Справа № 1319/8011/12
Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/2030/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивача ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
Публічного акціонерного товариства
«ПроКредит Банк» на рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 15 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» про визнання договорів
недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково.

Визнано недійсними наступні положення
договору №1 від 31.07.2009 р. укладеного між
ОСОБА_4 та Закритим акціонерним
товариством «ПроКредит Банк» про
внесення змін до кредитного договору
№3.20799 від 04.03.2008 р.:

- п. 5.4 у наступній частині: …, яку може
бути досягнуто шляхом письмового
повідомлення позичальника про зміну
умов та дату їх введення. Якщо не
пізніше як через 20(двадцять)
календарних днів з моменту
відправлення такого повідомлення
Кредитор отримає письмове заперечення
Позичальника проти усіх чи частини
нових змін, то заперечувані зміни
чинності не набирають. У такому випадку
Кредитор набуває право вимагати
дострокового погашення кредиту, яке
має бути здійснено не пізніше ніж через
40 днів з дати відправлення Кредитором
вимоги про дострокове погашення. У всіх
інших випадках нові умови
вважатимуться погодженими,
обв»язковими для Сторін та такими, що
набрали чинності з дати, вказаної у
повідомленні Кредитора».

- п.5.5 у частині, що стосується дії
договору серед іншого до належного
виконання Сторонами своїх зобов»язань
та реалізації прав за цим договором.

Визнано недійсним наступні положення
договору №1 від 31.07.2009 р. укладеного між
ОСОБА_2 та Закритим акціонерним
товариством «ПроКредит Банк» про
внесення змін до договору поруки
№3.20799- ДП від 04.03.2008 р.:

- пункт 3.7 у частині другого та третього
абзаців;

- п.3.9 у цілому;

- п.4.1 у частині, що стосується дії
поруки серед іншого до належного
виконання усіх вимог Кредитора, а також
у наступній частині: «Непред»явлення
кредитором вимоги про погашення
Поручителем заборгованості
Позичальника не тягне за собою
припинення поруки. Кредитор вправі
пред»явити вимогу Поручителю про
погашення заборгованості Позичальника
протягом 3 років з моменту виникнення
існуючої на момент такої вимоги
заборгованості Позичальника;

- п.4.2 у частині, що стосується дії
договору серед іншого до належного
виконання усіх зобов»язань
Позичальника за Кредитними договорами
та поручителя за договором поруки;

- п.4.4 у наступній частині: «Усі
повідомлення один одному
вважатимуться отриманими, якщо вони
були відправлені на вказану у договорі
адресу або іншу адресу, про яку
відправник був попередньо письмово
повідомлений і якщо з моменту
відправлення минуло 5(п»ять)
календарних днів».

Визнано недійсними натупні положення
договору поруки №99176-ДП1 від 31.07.2009 р.,
укладеного між ОСОБА_5 та Закритим
акціонерним товариством «ПроКредит
Банк»:

- п.3.7 у частині другого та третього
абзаців;

- п.3.9. у цілому;

- п.4.1 у частині, що стосується дії
поруки серед іншого до належного
виконання усіх вимог Кредитора, а також
у наступній частині: «Непред»явлення
Кредитором вимоги про погашення
Поручителем заборгованості
Позичальника не тягне за собою
припинення поруки. Кредитор вправі
пред»явити вимогу Поручителю про
погашення заборгованості позичальника
протягом трьох років з моменту
виникнення існуючої на момент такої
вимоги заборгованості Позичальника;

- п.4.2 у частині, що стосується дії
договору серед іншого до належного
виконання усіх зобов»язань
Позичальника за Кредитними договорами
та Поручителя за договором поруки;

- п.4.4. у наступній частині: «Усі
повідомлення один одному
вважатимуться отриманими, якщо вони
були відправлені на вказану у договрі
адресу або іншу адресу про яку
відправник був попередньо письмово
повідомлений і якщо з моменту
відправлення минуло 5(п»ять)
календарних днів».

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк» у дохід
держави судовий збір у розмірі 107 грн.30
коп.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та
Публічне акціонерне товариство
«ПроКредит Банк» в особі представника
Гармадій Н.Я.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає,
що вважає рішення незаконним та
необґрунтованим. Стверджує, що
оскільки отримала кредит для
задоволення особистих потреб, а відтак
відносини, які склалися між нею та
Банком підпадають під дію ЗУ «Про
захист прав споживачів», яким
передбачено, що продавець (виконавець,
виробник) не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Зазначає, що договори,
якими внесено зміни в основні договори
містять положення, які унеможливлюють
припинення договору поруки, а також
порушують права Поручителя на
задоволення своїх вимог за рахунок
Позичальника у випадку виконання за
нього зобов»язань перед Кредитором.
Крім цього, п.3.9 Договору №1 про
внесення змін до Договору поруки
надано право Кредитору на нарахування
та стягнення штрафних санкцій з
Поручителя, навіть у випадку
неотримання останнім вимоги від
Кредитора про погашення
заборгованості Позичальника, а також
інші умови, які грубо суперечать
вимогам чинного законодавства,
зокрема, обмежують її право на
звернення до суду за захистом своїх
прав. Також договір №1 про внесення
змін до Договору поруки містить
положення про застосування до
Поручителя непомірно високих та нічим
необґрунтованих санкцій, що
застосовуються до Позичальника у разі
порушення останнім своїх зобов»язань
за вищевказаним договором. Стверджує,
що Договір №1 повинен бути визнаний
недійсним в цілому, а не частково, як це
зробив суд першої інстанції. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити
повністю.

ПАТ «ПроКредит Банк» в особі
представника Гармадій Н.Я. в
апеляційній скарзі зазначає, що вважає
рішення таким, що ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права , а тому підлягає скасуванню.
Стверджує, що вимоги позивача не
підпадають під дію ЗУ «Про захист прав
споживачів», оскільки, споживачем є
лише особа, яка замовляє чи купляє
продукцію, або замовляє послуги чи
певні роботи, для задоволення власних
побутових потреб. Зазначає, що
правовідносини, які виникли між
сторонами не можуть регулюватись ЗУ
«Про захист прав споживачів», а
наведені у позовній заяві обставини не
можуть слугувати підставами для
задоволення позову. У рішенні суд
дійшов невірного висновку щодо
цільового призначення кредиту,
оскільки особисті потреби поділяються
на споживчі та неспоживчі. Стверджує,
що кредит надався для задоволення
особистих неспоживчих потреб, що і було
конкретизовано Договором №1. Під час
укладення договорів були дотримані всі
вимоги чинного законодавства, а тому у
суду не було підстав визнавати
недійсним окремі положення договору.
Крім цього, відповідно до ст.60 ЦПК
України позивачі не довели обставин на
які посилалися в позовній заяві.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3 на підтримання доводів своєї
апеляційної скарги та заперечення на
апеляційну скаргу відповідача ПАТ
«ПроКредит Банк», вивчивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають до
задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що 04.03.2008 року між ЗАТ
«ПроКредит Банк» (правонаступник) ПАТ
«ПроКредит Банк» та ОСОБА_4 укладений
кредитний договір за умовами якого
ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 9000
доларів США на строк користування 48
місяців та сплатою 21% річних для
задоволення особистих потреб (а.с.14).

В забезпечення виконання зобов»язань
ОСОБА_4 між ЗАТ «ПроКредит Банк»
(правонаступник) ПАТ «ПроКредит Банк»
та ОСОБА_2 04.03.2008 року укладений договір
поруки за яким ОСОБА_2 зобов»язалась
відповідати перед Кредитором за
порушення Позичальником умов
Кредитного договору(а.с.34).

31 липня 2009 року між позичальником
ОСОБА_4 та кредитором ЗАТ «ПроКредит
Банк» (правонаступник) ПАТ «ПроКредит
Банк» укладений договір №1 про
внесення змін до Кредитного
договору(а.с.19-20).

Цього ж дня між поручителем ОСОБА_2 та
кредитором ЗАТ «ПроКредит Банк»
(правонаступник) ПАТ «ПроКредит Банк»
укладений договір №1 про внесення змін
до Договору поруки (а.с 21-22).

Крім цього, укладений договір поруки №
99176-ДП1 між ОСОБА_5 та ЗАТ «ПроКредит
Банк» (правонаступник) ПАТ «ПроКредит
Банк» за умовами якого поручитель
поручився перед кредитором за
виконання усіх зобов»язань
Позичальника у їх повному обсязі як
солідарний із Позичальником боржник
(а.с.23-24).

Задовольняючи позов частково та
визнаючи недійсними окремі положення
договорів укладених між позивачами та
відповідачем 31.07.2009 року, суд першої
інстанції виходив з того, що такі
суперечать вимогам Цивільного кодексу
України та ЗУ «Про захист прав
споживачів», оскільки включають умови,
що містять істотний дисбаланс
договірних прав і обов»язків на шкоду
споживача, а відтак є несправедливими.

Колегія суддів цілком погоджується з
таким висновком суду у зв»язку з
наступним.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Підстави недійсності правочину
передбачені ст. 215 ЦК України. Частиною 3
зазначеної статті Цивільного кодексу
України передбачено, якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсний(оспорюваний
правочин).

У відповідності до ст.217 ЦК України
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити , що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Відповідно до ст.18 ЗУ «Про захист прав
споживачів» продавець (виконавець,
виробник) не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Перелік несправедливих умов
передбачений ч.3 даної статті, однак у
частині 4 зазначено, що такий не є
вичерпним.

Колегія суддів вважає цілком вірним
висновок суду першої інстанції про те,
що встановлення в п.5.4 договору №1
укладеного між ОСОБА_4 та ЗАТ
«ПроКредит Банк» про внесення змін до
кредитного договору та п.п.3.9; 4.4 у
договорі між ОСОБА_2 та ЗАТ «Прокредит
Банк» про внесення змін до договору
поруки, а також у п.3.9 та п.4.4 договору
поруки укладеного між ОСОБА_5 та
кредитором, що обчислення строків
починатиметься не з дати отримання
відповідного повідомлення боржником
чи поручителями, а після відправлення
його кредитором без встановлення факту
його отримання, суперечить вимогам
чинного законодавства, а саме ст.252 ЦК
України, якою передбачено, що строк
визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами, а термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати, а також ч.1 ст.651 ЦК України у
взаємозв»язку з п.11 ч.3 ст.18 ЗУ «Про
захист прав споживачів», якими
передбачено, що зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Щодо визнання недійсним абзаців 2 і 3
п.3.7 договору №1 про внесення змін до
Договору поруки та Договору поруки
укладених 31.07.2009 року між Поручителями
та Кредитором, то необхідно зазначити,
що суд цілком вірно дійшов такого
висновку, оскільки Кредитор надав собі
право в односторонньому порядку
вирішувати питання щодо припинення дії
чи заміни записів у відповідних
реєстрах (заборон, іпотек, обтяжень
тощо) щодо майна, яке виступало
забезпеченням виконання зобов»язань
Позичальника, оскільки такі умови
суперечать ЗУ «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Крім цього, кредитор надав собі
переважне право перед поручителем,
якщо останній виконає зобов»язання за
позичальника на задоволення своїх
вимог за рахунок майна Позичальника, що
суперечить ст.556 ЦК України, яка не
встановлює черговості щодо отримання
прав на задоволення вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача, що
суд неправомірно не визнав договір №1
недійсним в цілому, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки позивачі не
довели суду, що договір в цілому
містить несправедливі умови, а також не
підтвердили свої доводи належними
доказами, а тому не дають підстав для
скасування рішення суду.

Щодо доводів апеляційної скарги
відповідача ПАТ «ПроКредит Банк», що
спір не може регулюватися ЗУ «Про
захист прав споживачів», так як кредит
не був споживчим, колегія суддів
вважає, що такі є необґрунтованими,
оскільки як вбачається з заяви на
видачу готівки №3153-11 проведена
операція не пов»язана з здійсненням
підприємницької та інвестиційної
діяльності (а.с.16).

Крім цього, ухвалами Апеляційного суду
Львівської області від 14 березня 2013
року та від 22 липня 2013 року
встановлено, що спір між сторонами
виник з приводу споживчого
кредитування і стосується сфери
надання банком відповідних послуг,
передбачених ст.1054 ЦК України, частина 3
якої передбачає, що особливості
регулювання відносин за договором про
надання споживчого кредиту
встановлені законом.

Колегія суддів вважає, що суд повно та
всебічно дослідив обставини справи,
врахував всі вимоги чинного
законодавства, які регулюють спір та
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення.

Інші доводи апеляційних скарг не дають
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції, оскільки таке
відповідає вимогам ст.213 ЦПК України.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1.п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«ПроКредитБанк» відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 15 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справи протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Мікуш Ю.Р.

Судді:
Ніткевич А.В.

Павлишин О.Ф.