Т.М.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: представників ДП
«Вінницьке лісове господарство» -
Дороша О.С., Савчук І.В., відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5, -

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ДП
«Вінницьке лісове господарство» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення з квартири
житлового будинку без надання іншого
приміщення та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ДП «Вінницьке лісове
господарство» про встановлення факту
постійного проживання зі спадкодавцем
на момент відкриття спадщини та
визнання права власності в порядку
спадкування за законом,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на рішення Вінницького
районного суду Вінницької області від
14 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

ДП "Вінницьке лісове господарство"
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4
та ОСОБА_5 про виселення з квартири
житлового будинку без надання іншого
приміщення, мотивуючи свої позовні
вимоги тим, що ДП "Вінницьке лісове
господарство" відповідно до свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 09.11.2011 року, серії САЕ № 212450 є
власником житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, б/н,
який складається з двох квартир: №1 та
№2. Зазначений будинок побудований в 1950
році господарським способом,
знаходиться на території Державного
лісового фонду України. Згідно з даними
бухгалтерського обліку будинок є
основним засобом та рахується лісовим
кордоном. З моменту побудови будинок
використовувався як службове
приміщення для зберігання інвентаря,
посадочного матеріалу і насіння
лісових культур, відпочинку та
тимчасового проживання працівників
лісової охорони, лісничих, помічників
лісничих, майстрів лісу, лісників. У
період з 1954 по 2010 роки в квартирі №1
даного будинку проживали батьки
ОСОБА_4, які були працівниками лісового
господарства. Батько відповідача
помер у 1980 році, а мати продовжувала
проживати на лісовому кордоні.
Зважаючи на трудовий стаж батьків
відповідача ОСОБА_4 у лісовому
господарстві, ДП "Вінницьке лісове
господарство" не заперечувало проти
цього. У 2009 році мати відповідача
ОСОБА_6 зверталася до Державного
комітету лісового господарства
України, потім до ДП "Вінницьке лісове
господарство" з проханням про
переведення вищевказаного житлового
будинку до житлового фонду
Стрижавської сільської ради для
подальшої його приватизації. На
початку 2010 року позивачем був
направлений лист - заперечення. Після
смерті матері у січні 2010 року
відповідач ОСОБА_4, самовільно вселився
та продовжує проживати та
користуватися квартирою №1 будинку та
господарськими спорудами на
незаконних підставах, оскільки не є
працівником лісового господарства, не
відноситься до державної лісової
охорони та не є пенсіонером лісгоспу, а
на постійні вимоги про добровільне
звільнення житлового будинку не
реагує. 06 вересня 2011 року ОСОБА_4 уклав
шлюб з громадянкою ОСОБА_5, яка з квітня
2012 року також почала проживати в
будинку. На вимоги про добровільне
звільнення житлового будинку
відповідачі категорично
відмовляються, тому ДП «Вінницьке
лісове господарство» просило позов
задовольнити.

В свою чергу ОСОБА_4 звернувся до суду
із зустрічним позовом до ДП «Вінницьке
лісове господарство» про встановлення
факту постійного проживання з
спадкодавцем на момент відкриття
спадщини та визнання права власності в
порядку спадкування за законом.
Надавав заяви про зміну предмету та
підставу позовних вимог, неодноразово
уточнював позовні вимоги, якими просив
встановити факт, що він на момент
відкриття спадщини постійно проживав з
матірю, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4. Просив
визнати за ним право власності в
порядку спадкування за законом на 29/50
часток будинку з господарськими
будівлями та спорудами, позов
задовольнити.

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 14 березня 2014
року позов ДП «Вінницьке лісове
господарство», задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні та
розпорядженні квартирою АДРЕСА_1,
шляхом виселення з квартири ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (який зареєстрований в
АДРЕСА_2) та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (яка
зареєстрована в АДРЕСА_3) без надання
іншого житлового приміщення.
Вирішено питання, щодо стягнення
судового збору.

Зустрічний позов задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживав на
момент смерті із спадкодавцем ОСОБА_6,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4. Вирішено
питання, щодо стягнення судового збору.
В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, подали
апеляційну скаргу, в якій посилаються
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просили рішення Вінницького
районного суду Вінницької області від
14 березня 2014 року в частині задоволення
позовних вимог ДП «Вінницьке лісове
господарство» - відмовити, а зустрічний
позов - задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши докази, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, прийшла до
висновку, що остання задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішенням,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_4, є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження від 01.04.1950 року (т.1 а.с. 67).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати ОСОБА_4-
ОСОБА_6, про що в книзі реєстрації
смертей 22.01.2010 року зроблено
відповідний актовий запис за №12 що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_4, виданого
виконкомом Стрижавської селищної ради
Вінницького району Вінницької області
(т.1 а.с.65).

Батько відповідача - позивача ОСОБА_7 за
життя працював у Вінницькому лісгоспі
«Михайлівське лісництво» на посаді
тракториста, що вбачається із копії
трудової книжки (т.1 а.с.58-64).

Мати відповідача - позивача ОСОБА_6 за
життя працювала в «Укрзаготліссемі» в
с. Коло - Михайлівка та звільнена в
зв'язку з виходом на пенсію (т.1 а.с.54-57).

ОСОБА_5 є дружиною ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб,
серії НОМЕР_2 від 06.09.2011 року (т.1 а.с.26).

Спростовуються доводи апелянтів про те
що суд неправомірно відмовив їм у
визнанні за ними права власності на
вищевказаний будинок та господарські
будівлі, оскільки як вбачається з
матеріалів справи мати ОСОБА_4 дійсно
зверталась у 2009 році з заявами про
передачу їй у власність житла до
державного органу, а саме: Державного
підприємства «Вінницького лісового
господарства», та Державного комітету
лісового господарства України і їй в
цьому було відмовлено на підставі
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 10.04.2008 року №610 «Про деякі
питання розпорядження земельними
лісовими ділянками», яким було
зупинено передачу у власність та
оренду із зміною цільового
призначення, крім ділянок необхідних
для будівництва, реконструкції та
капітального ремонту автомобільних
доріг загального користування (а.с.8)..
Відповідно до цього розпорядження
зміна цільового призначення земельної
ділянки при приватизації будинків, які
знаходяться в межах лісового фонду є
обов'язковою.

Право на приватизацію ОСОБА_6 мала
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 19.06.1992 № 2482 та інших актів
законодавства з питань приватизації з
19.06.1992 року по день смерті, тобто по
ІНФОРМАЦІЯ_4. З питаннями приватизації
вона звернулась після 2008 року і як
вбачається з вищевикладеного їй було
законно відмовлено за наявності
підстав заборон для передачі будинку у
власність.

Щодо доводів апеляційної скарги про
відкриття, прийняття спадщини,
посилання на норми цивільного,
житлового законодавства, то вони
спростовуються тим, що ОСОБА_6 не набула
в свій час законного права на спірне
майно.

Як вбачається із свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від
09.11.2011 року власником житлового будинку
з господарськими будівлями та
спорудами, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 є Державне підприємство
«Вінницьке лісове господарство» (т.1
а.с.6).

Згідно витягу про державну реєстрацію
прав від 11.11.2011 року вбачається, що в КП
«ВООБТІ» зареєстровано право
власності ДП «Вінницьке лісове
господарство» на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами.
(т.1 а.с.7).

Питання про скасування даного
свідоцтва та державну реєстрацію
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перед судом не
ставили.

Спростовуються доводи апеляційної
скарги щодо неправомірного виселення,
оскільки згідно ст. 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватись і розпоряджатися своєю
власністю. Право власності є
непорушним, а згідно ст. 391 ЦК України
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Враховуючи вище викладене колегія
суддів погоджується з висновками
районного суду відносно виселення з
квартири без надання іншого житла, з
метою усунення перешкод у користуванні
та розпорядженні майном відповідачів
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, так як в
добровільному порядку не звільняють
вказане житло.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, а саме з відповіді
адресно-довідково сектору ВГІРФО,
наданої на запит районного суду (т.1
а.с.33,34) ОСОБА_4 зареєстрований у
встановленому законом порядку за
адресою: АДРЕСА_2, а відповідач ОСОБА_5
за адресою: АДРЕСА_3.

Правомірно було встановлено факт
постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ст..308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції повно з'ясовано фактичні
обставини справи, дано належну оцінку
зібраним доказам. Рішення суду
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону і підстав для його
скасування немає.

Інші доводи апеляційної
скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 безпідставні,
необґрунтовані і висновків суду не
спростовують.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 -
відхилити.

Рішення Вінницького районного суду
Вінницької області від 14 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис
Сопрун В.В.

Судді: підписи
Матківська М.В.

Шемета Т.М.

З оригіналом вірно:
Сопрун В.В.