Справа № 740/1493/14
Провадження № 2/740/550/14
РІШЕННЯ

іменем України

06 травня 2014 року
м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний
суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., при
секретарі - Шадура І.Ю.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до Кукшинської сільської ради
Ніжинського району Чернігівської
області про визнання права власності
на нерухоме майно,

встановив:

Позивачем заявлені вимоги про
визнання права власності на ? частку
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами за АДРЕСА_1
(далі-Будинок) в порядку спадкування за
заповітом після ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Позовні вимоги
обгрунтовані тим, що станом на 15 квітня
1991 року Будинок мав статус робітничого
двору, в якому проживали подружжя
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, останні здійснили
будівництво даного будинку, ОСОБА_2 є
власником ? частки Будинку згідно
свідоцтва від 08 квітня 2009 року, ОСОБА_3
право власності на належну їй ? частку
даного будинку не оформила, остання
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, її спадщину
прийняв її чоловік ОСОБА_2, після смерті
останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 його спадщина
прийнята позивачем шляхом подачі
нотаріусу заяви про прийняття
спадщини, у зв"язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на ?
частку Будинку, яка належала ОСОБА_3, і
яка прийнята ОСОБА_2, позивач не може
належним чином оформити прийняту
спадщину.

Позивач, представник позивача
ОСОБА_4 в судове засідання не з"явились,
відповідно до заяв від 16 квітня 2014 року,
06 травня 2014 року представник позивача
ОСОБА_4 підтримує позов, справу просить
розглянути за відсутності.

Представник відповідача в судове
заісдання не з"явився, відповідно до
клопотання від 10 квітня 2014 року
Кукшинський сільський голова ОСОБА_5 не
заперечує проти позову, справу просить
розглянути за відсутності.

Фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу відповідно до ч.2
ст.197 ЦПК України не здійснюється.

Позов підлягає задоволенню
повністю зі слідуючих підстав.

Статтею 3 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
встановлено, що право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються державою, тобто
право власності на збудоване до
набрання чинності вищезазначеним
Законом нерухоме майно набувається в
порядку, який існував на час його
спорудження, і не виникає виключно у
зв'язку із здійсненням державної
реєстрації права власності на нього в
порядку, передбаченого даним Законом.

Відповідно до довідки
відповідача від 08 січня 2014 року станом
на 15 квітня 1991 року Будинок мав статус
робітничого двору, в якому проживали
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, останні є подружжям.

Відповідно до вимог ст.ст.123, 126 ЦК
Української РСР (в ред. від 18 липня 1963
року) та п.10 постанови Пленуму
Верховного Суду України N 3 від 02
березня 1973 року № 3 "Про судову практику
в справах про поділ колгоспного двору і
виділ з нього", розмір частки
колишнього члена колгоспного двору в
спільному майні, що належить дворові і
збереглося після його перетворення в
господарство робітників та службовців
(якщо на час припинення існування двору
цей член не втратив права на неї),
встановлюється згідно зі ст.123 ЦК
Української РСР. Тому при поділі майна,
яке є спільною власністю колгоспного
двору, суди повинні виходити з принципу
рівності часток усіх колишніх членів
двору, в тому числі непрацездатних і
неповнолітніх. Майно, придбане після
перетворення колгоспного двору в
господарство робітників чи службовців,
підлягає поділу за нормами, що
регулюють поділ спільної часткової
власності або спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно ст.17 Закону України "Про
власність" від 07 лютого 1991 року N 697-XII
майно, придбане внаслідок спільної
праці членів сім'ї, є їх спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними;
майно, придбане внаслідок спільної
праці громадян, що об'єдналися для
спільної діяльності, є їх спільною
частковою власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними;
розмір частки кожного визначається
ступенем його трудової участі. Дані
положення поширюються на
правовідносини, які виникли після
введення в дію цього Закону з 15 квітня
1991 року.

Із врахуванням викладеного
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 станом на 15 квітня 1991
року не втратили права на Будинок після
припинення робітничого двору, їх
частки у даному будинку є рівними.

Будинок під час технічної
інвентаризації згідно довідки КП
"Ніжинське міжміське бюро технічної
інвентаризації" від 26 червня 2013 року не
відображений, як самочинне
будівництво, право власності на ?
частку зареєстроване за ОСОБА_2, інша ?
частка даного будинку на праві
власності не зареєстрована, що
підтверджується також і інформаційною
довідкою з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно від 15 квітня 2014
року, технічний паспорт на Будинок
станом на 19 червня 2013 року засвідчує
прийняття його до експлуатації.

Постановою Ніжинської районної
державної нотаріальної контори від 19
березня 2014 року позивачу відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на ? частку Будинку у зв"язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на дану частку.

Відмова в оформленні права
власності на Будинок свідчить про
наявність правових підстав для
визнання цього права в порядку
цивільного судочинства.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в
с.Кукшин Ніжинського району, ОСОБА_2, як
подружжя спадкодавця, є спадкоємцем
першої черги за законом до її майна
відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української
РСР, прийняв спадщину відповідно до п.1
ч.1 ст.549 ЦК 1963 року шляхом фактичного
вступу в управління та володіння
спадковим майном, докази про його
відмову від спадщини, інших
спадкоємців, які прийняли спадщину
після спадкодавця ОСОБА_3-відсутні.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в
с.Кукшин Ніжинського району, позивач
відповідно до ст.1233 ЦК України є
спадкоємцем за заповітом останнього
від 11 листопада 2002 року, який є чинним
на час розгляду справи, спадщину
прийняв відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК
України шляхом подачі нотаріусу заяви
про прийняття спадщини, докази про
відмову останнього від спадщини, інших
спадкоємців, які прийняли спадщину
після спадкодавця ОСОБА_2,-відсутні.

Як зазначено вище ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, як члени робітничого двору,
станом на 15 квітня 1991 року не втратили
права на належні частки Будинку, тобто
даний будинок входить до складу
спадщини ОСОБА_3, спадщину після якої
прийняв ОСОБА_2, відсутність
правовстановлюючих документів на дану
частку перешкоджає позивачу оформити
прийняту спадщину.

Позивач скористався передбаченим
ст.16 ЦК України способом захисту свого
права шляхом пред'явлення позову про
визнання права власності на нерухоме
майно.

Визнання представником
відповідача позову не суперечить
закону і не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб.

Докази, що спростовують висновки
суду, станом на час розгляду справи
відсутні.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 174, 197, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на ? частку житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
за АДРЕСА_1 в порядку спадкування після
ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, який
прийняв, але належним чином не оформив
спадщину після ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Ніжинський
міськрайонний суд Чернігівської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
В.П.Олійник.