АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/3934/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Зотько Т.А. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Білич І.М.
24 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого судді:
Суддів:
Кулікової С.В., Поліщук Н.В.
за участю: позивачів
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6,
ОСОБА_3 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 28 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6
до ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та
в інтересах неповнолітньої дитини -
ОСОБА_8, ОСОБА_4, третя особа: Комунальне
підприємство «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Деснянського району м. Києва про
визначення порядку користування
квартирою та розподіл особових
рахунків по оплаті житлово-комунальних
за зустрічним позовом ОСОБА_7, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини - ОСОБА_8, до
ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комунального
підприємства «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Деснянського району м. Києва про
визначення порядку користування
квартирою та зобов'язання розподілити
особові рахунки та укласти окремі
договори на оплату житлово -
комунальних послуг у квартирі.
Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 28 січня 2014 року ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 було відмовлено у задоволенні
позову до ОСОБА_7, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини - ОСОБА_8, ОСОБА_4
про визначення порядку користування
квартирою та розподіл особових
рахунків по оплаті житлово-комунальних
послуг у квартирі.

У зустрічному позові ОСОБА_7, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини - ОСОБА_8 до
ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Деснянського району
м. Києва про визначення порядку
користування квартирою та зобов'язання
розподілити особові рахунки та укласти
окремі договори на оплату житлово -
комунальних послуг у квартирі було
відмолено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 подали
апеляційну скаргу. Де ставили питання
про скасування рішення суду та
постановлення нового по суті заявлених
ними позовних вимог. Вказуючи при цьому
на те , що судом першої інстанції при
постановленні рішення не було
враховано фактичний порядок
користування який встановився між
сторонами. Рішення прийнято з
недотриманням норм матеріального та
процесуального права, при цьому зміст
цього рішення не відповідає чинним
нормам закону.

Апелянти у судовому засіданні
підтримали подану апеляційну скаргу.
Представник відповідача ОСОБА_7 та
ОСОБА_4 не визнали подану апеляційну
скаргу, заперечували проти її
задоволення.

Інші учасники справи будучи належним
чином повідомленими про її розгляд у
судове засідання не з'явилися,
поважність причин своєї неявки суду не
повідомили. Судова колегія вважає за
можливе розглянути справу у їх
відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК
України.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення осіб, що з'явилися у судове
засідання, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, на
підставі рішення виконавчого комітету
Київської міської Ради народних
депутатів від 26.09.1988 року № 945, ОСОБА_3 з
сім'єю з 4 осіб було видано ордер № 7983
Серії А на право зайняття жилого
приміщення жилою площею 40,97 кв.м., що
складається з трьох кімнат, а саме - на
квартиру АДРЕСА_1.

Згідно довідки за формою № 3 від 19.11.2013
року у спірній квартирі зареєстровані
та проживають: ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_4, ОСОБА_8

Відповідно до свідоцтва про право
власності від 09 квітня 2009 року квартира
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
часткової приватної власності п'ятьом
особам - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_8

Звертаючись до суду з позовом позивачі
вказували на те, що між співвласниками
квартири виникають спори щодо
користування квартирою та сплатою
комунальних послуг. А так як вирішення
цих питань неможливо досягти мирним
шляхом, то просили суд встановити
наступний порядок користування
квартирою за адресою: АДРЕСА_1, а саме :
виділивши в індивідуальне
користування ОСОБА_3, ОСОБА_6 житлову
кімнату площею 18,3 кв.м., а в
користування відповідачам - житлову
кімнату площею 11,9 кв.м., та житлову
кімнату площею 11,4 кв.м., інші частини
квартири виділити у спільне
користування співвласників.
Розподілити особові рахунки на оплату
житлово-комунальних послуг на два
окремих особових рахунка у
відповідності з порядком користування
житловими кімнатами, який склався,
розділив при цьому оплату за площу
загального користування між особовими
рахунками відповідно до частки кожного
співвласника. Закріпити один особовий
рахунок на площу 18,3 кв.м. за ОСОБА_3,
ОСОБА_6, другий особовий рахунок на
площу 23,3 кв.м - за ОСОБА_7, ОСОБА_4

Звертаючись до суду з зустрічним
позовом ОСОБА_7, яка діяла також в
інтересах неповнолітньої дитини -
ОСОБА_8, визнавала наявність
конфліктної ситуації що виникла між
співвласниками з приводу користування
кімнатами квартири та оплатою наданих
послуг, а відтак просила суд встановити
порядок користування спірною
квартирою виділивши їй разом з
неповнолітньою дитиною у користування
кімнату площею 18,3 кв.м., в користування
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 кімнати площею
11,9 кв.м., та 11,4 кв.м., інші приміщення
квартири залишити у спільному
користуванні співвласників.
Зобов'язати комунальне управління
укласти із власниками квартири окремі
договори про надання послуг з
обслуговування будинку, цьому оплату
за площу загального користування між
особовими рахунками відповідно до
частки кожного співвласника.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 виходив з того, що жила площа
квартири АДРЕСА_1 становить 41,6 кв.м.
Співвласниками вказаної квартири є
п'ять осіб. Частка кожного з
співвласників в жилій площі складає 8,32
кв.м. із розрахунку 41,6: 5 = 8,32.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6
запропонувавши свій варіант
встановлення порядку користування,
просили виділити ОСОБА_7 разом з
неповнолітньою дитиною кімнату, жилою
площею 11,4 кв.м., яку вони фактично і
займають на час звернення з позовом до
суду. Однак, на думку суду дане
приміщення є значно меншим ніж частка
власників ( 16, 64 кв.м ) при
запропонованому 11, 4 кв.м, що суттєво
порушує права неповнолітньої дитини.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції вказував
на те, що запропонований варіант
встановлення порядку користування не
відповідає як фактично склавшомуся
порядку користування між сторонами по
справі так і призведе до погіршення і
так вкрай напруженої ситуації, що
виникає між співвласниками. Так як в
одній кімнаті змушені будуть проживати
разом колишнє подружжя, або батько з
донькою, вказуючи також при цьому на те,
що житлові кімнаті запропоновані за
цим варіантом розподілу також не
відповідають їх часткам власності.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Звертаючись зі скаргою апелянти
вказували на те, що підставою для
звернення до суду з зазначеним
позовом було відсутність згоди щодо
порядку володіння та користування
таким майном з іншими співвласниками. В
той час як постановлене судове рішення
є порушенням їх прав як власників у
відповідності до положень ст. 319, 358 ЦК
України.

Колегія суддів вважає, що дані доводи
апеляційної скарги не ґрунтуються на
матеріалах справи та постановленому
судовому рішенні. Так як у
відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав ст. 319 ЦК України). Право
власності є непорушним, ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до п. 14 ППВСУ «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
№ 20 від 22.12.1995р. квартира, яка є спільною
сумісною чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника
(учасників) цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення з самостійними виходами,
які можуть використовуватися як окремі
квартири або які можна переобладнати в
такі квартири. У протилежному випадку
може бути встановлено порядок
користування приміщеннями квартири,
якщо про це заявлено позов.

Беручи до уваги встановлені у судовому
засіданні обставини справи, надані
докази, а також те, що кожна із сторін по
справі не погоджувалася з
запропонованим порядком користування
спірним жилим приміщенням, визначеним
іншою стороною, і в квартирі відсутні
приміщення, які б відповідали жилій
площі, що належить кожному із
співвласників, колегія суддів вважає
висновки суду першої інстанції
обґрунтованими.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів вважає що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування з доводів
викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 28 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: