Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/761/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Кривохижа В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

08.05.2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Головуючої:
Кривохижі В.І.

Суддів:
Голованя А.М.

Черниш Т.В.

при секретарі
Дімановій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом кредитної спілки
«Простір» до ОСОБА_2, приватного
підприємства «Неомагніт фоголд» про
стягнення боргу, за апеляційною
скаргою кредитної спілки «Простір» на
рішення Новгородківського районного
суду Кіровоградської області від 8
січня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року кредитна спілка
«Простір» (далі - КС «Простір»)
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2,
приватного підприємства «Неомагніт
фоголд» про стягнення боргу.

Позивач зазначав, що між КС
«Простір» та членом спілки ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір №7 від 4
лютого 2010 року, за умовами якого спілка
надала останньому кредит у розмірі 35 000
грн. строком на 2 місяці зі сплатою
відсотків за його користування в
розмірі 120 % річних. З метою належного
виконання зобов'язань позичальником,
що виникають з договору, було укладено
договір поруки №7/1 П від 4 лютого 2010
року, за яким приватне підприємство
«Мастер», яке на даний момент
перейменоване в приватне підприємство
«Неомагніт фоголд», виступило
поручителем позичальника. За умовами
договору поруки ПП «Неомагніт фоголд»
на добровільних засадах взяло на себе
зобов'язання солідарно відповідати
перед спілкою за зобов'язанням
позичальника, які виникають з умов
договору в повному обсязі, в строки та
на умовах обумовлених договором.
Уклавши з позивачем кредитний договір
та отримавши грошові кошти на умовах
повернення, строковості та платності,
ОСОБА_2 порушив свої договірні
зобов'язання, що призвело до виникнення
заборгованості за користування
кредитними коштами. Таким чином, станом
на 11 жовтня 2013 року за відповідачами по
укладеному кредитному договору
рахується заборгованість на загальну
суму 64 363,97 грн., яка складається із:
заборгованості за тілом кредиту - 4 000
грн.; заборгованості за відсотками - 60
363, 97 грн.

Рішенням Новгородківського
районного суду Кіровоградської
області від 8 січня 2014 року позовні
вимоги задоволено частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та
приватного підприємства «Неомагніт
фоголд» на користь кредитної спілки
«Простір» заборгованість за кредитним
договором №7 від 4 лютого 2010 року у
розмірі 4 000 грн. та судові витрати у
сумі 229 грн. 40 коп. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового про задоволення
позовних вимог через порушення норм
матеріального права. Зазначається, що
суд дійшов помилкового висновку, що
довідка №366 від 8 жовтня 2010 року, видана
КС «Простір» члену кредитної спілки
ОСОБА_2, яка носить інформаційний
характер, є змінами до кредитного
договору, оскільки чинним
законодавством та кредитним договором
передбачено, що зміни та доповнення до
договору здійснюються за взаємною
згодою сторін шляхом укладення
додаткових договорів у письмовій
формі.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду в частині
відмови у стягненні заборгованості за
процентами за користування кредитом та
стягнення судових витрат скасуванню з
таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Проте рішення суду в частині
відмови у задоволенні позову
зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що видана головою правління спілки
письмова довідка від 8 жовтня 2010 року є
додатком до кредитного договору,
оскільки вона змінює умови договору та
визначає розмір боргу на час його
підписання позивачем.

Однак з такими висновками суду
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Законом України «Про фінансові
послуги та державне регулювання
фінансових послуг» визначено, що
договір про надання фінансових послуг,
повинен містити і умову про порядок
зміни і припинення дії договору (п.8 ч.1
ст.6 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджується, що між КС
«Простір» та членом спілки ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір №7 від 4
лютого 2010 року, за умовами якого спілка
надала ОСОБА_2 кредит у розмірі 35 000 грн.
строком на 2 місяці зі сплатою
відсотків за його користування в
розмірі 120 % річних (а.с.4,5).

З метою належного виконання
зобов'язань позичальником, що
виникають з договору, було укладено
договір поруки №7/1 П від 4 лютого 2010
року, за яким приватне підприємство
«Мастер» (перейменоване в приватне
підприємство «Неомагніт фоголд»),
виступило поручителем, взявши на себе
зобов'язання солідарно відповідати
перед спілкою та зобов'язанням
позичальника, які виникають з умов
договору в повному обсязі, в строки та
на умовах обумовлених договором
(а.с.8-10).

Пунктом 1.4 договору встановлено,
що позичальник зобов»язується
виконувати кредитне зобов»язання на
умовах та в порядку, визначеному
графіком згідно додатку №1.

Відповідно до п.3.1 договору
нарахування процентів здійснюється за
фактичну кількість днів користування
кредитом. При цьому проценти за
користування кредитом нараховуються у
відсотках від суми кредиту з
наступного дня після надання кредиту
позичальнику (зарахування на рахунок
позичальника або видача готівкою) до
дня повного погашення заборгованості
за кредитом (зарахування на рахунок
кредитодавця або внесення в касу
кредитодавця готівкою) включно.

Пунктом 3.3 договору встановлено,
що у разі прострочення виконання
кредитного зобов»язання, починаючи з
наступного дня після настання строку
виконання кредитного зобов»язання,
плата за користування кредитом
(відсоткова ставка) може бути збільшена
кредитором вдвічі кожного наступного
дня.

Згідно п.7.2 кредитного договору
зміни та доповнення до цього договору
здійснюються за взаємною згодою сторін
шляхом укладення додаткових договорів
у письмовій формі.

Тобто, при зміні умов договору між
сторонами має бути укладений
додатковий договір у письмовій формі,
підписаний сторонами (ч.2 ст.207 ЦК).

Таким чином, висновок суду щодо
визнання письмової довідки від 8 жовтня
2010 року додатком до кредитного
договору не грунтується на законі.

Посилання представника
відповідача на п.3.2 договору, яким
передбачено, що прострочення сплати
кредиту та процентів згідно з додатком
№1 не зупиняє нарахування процентів,
крім випадку прийняття окремого
рішення про це кредитодавцем, яким
являється зазначена довідка від 8
жовтня 2010 року, є безпідставним,
оскільки прийняття рішень є
компетенцією кредитного комітету та не
входить до повноважень голови
правління (ч.4 ст.16 Закону України «Про
кредитні спілки»).

Так відповідно до ч.3 ст.17 Закону
України «Про кредитні спілки» до
компетенції кредитного комітету
кредитної спілки належить, зокрема,
розгляд заяв членів кредитної спілки
про надання кредитів і прийняття
рішень з цих питань, вирішення інших
питань, пов'язаних з кредитною
діяльністю.

Такі ж повноваження кредитного
комітету передбачені і п.11.4 статуту КС
«Простір», затвердженого рішенням
загальних зборів від 30 травня 2009 року,
зареєстрованим 12 листопада 2009 року, що
був чинним саме на час правовідносин
сторін та видачі довідки (а.с. 146-152).

Матеріалами справи також
підтверджується, що згідно протоколу
засідання кредитного комітету спілки
№11 від 4 жовтня 2010 року, розглянувши
заяву члена кредитної спілки ОСОБА_2,
вирішили не нараховувати відсотки та
пеню згідно кредитного договору від 4
лютого 2010 року при умові погашення ним
заборгованості по вищевказаному
договору в розмірі 4 000 грн. до 30
листопада 2010 року (а.с.68).

Із протоколу засідання
кредитного комітету спілки від 1 грудня
2011 року вбачається, що у зв'язку з
простроченням виконання кредитного
зобов'язання на підставі п.3.3
кредитного договору збільшено вдвічі з
2 грудня 2011 року плату за користування
кредитом (відсоткову ставку) за
кредитним договором №7 від 4 лютого 2010
року, укладеному з ОСОБА_2 (а.с.69), про що
останнього письмово повідомлено 9
грудня 2011 року згідно врученого йому
поштового відправлення (а.с.70,71).

У судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача надала
письмовий розрахунок нарахованих
відсотків в сумі 44 442,19 грн., пояснивши
про помилкове нарахування за період з 8
жовтня 2010 року по 1 грудня 2011 року (а.с.
127,128), який не спростований
представником відповідача.

Враховуючи, що висновки суду першої
інстанції в частині відмови у
стягненні процентів за користування
кредитом не відповідають обставинам
справи, неправильно застосовані норми
матеріального права, відповідно до
ст.309 ЦПК України рішення суду в цій
частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення в цій
частині про часткове задоволення
вимог.

Скасуванню підлягає рішення суду і в
частині стягнення судового збору.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
стягненню з відповідачів на користь
позивача підлягає 726 грн. (484 грн.+242грн.)
понесених судових витрат (а.с.1,109)
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, тобто по 363 грн. з
кожного.

Рішення суду першої інстанції в
частині стягнення 4 000 грн. основного
боргу ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
по суті сторонами не оскаржується,
підстав для його скасування в цій
частині немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 307, 308, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Новгородківського районного
суду Кіровоградської області від 8
січня 2014 року в частині відмови у
стягненні заборгованості за
процентами за користування кредитом та
стягнення судових витрат скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 та приватного
підприємства «Неомагніт фоголд»
солідарно на користь кредитної спілки
«Простір» заборгованість за
процентами за користування кредитом у
розмірі 44 442,19 грн. та судові витрати у
сумі 726 грн.: по 363 грн. з кожного.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: