Справа № 526/655/14-ц
Провадження № 2-з/526/1/2014
У Х В А Л А

22 квітня 2014 року року суддя Гадяцького
районного суду Полтавської області
Киричок С.А., ознайомившись з заявою
ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся 18 квітня 2014 року до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус
ОСОБА_5 про встановлення факту
проживання однією сім?єю без
реєстрації шлюбу та визнання права
власності на спадкове майно.

Також позивачем подано заяву про
вжиття заходів забезпечення позову
шляхом накладення арешту на спірне
нерухоме майно, що знаходяться за
адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд за
заявою особи, яка бере участь у справі,
може вжити заходів забезпечення
позову, яке вирішується на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо їх
невжиття може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено: причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; інші відомості, потрібні
для забезпечення позову.

Разом з тим, у заяві про забезпечення
позову заявник не надав жодного доказу
на підтвердження того, що відповідачі
зареєстрували у встановленому порядку
право власності не нарухоме майно та
мають реальну можливість ним
розпорядитися. Крім того, заявником не
надано жодного правовстановлюючого
докумена на спірне нерухоме майно.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що подана
позивачем заява про забезпечення
позову задоволенню не підлягає. ОСОБА_1
не довів суду, що на даний час існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 151-153 ЦПК України, п. 4 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 9 від
22.12.2006 року «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову»,-

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову - відмовити.

Копію даної ухвали надіслати ОСОБА_1

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Полтавської області
через Гадяцький районний суд
Полтавської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня її отримання.

Суддя: підпис

Копія: вірно

Суддя Гадяцького районного суду

Полтавської області
С. А. Киричок