Справа №487/541/13- ц 29.04.2014 29.04.2014 29.04.2014
Провадження №22ц/784/1234/14
Головуюча в першій інстанції Павлова
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Романенко Ю.О.,

за участю позивачки
ОСОБА_3,

представника позивачки
ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_5

на заочне рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 25
квітня 2013 року по справі за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_5

про стягнення боргу за договором
позики,

ВСТАНОВИЛА:

23 січня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
боргу за договором позики в розмірі 52 000
грн. та витрат на правову допомогу в
сумі 1500 грн.

Позивачка зазначала, що 01 грудня 2012
року відповідачка отримала від неї в
борг 52 000 грн., які зобов'язалась
повернути до 25 грудня 2012 року. На
підставі чого ОСОБА_5 було складено
розписку про отримання нею вказаної
грошової суми в присутності свідків.
Між тим, відповідачка не виконала
взятих на себе боргових зобов'язань та
борг у встановлений в розписці строк не
повернула. В подальшому, вона
неодноразово зверталася до ОСОБА_5 з
вимогою про повернення боргу, проте
остання ігнорує її вимоги. На даний час
борг відповідачкою не повернутий.

Посилаючись на викладене, позивачка
просила стягнути з ОСОБА_5 52 000 грн.
боргу, 1500 грн. витрат на правову
допомогу та 520 грн. судового збору.

Заочним рішенням Заводського
районного суду м. Миколаєва від 25
квітня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 52 000
грн. суми боргу, судові витрати в
розмірі 520 грн. та 1500 грн. за правову
допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
заочне рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_3 в повному
обсязі. На думку апелянта, рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивачки та її представника,
дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальнику) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того роду та такої ж
якості.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка надала суду розписку з якої
впливає, що ОСОБА_6 взяла в борг у
позивачки, в присутності двох свідків,
52 000 грн. із зобов'язанням повернути
вказану суму в строк до 25 грудня 2012
року (а.с. 5).

До цього часу відповідачка не
повернула ОСОБА_3 позику тому, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що відповідачка
свої зобов'язання за договором позики
не виконала та стягнув з неї суму боргу
на користь позивачки.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що вищезазначену розписку вона не
складала, є безпідставними.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом (ст. 61 ЦПК
України).

Між тим, відповідачкою не надані суду
будь-які докази в підтвердження своїх
заперечень.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_5
заявила клопотання про призначення
судової почеркознавчої експертизи. Для
розгляду цього клопотання та, за
необхідністю, відібрання у
відповідачки вільних, умовно-вільних і
експериментальних зразків почерку та
підпису, судове засідання в
апеляційній інстанції 22 квітня 2014 року
було відкладено. Відповідачка, через її
представника, який був присутнім в
суді, була належним чином повідомлена
про явку в суд на 29 квітня 2014 року на 10-00
год. (а.с. 147).

Проте, 29 квітня 2014 року відповідачка та
її представник в судове засідання не
з'явились, про причину своєї неявки суд
не повідомили.

Інші доводи апеляційної скарги, що
рішення суду ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального,
не заслуговують на увагу та
спростовуються дослідженими судом
доказами, які оцінювались ним за
правилами ст. 212 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія судів
вважає, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, а тому підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а
заочне рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 25 квітня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді