Справа №592/7707/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Корольова Г. Ю.Номер
провадження 22-ц/788/692/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 34
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В., Лузан Л. В.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 04 березня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа: комунальне підприємство
«Сумижитло», про відшкодування
майнової та моральної шкоди,

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 04 березня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на
відшкодування майнової шкоди 23 896 грн.,
на відшкодування моральної шкоди 400
грн., 353 грн. 66 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
відповідача та його представника, які
підтримали скаргу з мотивів, в ній
викладених, представника позивача,
який заперечує проти скарги та вважає
рішення суду вірним, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

22 липня 2013 року позивач звернулась до
суду з вказаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що їй на праві власності
належить квартира АДРЕСА_1.

Квартира складається з трьох житлових
кімнат площею 12,4 кв. м, 7,7 кв. м і 17,1 кв. м,
кухні площею 9,4 кв. м, коридору площею
10,1 кв. м, ванної кімнати площею 2,6 кв. м,
вбиральні площею 1,0 кв. м.

Квартира відповідача ОСОБА_3
розташована в її під'їзді вище.

17 червня 2013 року внаслідок пориву
шлангу на бойлері в квартирі
відповідача сталося залиття гарячою
водою належної їй квартири. В
результаті залиття було пошкоджено
квартиру та майно в ній, про що було
складено акт про залиття від 21 червня
2013 року.

Внаслідок залиття сталися наступні
пошкодження: в кімнаті площею 17,1 кв. м
на стелі - затікання та жовті плями по
всій площі; на стінах здуття
декоративного покриття (шпаклівка) і
змиття фарби (частково); на підлозі
здуття ламінату у швах по всій площі; в
спальній кімнаті: на стіні затікання і
здуття шпалер по всій площі, здуття
ламінату у швах; у другій спальній
кімнаті: здуття ламінату у швах
(частково); в коридорі: на стіні
затікання у кутках, набухання ламінату
у швах (частково); у санвузлі: набухання
дверної коробки.

Відповідно до висновку №32/13 від 19 липня
2013 року експертного
будівельно-технічного дослідження
вартість ремонтно-будівельних робіт
по відновлювальному ремонту складає 23
896 грн.

Просила стягнути з відповідача на її
користь матеріальну шкоду в сумі 23 896
грн. та 2 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
внаслідок винних дій відповідача, який
встановив в своїй квартирі бойлер,
пошкодження під'єднуючих до
водопроводу частин якого викликало
залиття квартири позивачки, останній
заподіяна майнова та моральна шкода,
чим були порушені її цивільні права.

Цей висновок суду узгоджується з
обставинами справи, вірно
встановленими судом, та відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
позивачці ОСОБА_4 (до шлюбу Купіна) на
праві приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу від 26 травня
2009 року належить трикімнатна квартира
АДРЕСА_1, розташована на п'ятому поверсі
будинку (а.с. 28, 29, 47).

Власником квартири АДРЕСА_2, яка
розташована на дев'ятому поверсі
вказаного будинку над квартирою
позивача, є ОСОБА_3 (а.с.51). Відповідач
пояснив в засіданні апеляційного суду
про те, що квартира є спільною
власністю трьох членів його сім'ї.
Сторони не наполягали в суді першої
інстанції на залученні інших
співвласників квартири відповідача до
участі в справі

17 червня 2013 року сталося залиття
квартири позивача, про що працівниками
комунального підприємства (далі - КП)
«Сумижитло» Сумської міської ради
складено акт від 21 червня 2013 року,
згідно якого залиття сталося внаслідок
пориву шлангу бойлера у квартирі №107
(а.с. 6).

Згідно акту про залиття в квартирі №91
позивача виникли слідуючі
пошкодження: у залі - на стелі затікання
і жовті плями по всій площі; на стінах
здуття декоративного покриття
(шпаклівки) і змиття фарби (частково); на
підлозі здуття ламінату у швах по всій
площі; у спальні на стіні затікання і
здуття шпалер по всій площі; здуття
ламінату у швах; у спальні затікання і
жовті плями на стелі та стіні та здуття
ламінату у швах (частково); у коридорі
на стіні затікання у кутках, набухання
ламінату у швах (частково); санвузол:
набухання дверної коробки. Причиною
залиття зазначене порив шлангу на
бойлері у квартирі № 107 (а.с.6).

Згідно висновку №32/13 експертного
будівельно-технічного дослідження від
19 липня 2013 року, в квартирі позивача
АДРЕСА_1 виявлені вищезазначені
пошкодження, вартість
ремонтно-будівельних робіт по
відновлювальному ремонту в квартирі
на день проведення експертного
дослідження станом на 12 липня 2013 року
складає 23 896 грн. (а.с.11-15).

Обсяг та вартість пошкоджень в
квартирі позивача відповідачем не
оспорюються.

З заяви відповідача від 17 червня 2013
року до КП «Сумижитло» вбачається, що
його 17 червня 2013 року близько 13-ї
години викликали сусіди по стояку, які
повідомили, що їх заливає гарячою
водою. Зайшовши в свою квартиру, він
побачив, що гаряча вода іде з туалету,
підійшовши ближче, побачив, що в
коридорі напроти туалету лежить
зірваний бойлер, і із труб, через які
був підключений бойлер, іде гаряча
вода, хоча він був підключений на
холодний стояк. Доки він прибирав воду,
в квартиру заходив працівник КП
«Сумижитло» і бачив, в якому місці був
«зрізаний» бойлер, сказав, що такого
ніколи не бачив, і пішов. Відповідач
просив направити комісію в його
квартиру і заактувати даний факт
(а.с.76).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22
ЦК України особа, якій завдано збитків
у результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки). Збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі.

Ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачають
право особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала, зокрема, у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди задано не з її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України
розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Відповідно до положень ч. ч. 4, 5 ст. 319,
ст. 322 ЦК України, власність зобов'язує;
власник не може використовувати право
власності на шкоду правам громадян;
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 383 ЦК України власник
квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, - за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 10 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», утримання
приватизованих квартир (будинків)
здійснюється за рахунок коштів їх
власників згідно з Правилами
користування приміщеннями жилих
будинків та прибудинкових територій,
які затверджуються Кабінетом
Міністрів України, незалежно від форм
власності на них.

Положення ст. 151 ЖК України також
покладають тягар утримання майна,
тобто обов'язок здійснювати за свій
рахунок поточний і капітальний ремонт
квартири, на її власника.

Обов'язок власника квартири як
споживача житлово-комунальних послуг
утримувати внутрішньо-квартирне
обладнання, слідкувати за його
технічним станом, своєчасно вживати
заходів щодо усунення виявлених
неполадок, пов'язаних з отриманням
житлово-комунальних послуг, що виникли
з власної вини, за власний рахунок
ремонтувати та міняти санітарно -
технічні прилади і пристрої,
обладнання, що вийшли з ладу з його
вини, передбачений і ч.3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги».

Таким чином, власник приватизованого
житла зобов'язаний забезпечувати
збереження житлових і підсобних
приміщень квартири,
внутрішньо-квартирних комунікацій при
наявності несправностей вживати
заходів до їх усунення, тобто несе
обов'язок і по утриманню
внутрішньо-квартирних систем тепло - та
водопостачанн.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що у разі, якщо санітарно-технічні
прилади і пристрої, обладнання вийшли з
ладу з вини власника квартири, на нього
покладається обов'язок щодо їх ремонту
та заміни, а також відповідальність на
підставі норм ст. ст. 1166, 1167 ЦК України
за обставин, якщо внаслідок такої
бездіяльності завдано шкоди іншій
особі.

Отже, цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини; якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 2
постанови Пленуму Верховного Суду
України №6 від 27 березня 1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди», розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, суди повинні мати
на увазі, що шкода, заподіяна особі і
майну громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом першої інстанції вірно
встановлені фактичні обставини справи,
зокрема, щодо того, що залиття квартири
позивача сталось в результаті
неналежного стану сантехнічного
обладнання, яке знаходиться в квартирі
відповідача, оскільки останній
доказів протилежному суду не надав.

При визначенні розміру відшкодування
майнової шкоди суд першої інстанції
вірно послався на висновок
будівельно-технічного дослідження та
вірно визначив розмір відшкодування
матеріальної шкоди у сумі 23 896 грн.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Суд прийшов до вірного висновку про те,
що обставин, пов'язаних з неякісним
наданням послуг по постачанню гарячої
води в квартиру відповідача, зокрема,
по перевищенню тиску в системі, в
справі не встановлено та відповідачем
не надано відповідних доказів, а
твердження відповідача про неналежне
оформлення акту від 21 червня 2013 року
про залиття квартири спростовується
показаннями представника третьої
особи, самим відповідачем, згідно
змісту поданої ним заяви про зрив
бойлера в його квартирі 17 червня 2013
року, де він вказує, що до нього в
квартиру заходив сантехнік КП
«Сумижитло» і бачив зрив бойлера.

21 червня 2013 року саме працівниками КП
«Сумижитло» складений акт, яким
встановлено факт залиття квартири
позивачки у відсутність відповідача,
який був відсутній в момент складення
акту та двері не відчиняв. Посилання
відповідача на те, що акт не
відповідає вимогам п. 2.3.6 Правил
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
наказом Державного комітету з питань
житлово - комунального господарства
№76 від 17 травня 2005 року, не звільняє
відповідача від відшкодування збитків
внаслідок залиття квартири позивачки.

Посилання відповідача на відсутність
його вини в заподіянні шкоди позивачки
є безпідставними. Та обставина, що він
придбав та встановив в своїй квартирі
бойлер, який, як він стверджує, був
зірваний не з його вини, не звільняє
його від обов'язку відшкодувати шкоду
позивачці, яка не є учасником
правовідносин, пов'язаних як з
придбанням відповідачем цього бойлера,
так і з проведенням робіт по його
встановленню в квартирі відповідача, а
отже, і з втручанням в систему
постачання води в будинку сторін.

Обов'язок відповідача щодо
контролювання належного стану
технічного оснащення приладів в його
квартирі передбачений і п. 18 Правил
користування приміщеннями житлових
будинків і прибудинковими територіями,
затвердженими Постановою Кабінету
Міністрів України від 18 жовтня 1992 року
№ 572, згідно якого власник квартири
зобов'язаний використовувати
приміщення житлового будинку за
призначенням, забезпечувати
схоронність житлових та підсобних
приміщень квартири, технічного
устаткування будинків, з появою
технічних несправностей в квартирі
вживати заходів по їх усуненню.

Доводи відповідача про те, що бойлер
був належної якості, належно
встановлений і після його встановлення
працював три роки, а 17 червня 2013 року
був зірваний з труб водопроводу, до
яких він був під'єднаний, в результаті
гідроудару в системі водопостачання,
не підтверджені доказами в справі і
ґрунтуються на його припущеннях.

Не зважаючи на роз'яснення суду,
доказів вказаним доводам відповідач не
надав, не звертався з клопотанням про
призначення експертизи щодо належного
технічного стану бойлера, можливих
причин його пошкодження, не надав
доказів тому, хто і коли встановлював
бойлер, чи були дотримані технічні
умови при його встановленні та
експлуатації, чи мала відповідний
дозвіл на проведення вказаних робіт
особа, яка проводила ці роботи

Доводи відповідача та його
представника в засіданні апеляційного
суду про те, що квартира позивачки
розташована на п'ятому поверсі, а
відповідача - на дев'ятому, а тому
невідомо, хто залив квартиру
позивачки, спростовуються матеріалами
справи та поясненнями самого
відповідача про те, що залиття квартир
по стояку в їх під'їзді 17 червня 2013 року
сталося в результаті того, що саме в
його квартирі був пошкоджений бойлер.

Ґрунтуються на припущеннях і посилання
представника відповідача на те, що
бойлер зірвало з труб в зв'язку з тим, що
працівники обслуговуючих організацій
могли переплутати стояки і по стояку
холодної води пустили гарячу воду.
Технічна спроможність таких доводів
також нічим не підтверджена, тим
більше, що сам відповідач не наполягає
на таких доводах, стверджуючи, що в день
залиття квартири позивача він
перекривав в своїй квартирі саме стояк
гарячої води, який був пошкоджений в
результаті того, що зірвало його
бойлер.

Доводи відповідача про те, що
працівники КП «Сумижитло» на його
заяву не перевірили його квартиру,
також не спростовують висновків суду,
оскільки він сам підтвердив ту
обставину, що в день, коли сталося
залиття, до нього в квартиру приходив
працівник цього підприємства,
викликаний в зв'язку з залиттям квартир
в під'їзді, який бачив стан його
бойлера, і саме з відомостей вказаного
працівника в обліковій документації
підприємства, як пояснила свідок
ОСОБА_5 в засіданні суду першої
інстанції, було зазначено причину
залиття в акті.

Та обставина, на яку посилається
відповідач, що КП «Сумижитло» на його
заяву від 17 червня 2013 року не обстежили
його квартиру, а він, не чекаючи такого
обстеження, відновив стан труб, знову
встановив бойлер, хоча, як стверджує, і
не користується ним, свідчить про
ухилення відповідача від подання
належних доказів на підтвердження
своїх заперечень проти позову.

Є безпідставними і посилання
відповідача в скарзі на те, що причиною
залиття в акті зазначено порив шланга
на бойлері, якого на бойлері не було,
оскільки він був під'єднаний до труб
водопроводу пластиковими трубами, які,
як він стверджує, були розірвані в
результаті гідроудару в системі. Сам
факт пошкодження труб саме на його
бойлері, якими він під'єднувався до
обох стояків водопроводу, не
спростовується і самим відповідачем

Посилання відповідача на те, що в
момент залиття його не було вдома, а
тому і з цих підстав відсутня його вина
в пошкодженні пластикових труб,
під'єднуючих бойлер до системи
водопроводу та в залитті квартири
позивачки, не грунтуються на вимогах
закону щодо обов'язку власника
утримувати в належному стані
сантехнічне обладнання в квартирі.

Надані відповідачем фотознімки частин
деталей пластикових труб, якими, як він
стверджує, бойлер був під'єднаний до
водопровідної системи в туалеті його
квартири, не свідчать про те, що вони
мали належний стан в процесі
експлуатації бойлера і не свідчать про
їх пошкодження в зв'язку з завищеним
тиском в системі водопостачання
будинку.

При цьому відповідач не надав доказів
тому, що в цей день проводились
які-небудь роботи будь-яким надавачем
комунальних послуг по обслуговуванню
водопровідної системи, в тому числі не
припинялась подача води, і потім не
відновлювалась, наслідком чого, на його
думку, могло бути пошкодження
сантехнічного обладнання в його
квартирі. Заперечують проведення таких
робіт і інші особи, які беруть участь у
справі. Можливість такого перевищення
тиску в системі спростовується
відповідями обслуговуючих організацій
про те, що у вказаний день роботи по
обслуговуванню системи водопостачання
не проводились.

Таким чином, суд зробив вірний висновок
про наявність причинного зв'язку між
завданою позивачці шкодою і
неправомірною бездіяльністю
відповідача по недбалому ставленню до
контролю за технічним станом
сантехнічних приладів та обладнання в
його квартирі, внаслідок чого сталось
пошкодження цього обладнання, яке є
власністю відповідача, оскільки,
втрутившись самостійно в загальну
систему водопостачання шляхом
встановлення бойлера, він взяв на себе
ризик його належного технічного стану
та експлуатації.

Відповідач пояснив, що після залиття
відновив труби системи водопостачання
в туалеті квартири, знову встановив
бойлер, але не користується ним, без
їх технічного обстеження відповідними
спеціалістами чи експертами, які б
могли зробити висновок відразу після
пошкодження про підтвердження чи
спростування його доводів про
правильність встановлення належного
йому бойлера на момент залиття,
належний його технічний стан та
правильність експлуатації, та можливе
пошкодження обладнання з причин,
незалежних від технічного стану
бойлера та його експлуатації, хоча і не
спростував, що мав можливість це
зробити. Не надав він доказів і тому,
чому не зафіксував виявлені
пошкодження свого обладнання і з
участю слюсаря, який відвідав його
квартиру в день залиття чи з участю
інших спеціалістів.

Доводи відповідача про те, що не був
допитаний як свідок слюсар КП
«Сумижитло», не спростовують
висновків суду, оскільки сам
відповідач повідомив ті обставини, які,
на його думку, може підтвердити
вказаний свідок, а причина пошкодження
труб бойлера, на якій наполягає
відповідач, доказами в справі не
підтверджена.

Таким чином, суд зробив вірний
висновок про те, що будь-яких доказів
тому, що залиття квартири сталося за
тих обставин, на яких наполягає
відповідач, він не надав та не
спростував тієї обставини, що залиття
сталося внаслідок пошкодження
сантехнічного обладнання в його
квартирі.

Цей факт підтвердила і свідок в справі -
майстер КП «Сумижитло» про те, що саме
така причина залиття занесена в
електронну базу даних підприємства їх
працівником, який був викликаний в
будинок сторін саме в зв'язку з
залиттям, а не проводив там будь-які
роботи щодо системи водопостачання,
що припускає відповідач.

Обставини, на які посилається
відповідач, були предметом дослідження
суду першої інстанції і отримали
об'єктивну оцінку. Відповідач не навів
у апеляційній скарзі фактів, які б
підтвердили необґрунтованість рішення
суду, свідчили б про наявність підстав
для задоволення скарги.

За таких обставин оскаржуване рішення
суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, підстави для його
зміни чи скасування відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в
а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 04 березня 2014 в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -