Справа №586/5/13 Головуючий у суді у 1
інстанції - Банчукова В. І.Номер
провадження 22-ц/788/756/14 Суддя-доповідач -
Таран С. А. Категорія - 27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Таран С. А.,

суддів - Хвостика С. Г., Собини О. І.,

з участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_3
та представника Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
Марченко Олександра Олександровича

на рішення Середино-Будського
районного суду Сумської області від 11
березня 2014 року

в справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 та ОСОБА_5

про стягнення заборгованості за
кредитним договором в сумі 80001 грн. 94
коп., -

в с
т а н о в и л а :

Рішенням Середино-Будського районного
суду Сумської області від 11 березня 2014
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за
кредитним договором № 1 та №
0 від 13 березня 2006 року на користь
ПАТ "Дельта Банк" 80001 грн. 94 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
"Дельта Банк" судові витрати 800 грн. 02
коп.

В стягненні кредитної заборгованості з
ОСОБА_5 відмовлено за строком позовної
давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказано,
що рішення суду першої інстанції в
частині стягнення з неї заборгованості
ухвалене з порушенням норм
матеріального права та не правильним
застосуванням норм процесуального
права.

Зазначено, що доказів на підтвердження
того, що відступлення права грошової
вимоги мало місце, документи, які
містять відомості про те, що право
вимоги за кредитором відповідача
увійшло до пакету передачі активів на
користь позивача у справі банком
надано не було.

Також вказано, що місцевий суд не надав
правової оцінки, та не перевірив
порядок повідомлення боржника про
зміну кредитора у зобов'язанні на
предмет відповідності вимогам ЦК
України, і не встановив, у якому розмірі
виникла заборгованість у відповідачів
з огляду на наведені обставини.

Відповідач просить скасувати рішення
суду першої інстанції від 11 березня 2014
року в частині стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором
у сумі 80 001,94 грн. та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовити.

В апеляційній скарзі позивача вказано,
що АТ «Дельта Банк» не погоджується з
рішенням суду першої інстанції від 11
березня 2014 року по даній справі в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про стягнення заборгованості за
кредитним договором з ОСОБА_5 через
пропуск строку позовної давності,
оскільки вважає, що місцевим судом при
вирішенні даного питання були
неповністю з'ясовані обставини справи,
порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи в
оскаржуваній частині.

Також вказано, що сторони дійшли згоди
про зміну схем погашення кредиту та
погодили новий термін повернення
кредиту 13 березня 2013 року згідно
графіку платежів наведеного в Додатку
№1/1.

На думку позивача враховуючи те, що
згідно Додаткової угоди №3 до договору
про надання споживчого кредиту та
захисту транспортного засобу №0
від 13 березня 2006 року від 30 січня 2009
року термін повернення кредиту 13
березня 2013 року. Таким чином, висновок
суду першої інстанції про те, що
позовні вимоги банку до ОСОБА_5
заявлені після закінчення строку
позовної давності - не відповідає
обставинам справи.

Позивач просить змінити рішення суду
першої інстанції від 11 березня 2014 року
по даній справі в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення заборгованості за кредитним
договором з ОСОБА_5 та задовольнити
позов АТ «Дельта Банк» в повному
обсязі.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися?? про розгляд справи
повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді,
представника ПАТ «Дельта Банк»,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню,
а апеляційну скаргу ПАТ « Дельта банк»
слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
і вбачається з матеріалів справи,
згідно кредитного договору № 0
від 13 березня 2006 року (а. п. 10),
акціонерний комерційний інноваційний
банк «УкрСиббанк» (далі АТ
«УкрСиббанк») уклав кредитний договір
з ОСОБА_3 АТ «УкрСиббанк» надав
позичальнику ОСОБА_3 кредит в іноземній
валюті в сумі 15508 доларів США в порядку
і на умовах, передбачених Договором.
Вказана сума дорівнювала еквіваленту
78315 грн. 40 коп. за курсом Національного
банку України. Згідно графіку
погашення кредиту строк погашення
кредиту 13 березня 2011 року.

На виконання позичальником ОСОБА_3
кредитного договору АТ «УкрСиббанк» 13
березня 2006 року уклало договір поруки
№ 1245 з ОСОБА_5 З порядком виконання та
умовами договору ОСОБА_5 був
ознайомлений , про що свідчить його
підпис на договорі поруки.

Позичальник ОСОБА_3 протягом тривалого
часу неналежно виконувала свої
зобов'язання по сплаті заборгованості
за кредитним договором. Станом на 07.12.2012
р. за нею рахується заборгованість в
сумі 80001 грн. 94 коп., яка складається з :

1. За кредитним договором № 1 -
79298, 56 грн. з яких :

Тіло кредиту - 48669,78 грн. в тому числі
прострочена заборгованість по тілу
кредиту - 42882,05 грн.

Сума заборгованості за відсотками
складає 30628, 78 грн., в тому числі
прострочена заборгованість за
відсотками складає - 11351, 18 грн.

2. За кредитним договором № 0
заборгованість за відсотками складає
703,38 грн.

Згідно виписки з договору купівлі
продажу 08 грудня 2011 року між АТ
«УкрСиббанк» та Публічним акціонерним
товариством «Дельта Банк» було
укладено договір купівлі-продажу прав
вимоги за кредитами. АТ «УкрСиббанк»
передав АТ «Дельта Банк» право вимоги
за кредитними та забезпечувальними
договорами, в тому числі за кредитним
договором з відповідачкою ОСОБА_3 ,
внаслідок чого АТ «Дельта Банк» стає
новим кредитором у цих зобов'язаннях.

З розрахунку заборгованості по
кредитному договору останній платіж
ОСОБА_3 сплатила 25.12.2009 року в сумі 3391
грн. 92 коп.

Правильно встановивши вказані
обставини справи, суд першої інстанції,
на думку колегії суддів прийшов до
обґрунтованого висновку про
задоволення позову ПАТ «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
Рішення в цій частині ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Статтею 512 ЦК України встановлено
підстави заміни кредитора у
зобов'язанні, в тому числі і грошовому.

При цьому, заміна кредитора у
зобов'язанні не припиняє самого
зобов'язання , а тільки приводить до
вибуття однієї з його сторін, на місце
приходить інша особа ( кредитор).

Відповідно до статті 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором чи законом.

В силу статті 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором чи законом. При
цьому, якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні , новий кредитор несе
ризик настання неспритних для нього
наслідків. У цьому разі виконання
свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до положень статті 518 ЦК
України боржник має право висунути
проти вимоги нового кредитора у
зобов'язанні заперечення , які він мав
проти первісного кредитора на момент
одержання письмового повідомлення
паро заміну кредитора. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні , він має право
висунути проти вимоги нового
кредитора заперечення , які він мав
проти первісного кредитора на момент
пред'явлення його вимоги новим
кредитором або, якщо боржник виконав
свій обов'язок до пред'явлення вимоги
новим кредитором, - на момент його
виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.01.
2012 року на адресу відповідачів
позивачем було направлено письмове
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги і перехід прав
кредитора до позивача. Це
підтверджується копіями повідомлень
про відступлення від права вимоги , які
були позивачем направлені як боржнику
ОСОБА_3 ( а.с. 301) так і поручителю ОСОБА_5
( а.с. 298). Направлення цих повідомлень
підтверджується списком про
відправлення рекомендованими листами
та квитанціями ( а.с. 298 - 303)

Відповідно до ч. 2 статті 517 ЦК України
боржник має право не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу
до нового кредитора прав у
зобов'язанні.

Зі змісту вказаної норми вбачається ,
що кредитор до одержання доказів
переходу прав до нового кредитора ,
має право здійснити платіж
первісному кредитору на виконання
зобов'язань перед ним.

Разом з тим , з матеріалів справи
вбачається , що відповідачкою ОСОБА_3
не була проведена оплата
заборгованості ні первісному
кредиторові, ні позивачеві.

Позивач має право на звернення до суду
з вимогою про стягнення кредиторської
заборгованості , а відповідачі мали
можливість заперечувати проти вимог
позивача , які він мав до первісного
кредитора, але це не звільняє їх від
обов'язків виконувати кредитні
зобов'язання.

Доказів на спростування суми
заборгованості за кредитним договором
відповідачі відповідно до вимог статті
60 ЦПК України не надали, тому суд першої
інстанції обґрунтовано визначив суму
заборгованості за кредитним договором
та стягнув її з відповідачки ОСОБА_3

Посилання відповідача на те що доказів
на підтвердження відступлення права
грошової вимоги не надано, документи,
які містять відомості про те, що право
вимоги за кредитором відповідача
увійшло до пакету передачі активів на
користь позивача у справі банком
надано не бул, на думку колегії суддів
не може бути взято до уваги, оскільки
спростовуються матеріалами справи.

В матеріалах справи є копія договору
купівлі - продажу прав вимог кредитами
від 8 грудня 2011 року, в додатку до цього
договору вказано, що разом з цим
договором передаються вимоги по
кредитним договорам № - № 0 та №
1 , укладені 13.03. 2006 року та 09.02.
2009р. додатковою угодою.( а. с. 150 - 155 ). Ці
обставини підтверджують той факт, що у
позивача після укладення даного
договору виникло право вимоги про
стягнення з відповідачів
кредиторської заборгованості.

Посилання апелянта ОСОБА_3 в своїх
поясненнях на необхідність
застосування строку позовної давності
знаходяться поза межами доводів
апеляційної скарги. Ці доводи були
викладені в доповненнях до
апеляційної скарги , які були подані
ОСОБА_3 з пропуском строку на
апеляційного оскарження та ухвалою
судді апеляційного суду від 15 квітня
2014 року повернуті ОСОБА_3

Таким чином рішення суду про стягнення
з ОСОБА_3 кредиторської заборгованості
ухвалено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування в цій
частині не мається.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитися з висновком суду про
відмову в задоволенні позову про
стягнення кредиторської
заборгованості з ОСОБА_5 за пропуском
строку позовної давності.

Суд першої інстанції, посилаючись на ч.4
статті 559 ЦК України , яка зазначає
підстави припинення поруки , відмовив
в задоволенні позову за пропуском
строку позовної давності. В матеріалах
справи відсутня заява відповідача
ОСОБА_5 про застосування строку
позовної давності. В своїх
запереченнях на позов (а. с. 66- 68) ОСОБА_5
посилався на те, що договір поруки
припинив свою дію відповідно до вимог
ч. 4 статті 559 ЦК України, він не вказував
, що позивачем пропущений строк
позовної давності.

Вказані висновки суду першої
інстанції є суперечними , не
відповідають вимогам закону та
встановленим матеріалам справи.

Кредитний договір, укладений з ОСОБА_3
забезпечений , зокрема договором
поруки, укладеним банком з ОСОБА_5 за
№ 1245 від 13 березня 2006 року .

Відповідно до ч. 1 статті 1054 ЦК України
за кредитним договором банк ( кредитор)
зобов'язується надати грошові кошти (
кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 статті 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку і
відповідає перед кредитором за
порушення зобов'язання боржником . У
разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

Згідно з п. 4 статті 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Відповідно до абз. 2 п. 24 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ « Про практику
застосування судами законодавства
при вирішенні спорі, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30
березня 2012 року № 5 при вирішенні
таких спорів суд має враховувати , що
згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже , якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання , то
у разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за
цим договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку виконання зобов'язання у
повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише не сплата чергового
платежу.

П.3.2 Договору поруки передбаченого , що
порука припиняється з припиненням
всіх зобов'язань позичальника по
кредитному договору.

П.2.1 додаткової угоди № 3 від 30 січня 2009
року, укладеною між банком «
Укрсиббанк « та ОСОБА_3 до кредитного
договору від 13 березня 2006 року( яка в
системному обліку рахується за
реєстраційним номером № 1 )
встановлений новий термін повернення
кредиту - 13березня 2013 року (а. с. 161) і
саме такий термін визначений графіком
погашення кредиту відповідно до
вказаної додаткової угоди.

Відповідно до додаткової угоди № 2
від 03.02. 2009 року до договору поруки,
укладеною між банком та ОСОБА_5 ( а.с. 164)
кінцевий термін виконання основного
зобов'язання визначений 13 березня 2013
року.

Дані угоди ніким не скасовані і не
визнані недійсними.

Таким чином, з даних угод вбачається ,
що строк виконання основного
зобов'язання на час пред'явлення
позову про стягнення кредиторської
заборгованості визначений 13 березня
2013 року і тому він на час подання
позову про стягнення кредиторської
заборгованості не сплинув.

Встановивши в додаткових умовах новий
строк повернення кредиту, сторонами у
вказаних угодах визначено, що інші
умови кредитного договору, які не
суперечать додатковій угоді
залишаються без змін . ( п.1,4 а.с. 164 та п. 7
а.с. 161)

Відповідно до вимог частини 2 статті 1054
та частини другої статті 1050 ЦК України
у разі, якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася , та
сплати процентів.

Крім того, відповідно до п. п . 5.5
кредитного договору від 13 березня 2006
року у випадку порушення
Позичальником термінів повернення
кредиту ( основної суми) та / або
термінів внесення плати за кредит
строком більш ніж на 5 календарних
днів , банк має право змінити термін
погашення кредиту та внесення плати за
кредит за цим Договором в порядку ,
визначеному розділом 11 Договору.

Розділом 11 Договору встановлений
порядок дострокового повернення
кредиту.

П.11.1 вказаного Договору передбачено,
що відповідно до статей 525, 611
Цивільного Кодексу України сторони
погодилися , що у випадку застосування
будь якого пункту , в тому числі п. 5.5
цього Договору або/та настання
обставин , передбачених вищевказаними
пунктами Договору, банк має право
визнати термін повернення кредиту
таким , що настав , згідно з п. 1.2.2. цього
Договору , який передбачає повернення
кредиту у повному обсязі у терміни ,
встановлені графіком погашення
кредиту, якщо не встановлюється інший
термін погашення кредиту на підставі
додаткової угоди.

При цьому термін повернення кредиту та
внесення плати за кредит вважається
таким що настав , а кредит та плата за
користування кредитом - обов'язковими
до повернення з дня отримання
Позичальником відповідної письмової
вимоги Банку. В цьому випадку
Позичальник зобов'язується
достроково повернути отриманий кредит
та внести плату за кредит у
встановлений заново термін в повному
обсязі.

У будь - якому випадку, новий строк
повернення кредиту та внесення плати
за кредит згідно вимоги банку не може
перевищувати 14 календарних днів з
дати відправлення Банком вказаної
вимоги Позичальнику.

19 листопада 2012 року ПАТ « Дельта Банк»
направили Позичальнику ОСОБА_3 та
поручителю ОСОБА_5 досудову вимогу від
15 листопада 2012 року про погашення
кредиторської заборгованості ( а. с. 8,
9) за вих. № 48.4 -10/7127/12 та за № 48.4-10/7144/12.
Направлення такої вимоги
підтверджується реєстром №2 та №3 від
19.11. 2012 року про відправлення
рекомендованої кореспонденції на
адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення від
23.11. 2012 року як ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Відповідачі після отримання вказаних
досудових вимог не вжили заходів по
погашенню кредиторської
заборгованості відповідно до вимог п.
п. 11.1. кредитного договору.

До суду позивач звернувся 02.01. 2013 року
, тобто в межах строку , встановленого
частиною 4 статті 559 ЦК України.

З урахуванням даних обставин, на думку
колегії суддів вважати, що зобов'язання
ОСОБА_5 за договором поруки
припинилися не має законних підстав.

Висновок суду про припинення поруки,
укладеним з ОСОБА_5 не відповідає
вимогам закону, тому рішення в цій
частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 88 ЦПК України
стороні , на користь якої ухвалено
рішення , суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.303, п. п.1, 2 ч. 1 ст.307, ст.ст.309,
314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

В и
р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» Марченко Олександра
Олександровича задовольнити .

Рішення Середино - Будського районного
суду Сумської області від 11 березня 2014
року в даній справі в частині відмови в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5
про стягнення кредиторської
заборгованості скасувати та
задовольнити ці позовні вимоги.

Змінити резолютивну частину рішення ,
виклавши її в наступній редакції :
стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в
солідарному порядку заборгованість
за кредитним договором № від 13
березня 2006 року та додаткової угоди
від 30.01. 2009 року за № 1 на користь
Публічного акціонерного товариства «
Дельта Банк» 80 001, 94 грн. , яка
складається з тіла кредиту 48669,78 грн. ,
суми заборгованості по відсоткам 31
332,16грн.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на
користь ПАТ « Дельта Банк» повернення
судових витрат по 400грн. 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «
Дельта банк « повернення судових
витрат за розгляд апеляційної скарги
200грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -