Справа № 1319/533/2012
пр.№ 2/464/107/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.05.2014 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Мички Б.Р.

при секретарі Дулюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до Шостої
Львівської державної нотаріальної
контори, ОСОБА_5 - законного
представника неповнолітньої ОСОБА_6,
третя особа Сихівська районна
адміністрації Львівської міської ради,
як орган опіки і піклування, про
виключення батька з актового запису та
зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

Представники позивачів звернулись до
суду із позовною заявою, у якій просять:
виключити запис про ОСОБА_7, який
народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і помер
ІНФОРМАЦІЯ_4, як батька з актового
запису про народження дитини про що в
книзі записів громадського стану про
народження 02 жовтня 1997 року зроблено
запис №5125; зобов'язати Шосту Львівську
державну нотаріальну контору (далі
Шоста ЛДНК), видати позивачам свідоцтво
про право на отримання у спадщину
спадкового майна - квартири АДРЕСА_1. В
обґрунтування позовних вимог
покликаються на те, що спадкове майно -
зазначена вище квартира, належала на
праві спільної сумісної власності
власності: ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_6
(чоловік позивача), ОСОБА_6 (син
позивача). ІНФОРМАЦІЯ_4 помер син
позивача, який постійно проживав у
спірній квартирі із батьками, які
фактично прийняли спадщину та у
померлого була дочка - ОСОБА_3, яка також
входить до кола спадкоємців першої
черги. Однак, після його смерті останні
до державної нотаріальної контори не
звертались. Так, ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер
чоловік позивача, який також проживав
постійно у спірній квартирі із
дружиною та сином (до його смерті) та
після смерті якого позивачі звернулись
із заявою до Шостої ЛДНК про прийняття
спадщини після смерті чоловіка
позивача, Окрім цього, позивач ОСОБА_6
дізналась, що її батько помер, проте
спадкова справа відносно належному
йому майна не відкривалась. Разом із
тим, ОСОБА_6 не проживала із батьком
(ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4), а тому
звернулась із заявою до суду про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини після його смерті.
При цьому, в подальшому ОСОБА_8 подала
від імені неповнолітньої дитини ОСОБА_6
(сина позивача) - ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1)
заяву про прийняття спадщини після
смерті дідуся - ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_5. Однак, позивачі
заперечують такого спадкоємця,
оскільки вважають, що факт походження
дитини ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1) від
померлого ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4) не
доведений, адже ця обставина
підтверджена повторний свідоцтвом про
народження такої шляхом внесення змін
до такого за заявою ОСОБА_8 (матері
неповнолітньої дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1) на підставі рішення
Франківського районного суду м.Львова
21.11.1997. Окрім цього, позивачі
обґрунтовують свою вимогу про внесення
змін до актового запису про народження
незнанням ОСОБА_6, що його внесено
батьком, адже такий помер ІНФОРМАЦІЯ_4,
а відтак спірний запис підлягає
виключенню. Враховуючи те, що
позивачами оспорюється батьківство
померлого ОСОБА_6 - відносно
неповнолітньої дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, Шоста ЛДНК призупинила
видачу позивачам свідоцтва про право
на спадщину, після смерті чоловіка
позивача та її сина, а відтак, оскільки
таке призупинення порушує їх право
власності на спадкове майно, яке
останні успадковують, просять
зобов'язати Шосту ЛДНК видати їм
свідоцтво про право на спадщину -
квартиру АДРЕСА_1

У судовому засіданні представники
позивачів підтримали позовні вимоги та
просять такі задовольнити повністю.

У судовому засіданні представники
законного представника відповідача
ОСОБА_8, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6, заперечили
позовні вимоги повністю. Додатково
пояснили, що ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 перебував у відносинах із
ОСОБА_8, однак шлюбу між собою не
укладали та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народилась дочка - ОСОБА_3, батьком якої
записано померлого ОСОБА_6
(ІНФОРМАЦІЯ_2) Щодо зобов'язання
вчинення дій Шостою ЛДНК, то таку
вимогу заперечують обґрунтовуючи тим,
що така не може бути відповідачем, так
як не є учасником правовідносин із
спадкування, а відтак у зв'язку із
неналежністю відповідача, просить
відмовити у такій вимозі.

Представник третьої особи у судовому
засіданні заперечив проти позовної
вимоги про виключення актового запису
про народження батька дитини, а щодо
зобов'язання Шостої ЛДНК у вчиненні
необхідних дій - покладається на розсуд
суду.

У судове засідання представник Шостої
ЛДНК не з'явився, хоча належним чином
повідомлявся про місце та час розгляду
справи; 08.02.2014 подав суду заяву про
слухання справи у відсутності
представника та у вирішенні спірного
питання покладається на розсуд суду, а
відтак суд вважає за можливе провести
судове засідання у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши її дійсні обставини та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, з врахуванням положень
ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів. При цьому дані докази
повинні бути належними і допустимими,
як це передбачено ст..ст.58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувались вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхилюючи інші докази, суд повинен
свої дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
народилась ОСОБА_7, у графі «відомості
про батька» вказано: ОСОБА_7,
громадянства - України, національність
- українець», що підтверджено записом
акта про народження від 02.10.1997 №5125,
виданого відділом реєстрації актів
громадського стану виконавчого
комітету Львівської міської ради
департаменту гуманітарної та
соціальної політики.

21 листопада 1997 року рішенням
Франківського районного суду м.Львова,
яке набрало законної сили, задоволено
позов ОСОБА_10 до відділу реєстрації
актів громадського стані Львівського
міськвиконкому та встановлено факт
визнання батьківства ОСОБА_7 дитини
ОСОБА_7, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та
зобов'язано відділ реєстрації актів
громадського стану Львівського
міськвиконкому внести зміни в актовий
запис №5125 від 02.10.1997, вказавши батьком
ОСОБА_7 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Ззгідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Так, на підставі рішення Франківського
районного суду м.Львова від 21.11.1997
внесено зміни до актового запису про
народження дитини від 02.10.1997 № 5125 та
видано 26 березня 1998 року відділом
реєстрації актів громадського стану
Львівського міськвиконкому повторне
свідоцтво про народження ОСОБА_6 та у
графі батько вказано «ОСОБА_7,
національність - німець».

Із матеріалів справи вбачається,
що 01.06.1998 року позивач ОСОБА_1 та її
чоловік ОСОБА_6 звернулись із заявою до
начальника ПВ Франківського району
м.Львова про прописку цивільної
дружини померлого сина ОСОБА_6 -
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3 та їх спільну
дочку ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та 18.06.1998
останніх прописано за адресою: АДРЕСА_1,
що підтверджено довідкою ЛФ
будинкоуправління №4 від 20.04.2011 № 380.

Разом із тим, оскільки ОСОБА_7,
запис про батька якої оскаржується,
народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, до
правовідносин, що виникли слід
застосовувати відповідні норми
Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі
КпШС України), норми якого на той час
регулювали шлюбно-сімені
правовідносини.

Відповідно до ст.55 КпШС України
якщо батьки не перебувають у шлюбі між
собою, запис про матір дитини
провадиться за заявою матері, а запис
про батька дитини - за спільною заявою
батька і матері дитини, або батько
записується згідно з рішенням суду.
Із матеріалів справи встановлено, що на
підставі рішення суду від 21.11.1997, яке
набрало законної сили, внесено зміни до
актового запису про народження та
26.03.1998 видано повторне свідоцтво про
народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно із ст.56 КпШС України встановлено
підстави та порядок оскарження
батьківства та коло осіб, які мали
право оспорити проведений актовий
запис. Однак до таких осіб не належали
спадкоємці - позивачі по справі. Разом
із тим, відповідно до правових позиції,
викладених у п.п.1, 11, 12 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
15.05.2006 №3 «Про застосування судами
окремих норм СК України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» до сімейних
відносин, які вже існували на зазначену
дату тобто до 01.01.2004, норми Сімейного
кодексу України, який набрав чинності
із 01.01.2004, застосовуються лише в частині
тих прав і обов'язків, що виникли після
набрання ним чинності. Так, ст.137 СК
України передбачена можливість
оспорювання батьківства і після смерті
особи, записаної батьком дитини, якщо
така особа померла до народження
дитини та вона не знала про те, що її
записано батьком дитини. Оспорити
батьківство вправі її спадкоємці
першої черги за законом, відповідно до
ст.1261 ЦК України: дружина, батьки, діти.
Предметом доказування в таких справах
є відсутність кровного споріднення між
особою, записаною батьком, і дитиною та
у разі доведеності цієї обставини суд
постановляє рішення про виключення
оспорених відомостей з актового запису
про народження дитини.

Враховуючи наведене вище, суд
приходить до переконання, що доводи
позивачів про необхідність виключення
із актового запису батька
неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н
є голослівними, оскільки позивачі,
всепереч ст.ст.57-60 ЦПК України не надали
належних та допустимих доказів, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність цієї обставини,
пояснення позивачів щодо відсутності
кровного споріднення між ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4, не можуть бути визнані
судом основним доказом у вирішення
відповідного питання, оскільки таким
не доведено відсутності кровного
споріднення між дитиною та померлим, що
є предметом доказування у даній
категорії справ.

У зв'язку із вищевикладеним, суд
приходить до висновку, що у позовній
вимозі про внесення змін до актового
запису про народження дитини необхідно
відмовити за необґрунтованості та
недоведеності.

Щодо позовної вимоги про
зобов'язання Шосту ЛДНК видати
позивачам свідоцтво про право на
отримання у спадщину спадкового майна -
квартири АДРЕСА_1, суд приходить до
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону
України «Про нотаріат» нотаріальна дія
або відмова у її вчиненні,
нотаріальний акт оскаржуються до суду.
Спори про оскарження нотаріальної дії
або відмови у її вчиненні, а також
нотаріального акта має особа, прав та
інтересів якої стосуються такі дії чи
акти то такий цивільно-правовий спір
підлягає розгляду у позовному
провадженні, що передбачено
положеннями постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» від 01.03.2013
№3.

Згідно з ч.1 ст.1298 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям після
закінчення шести місяців з часу
відкриття спадщини. Аналогічне
положення міститься у пп 2 п.205 глави 22
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 № 283/8882 ( яка
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин) (далі Інструкція).

Відповідно до ст.1272 ЦК України
якщо спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього кодексу
не подав заяву про прийняття спадщини,
він вважається таким, що не прийняв її.
Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом
спадкоємця, який пропустив строк для
прийняття спадщини з поважної причини,
суд може призначити йому додатковий
строк, достатній для подання ним заяви
про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.4 ст.42 Закону України
«Про нотаріат», пп4 п.12 глави2
Інструкції за обґрунтованою письмовою
заявою заінтересованої особи, яка
звернулася до суду та на підставі
отриманого від суду повідомлення про
надходження позовної заяви
заінтересованої особи, яка оспорює
право або факт, про посвідчення якого
просить інша заінтересована особа,
вчинення нотаріальної дії зупиняється
до вирішення справи судом.

Із матеріалів спадкової справи №
425/09 після смерті ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4, встановлено наступне.
07.09.2009 подано Шостій ЛДНК заяву від
позивачів про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4
та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5. на
спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 13
липня 2009 року рішенням Сихівського
районного суду м.Львова за позовом
ОСОБА_3 до Шостої ЛДНК, третя особа
ОСОБА_1 визначено додатковий строк - два
місяців для подання заяви про
прийняття спадщини після смерті батька
та діда. Рішенням апеляційного суду
Львівської області від 07.11.2012 рішення
суду першої інстанції від 13.07.2009
скасовано через порушення норм
процесуального права та постановлено
нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_6
відмовлено. Однак, надалі ОСОБА_3
повторно подала до суду заяву про
встановлення додаткового строку для
прийняття спадщини, яка рішенням
Сихівського районного суду м.Львові
від 10.09.2013 задоволена та визначено
додатковий строк - два місяці для
подання нею заяви про прийняття
спадщини після смерті батька ОСОБА_6
(помер ІНФОРМАЦІЯ_4) та діда ОСОБА_6
(помер ІНФОРМАЦІЯ_5). Рішення не
оскаржувалось в апеляційному порядку
та набрало законної сили.

Разом із тим, у матеріалах спадкової
справи міститься заява від 26 травня 2010
року гр.ОСОБА_8, яка діє від імені
малолітньої доньки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_6 (діда малолітньої
дитини), який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 на
спадкове майно -квартиру АДРЕСА_1 У
зв'язку із поданням такої заяви Шоста
ЛДНК призупинила видачу свідоцтва про
право на спадщину після смерті діда
ОСОБА_6 та Батька ОСОБА_6 Дана обставина
підтверджена представниками позивачів
у судовому засіданні.

Враховуючи наведене, суд приходить до
переконання, що доводи представників
позивачів щодо призупинення видачі
свідоцтва про право на спадщину у
зв'язку із поданням заяви від 26.05.2010 до
Шостої ЛДНК необґрунтовані доказами, у
розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України; у
матеріалах справи відсутні дані щодо
зупинення у вчиненні державним
нотаріусом нотаріальної дії - видачі
свідоцтва про право на спадщину, а така
обставинами стверджується лише
представники позивачів, однак причина
такого зупинення не знайшла свого
підтвердження при розгляді справи, а
тому, суд приходить до висновку, що
покликання позивачів щодо підстав
зупинення видачі свідоцтва про право
на спадщину голослівні та
безпідставні, а відтак у вимозі про
зобов'язання Шостої ЛДНК видачі
свідоцтво про право на спадщину
позивачам необхідно відмовити.

У зв'язку із відмовою у позовних
вимогах, згідно з ст.88 ЦПК України,
понесені судові витрати відшкодуванню
не підлягають.

Відповідно до ст.ст.55, 56 КпШС України,
ст.137 СК України, ст.42 Закону України
«Про нотаріат», постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ про батьківство, материнство та
стягнення аліментів», Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03.03.2004 № 283/8882 та керуючись ст.ст. 10,
11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до
Шостої Львівської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_5 -
законного представника неповнолітньої
ОСОБА_6, третя особа Сихівська районна
адміністрації Львівської міської ради,
як орган опіки і піклування, про
виключення батька з актового запису та
зобов'язання до вчинення дій -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особою, у
відсутності якої таке було
постановлено, - протягом того ж строку з
дня отримання його копії.

Головуючий

Оригінал. Виготовлено в одному
екземплярі.