Номер провадження 22-ц/775/3234/2014
У Х В А Л А

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

Головуючої судді Осипчук О.В.

суддів Смєлік С.Г.,
Ткачук С.С.

про секретарі Біляєві М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду в м. Донецьку апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Харцизького
міського суду Донецької област від 03
березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення
порядку користування житловим
приміщенням та зобов»язання не чинити
перешкоди в користуванні жилим
приміщенням, зустрічного позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про припинення права
власності на частку у спільному майні,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Харцизького міського суду
Донецької області від 03 березня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1
задоволені частково: позивачці
виділено у квартирі АДРЕСА_1 дві
кімнати розміром 11,6 кв.м. та 7, 4 кв.м., а
відповідачу, відповідно, виділена
кімната 18,8 кв.м. Підсобні приміщення
залишені у спільному користуванні.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про припинення права власності
ОСОБА_2у спірній квартирі відмовлено.

Суд першої інстанції задовольняючи
частково позов ОСОБА_2 виходив з
положень ст. 316 ЦК України щодо
непорушності права власності, розміру
частини квартири, яка належить
позивачці та технічної можливості
встановлення порядку користування
квартирою, з огляду наявності всіх
ізольованих кімнат у квартирі.
Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1
про припинення права власності,
виходив з того, що предметом позову є
не поділ майна, а визначення порядку
користування квартирою.

З рішенням суду не погодився
відповідач, подав апеляційну скаргу в
якій зазначив, що відповідно до статті
365 ЦК України право особи на частку у
спільному майні може бути припинено за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників якщо річ є неподільною,
спільне володіддя й користування
майном є неможливим і таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтереам
співвласника та членам його сім»ї. Між
ним та колишньою дружиною склалалися
неприязні стосунки, що унеможливлює
вирішення жодного питання з нею. Вона
категорично не бажає продати квартиру
та поділити гроші навпіл , проте й
проживати разом з нею у квартирі є
неможливим. Відповідачка хоча й є
власником ? частини квартири, проте
вона не приймає ніякої участі у
виплаті кредиту та сплаті комунальних
послуг. Квартира, яка знаходиться на
восьмому поверсі дев»ятиповерхового
будинку є неподільною. Оскільки
ОСОБА_2 у квартирі не мешкає, має інше
житло, він вважає що наявні підстави
для припинення її частки у спірній
квартирі. Суд припустився порушень,
оскільки надав явну перевагу
позивачці, виділивши їй кімнати з
балконом та лоджією, якими б він також
хотів користуватися як додатковою
житловою площею. Просив скасувати
рішення суду першої інстанції,
постановити нове рішення, яким
припинити право власності ОСОБА_2 у
спірній квартирі, визнати за ним право
власності на ? частину квартири, яка
належала ОСОБА_2

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1
підтримав доводи апеляційної скарги,
просив її задовольнити, рішення суду
першої інстанції скасувати, ухвалити
нове рішення яким задовольнити його
вимоги.

Представник ОСОБА_2 -ОСОБА_6
заперечувала проти доводів
апеляційної скарги та спросила її
відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Вислухавши суддю -доповідача,
учасників процесу, перевіривши оводи
апеляційної скрги та дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд,
дійшов до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 яка є власником ? частини
квартири АДРЕСА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_1про встновлення
порядку користуванням квартирою та
покладання зобов»язань на відповідача
не чинити перешкод у користування
кімнатами, які будуть їй виділені. З
зустрічним позовом до ОСОБА_2
звернувся ОСОБА_1, який просив
припинити її право власності у спірній
квартирі та визнати за ним право
власності на ? частину, що належить
ОСОБА_2

Спірна квартира № 32 розташована у
багатоквартирному будинку,згідно
плану(а.с.14 ) складається з трьох
ізольованих жилих кімнат площею : 18,8
кв.м.,7, 4 кв.м.,( з балконом ) 11,6 кв.м. ( з
лоджією ) та підсобних приміщень.

Наявність неприязних стосунків, як
убачається з позовних вимог та
пояснень позивачки та перешкоди з боку
відповідача у користуванні квартирою,
з якою проживає спільний з
відповідачем син- ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1,
вимусило останню звернутися до суду з
позовом.

Суд першої інстанції визначаючи
порядок користування квартирою,
виходив з наявності у квартирі трьох
ізольованих кімнат, їх розміру, а також
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 04 жотвня 1991 року № 7» Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на
житловий будинок» у п. 6 якого
зазначено, що якщо виділ частки будинку
у натурі неможливий, суд вправі за
заявленим про це позовом встановити
порядок користування відособленими
приміщеннями( квартирами, кімнатами )
такого будинку.У цьому разі окремі
підсобні приміщення ( кухня, коридор,
тощо ) можуть бути залишені у
загальному користуванні учасників
спільної часткової власності.

Виділяючи у користування позивачці
кімнати 7,4 кв.м.та 11, 6 кв.м. суд першої
інстанції виходив з її права власності
у розмірі ? частини квартири.Окрім того,
такий порядок, визначений судом, є
правильним, оскільки з позивачкою
проживає неповнолітня дитина 2004 року
народженння протилежної статі.

Доводи апелянта про те, що він також би
хотів користуватися лождиєю та
балконом, які знаходяться у кімнатах 7.4
квм. та 11.6 кв.м. не є підставою для
скасування рішення суду в частині
визначення порядку користування
квартирою.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, відмовивши
ОСОБА_1 у задоволені позову про
припинення права на частку у
спільному майні.

Частиною першою статті 365 ЦК
України передбачено підстави, за
наявності яких суд може задовольнити
позов про припинення права особи на
частку у спільному майні: частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі, річ є неподільною, спільне
володіння і користування майном є
неможливим, таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те,
що для припинення права особи на частку
у спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1 - 3 частини
першої статті 365 ЦК України за умови, що
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Судом встановлено, що позивачка є
власником ? частини квартири, тобто
підстав вважати, що її частка у
квартирі є незначною, не можна.

Відповідно до ст. 60 ЦК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд дійшов правильного висновку, що
зустрічний позов про припинення права
на частку у спільному майні є
позивачем необґрунтованим.

Окрім того, частина 2 ст. 365 ЦК
України передбачає підстави й умови
припинення права власності на частку у
спільному майні, що проводиться у
судовому порядку. З метою захисту та
гарантування прав та інтересів
співвласника, щодо якого виноситься
рішення про припинення права власності
, частиною 2 передбачена вимога про
попереднє внесення позивачем,
вартості частки у спільному майні на
депозитний рахунок суду.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається,
що він просив у разі визнання за ним
права власності на ? частину квартири ,
що належить ОСОБА_2, її вартість у
розмірі 37500 грн стягнути з нього на її
користь.

В матеріалах справи відомості про
внесення ОСОБА_1 на депозит суду
вартості ? частини квартири, відсутні.

У відповідності до вимог ч.1 ст.308
ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На думку апеляційного суду оскаржуване
судове рішення відповідає вимогам
процесуального і матеріального закону,
тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

У
Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 03 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала аеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді