Справа № 157/495/14-ц
Провадження №2/157/144/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 рокумісто
Камінь-Каширський
Камінь-Каширський районний суд
Волинської області

в складі: головуючого - судді
Гамули Б.С.,

при секретарі
Семенюк О.В.,

з участю: позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_4,

відповідача
ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6,

представника ВАТ НАСК «Оранта» -
Козака М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» про відшкодування
майнової та моральної шкоди,

встановив:

31 березня 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до
ОСОБА_5, ВАТ НАСК «Оранта» про
відшкодування майнової та моральної
шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що
відповідач ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 біля 22
години на вул. Центральній у с. Малі
Голоби Камінь-Каширського району
Волинської області, перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння, керуючи
власним автомобілем марки «Хюндай»,
номерний знак НОМЕР_1, вчинив наїзд на
пішохода ОСОБА_8 - сина та брата
позивачів. Внаслідок отриманих
тілесних ушкоджень потерпілий помер.

Під час проведення досудового
розслідування в кримінальному
провадженні № 0000117 за фактом
дорожньо-транспортної пригоди
виявлено грубе порушення відповідачем
ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України,
а саме: п. 2.9 «а», п. 31.4.5 «б», «г».

Внаслідок загибелі сина позивач
ОСОБА_1 понесла витрати на його
поховання та проведення поминальних
обідів. Зокрема, на проведення обряду
поховання в Благовіщенській церкві
витрачено 3898 грн., на проведення
поминального обіду в день поховання -
3486 грн., на проведення поминального
обіду через сорок днів після поховання
- 1900 грн. 03 коп., на проведення
поминального обіду через рік після
поховання - 1418 грн. 50 коп., на
виготовлення та спорудження
надгробного пам'ятника - 7050 грн. Всього
витрачено коштів на загальну суму 17 752
грн. 53 коп.

Крім того, позивачі зазначають, що їм
заподіяна моральна шкода, яка
виразилась у фізичному болю та
стражданнях, яких вони зазнали у
зв'язку з трагічною загибеллю сина та
брата ОСОБА_8, що спричинило негативні
емоції та переживання, призвело до
погіршення стану здоров'я та
необхідності лікування батьків ОСОБА_1
та ОСОБА_2 Розмір моральної шкоди
оцінюють для ОСОБА_1 105 000 грн., ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 по 100 000 грн. кожному.

Також зазначили, що відповідач ОСОБА_5
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність перед третіми
особами у відповідача ВАТ НАСК
«Оранта».

Посилаючись на вказані вище
обставини, просять суд стягнути з
відповідача ВАТ НАСК «Оранта» на
користь позивача ОСОБА_1 3898 грн. у
відшкодування витрат на поховання та
5000 грн. у відшкодування моральної
шкоди, з відповідачів ВАТ НАСК «Оранта»
та ОСОБА_5 солідарно на користь
позивача ОСОБА_1 7050 грн. витрат на
виготовлення та встановлення
надгробного пам'ятника, з відповідача
ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 - 6804
грн. 53 коп. витрат на проведення
поминальних обідів та 100 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди, з
відповідача ОСОБА_5 на користь
позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 100 000 грн.
кожному у відшкодування моральної
шкоди, а також з відповідачів на
користь позивача ОСОБА_1 судові витрати
по справі.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представник позивача ОСОБА_4 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали повністю з підстав,
викладених у позовній заяві. Крім того,
позивач ОСОБА_1 вказала, що в заяві
вказані не всі витрати на проведення
поминальних обідів, оскільки частина
товарних чеків не збереглася.

Відповідач ОСОБА_5, його
представник ОСОБА_6 позовні вимоги не
визнали. Вказали, що ОСОБА_5 у
виникненні дорожньо-транспортної
пригоди не винен, що підтверджується
постановою про закриття кримінального
провадження. Вважають, що смерть
потерпілого настала внаслідок його
грубої необережності, перебування в
стані алкогольного сп'яніння,
порушення правил дорожнього руху. Тому
відповідач не повен нести
відповідальність за заподіяну шкоду.
Також вказали, що позивачі поминальних
обідів не проводили та понесли значно
менші витрати, ніж зазначені в позовній
заяві.

Представник відповідача ВАТ НАСК
«Оранта» Козак М.В. позовні вимоги не
визнав. Вказав, що оскільки позивач
ОСОБА_1 не надала доказів на
підтвердження її статусу потерпілої в
кримінальному провадженні по факту
ДТП, тому підстав для відшкодування
страховою компанією заподіяних їй
збитків немає. Крім того, зазначив, що у
випадку своєчасного звернення
позивачів із заявою про настання
страхового випадку та надання
необхідних документів страхова
компанія відшкодувала б заподіяні
внаслідок ДТП збитки добровільно.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в
судовому засіданні показали, що
потерпілий ОСОБА_8 був похований за
православним обрядом. В домовину
клалися речі згідно місцевих звичаїв,
зокрема, кілька комплектів одягу,
обручка та інші речі. Сім'я загиблого
ОСОБА_8 проводила поминальні обіди в
день його похорон, через сорок днів та
через рік після його смерті. Витрати
оплачувала позивач ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_12 в суді показав, що
купував для потерпілого ОСОБА_8
домовину, хрест, вінки, а також оплатив
вартість судово-медичної експертизи.
Загальна сума витрат склала 1800 грн., з
яких кошти за хрест і домовину в сумі 1200
грн. позивач ОСОБА_1 йому повернула.

Заслухавши пояснення сторін,
показання свідків, проаналізувавши
матеріали справи, суд вважає позов
підставним і таким, що підлягає до
задоволення частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку..

З постанови слідчого СВ
Камінь-Каширського РВ УМВС України в
Волинській області Прокоп'юк О.С. про
закриття кримінального провадження
від 20 лютого 2014 року встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 біля 22 години відповідач
ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки
«Хюндай», номерний знак НОМЕР_1,
рухаючись по вул. Центральній в с. Малі
Голоби Камінь-Каширського району
Волинської області, скоїв наїзд на
пішохода ОСОБА_8, який знаходився на
проїзній частині в сидячому положенні.
Внаслідок отриманих тілесних
ушкоджень ОСОБА_8 помер. В ході
проведення досудового розслідування
встановлено порушення водієм ОСОБА_5
пунктів 2.9 «а», 31.4.5 «б», «г» ПДР України,
що не знаходиться в прямому причинному
зв'язку з виникненням
дорожньо-транспортної пригоди та
наслідками, що настали. Згідно висновку
судової автотехнічної експертизи №
8411 від 14 січня 2014 року при наданих
слідством вихідних даних, водій
автомобіля «Хюндай» ОСОБА_5 у момент
виявлення небезпеки для руху не мав
технічної можливості уникнути наїзду
на пішохода ОСОБА_8, як шляхом
застосування гальмування, так і шляхом
застосування безпечного маневру
об'їзду. Також встановлено, що
потерпілий ОСОБА_8 грубо порушив ПДР
України, зокрема пункти 4.4, 4.14 «г», що
перебуває в прямому причинному зв'язку
з виникненням даної пригоди та
наслідками, що настали.

Разом з тим, із вказаної вище
постанови слідчого про закриття
кримінального провадження та
технічного паспорта серії НОМЕР_2
встановлено, що відповідач ОСОБА_5 на
відповідній правовій підставі (право
власності) керував транспортним
засобом, використання якого створює
підвищену небезпеку для інших осіб, а
отже на підставі ст. 1187 ЦК України
повинен нести цивільно-правову
відповідальність перед особами, яким
заподіяна шкода внаслідок
використання даного джерела
підвищеної небезпеки.

З досліджених у суді товарних
чеків, розрахункових квитанцій та
накладних (а.с. 17-19), показань допитаних
в суді свідків, встановлено, що похорон
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
внаслідок ДТП, провела його мати ОСОБА_1
Сума понесених ОСОБА_1 витрат на
поховання сина, які складаються з
витрат на придбання одягу, обручки,
домовини, ритуального набору становить
3898 грн. Також позивач ОСОБА_1 оплатила
виготовлення та встановлення
надгробного пам'ятника за ціною 7050 грн.,
що підтверджується квитанціями серії
02АААФ № 486621, № 121. Крім того, довідками
підприємців ОСОБА_14, ОСОБА_15,
супермаркету «Наш Край», накладною № 13
від 28 грудня 2013 року підтверджуються
витрати позивача на проведення
поминальних обідів на загальну суму 3804
грн. 53 коп.

Дані письмові докази суд вважає
належними та допустимими в даній
справі. Подання суду відповідачем
ОСОБА_5 товарних чеків, в яких міститься
недостовірна інформація, саме по собі
не є підставою вважати фіктивними такі
ж документи, надані позивачем ОСОБА_1, в
яких містяться відомості лише щодо
вартості речей, що були придбані
останньою для проведення обряду
поховання. Крім того, той факт, що
витрати на поховання ОСОБА_8 взяла на
себе його мати - позивач ОСОБА_1
повністю доведено показаннями
допитаних у суді свідків ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Відповідно до статей 3, 5, 27 Закону
України „Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", в редакції, яка діяла на час
завдання шкоди, обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників. Об'єктом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу. Право на
отримання відшкодування за шкоду,
пов'язану із смертю потерпілого, мають
особи, які знаходилися на утриманні
потерпілого, та особи, які взяли на себе
витрати з поховання. Витрати на
поховання мають бути обґрунтовані та
відшкодовуються при наданні
страховику оригіналу свідоцтва про
смерть та документів, які
підтверджують такі витрати.

В судовому засіданні встановлено,
що на підставі полісу АВ № 8407766 ОСОБА_5
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність перед третіми
особами у страховика ВАТ НАСК «Оранта».

Згідно із ст. 2 Закону України
„Про поховання та похоронну справу"
поховання померлого це комплекс
заходів та обрядових дій, які
здійснюються з моменту смерті людини
до поміщення труни з тілом у могилу,
облаштування та утримання місця
поховання відповідно до звичаїв та
традицій, що не суперечать
законодавству.

Виходячи з положень наведених
вище правових норм та обставин справи
суд вважає, що оскільки
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої настала смерть
потерпілого ОСОБА_8, сталася внаслідок
експлуатації забезпеченого
транспортного засобу, що належить
відповідачу ОСОБА_5, цивільно-правова
відповідальність якого перед третіми
особами застрахована ВАТ НАСК
«Оранта», тому саме із страхової
компанії підлягають стягненню на
користь позивача ОСОБА_1 понесені нею
витрати на поховання сина в сумі 3898 грн.

Також із страховика слід стягнути
витрати на виготовлення та
встановлення надгробного пам'ятника,
максимальний розмір яких
регламентований постановою Пленуму
Верховного Суду України „Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" від 27
березня 1992 року, де зазначено, що
витрати на виготовлення пам'ятників і
огорож визначаються виходячи з їх
фактичної вартості, але не вище
граничної вартості стандартних
пам'ятників і огорож в даній
місцевості. Згідно з постановою
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 3 жовтня 2008
року № 45 граничний розмір відшкодувань
у Волинські області на виготовлення та
встановлення пам'ятника, огорожі,
виготовлення фотографій, табличок та
інше становить 2500 грн.

Так як решта понесених позивачем
ОСОБА_1 матеріальних витрат, зокрема,
витрат на проведення поминальних
обідів на загальну суму 3804 грн. 53 коп.,
не відноситься до витрат на поховання,
тому обов'язок щодо їх відшкодування
слід покласти на відповідача ОСОБА_5 в
порядку ст. 1187 ЦК України.

Суд не бере до уваги тверджень
представника відповідача ВАТ НАСК
«Оранта» про неповідомлення
страховика про настання
дорожньо-транспортної пригоди та
ненадання потерпілими документів, що
підтверджують понесені витрати та
право на отримання страхового
відшкодування, як на підставу для
відмови в задоволенні позову, оскільки
для потерпілих такого безпосереднього
обов'язку законом не встановлено.

Відповідно до статей 1167, 1168 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала, якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки. Моральна шкода, завдана
смертю фізичної особи, відшкодовується
її чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю.

Суд вважає доведеним той факт, що
внаслідок смерті потерпілого
ОСОБА_8, яка настала в результаті
дії джерела підвищеної небезпеки -
автомобіля марки «Хюндай», який на
праві приватної власності належить
відповідачу ОСОБА_5, позивачам була
спричинена моральна шкода. Вона
полягає у фізичному болю та душевних
стражданнях, яких вони зазнали у
зв'язку з трагічною загибеллю сина та
брата, що спричинили негативні емоції
та переживання, призвели до погіршення
стану здоров'я. Беручи до уваги
тривалість і характер страждань
позивачів, істотність вимушених змін у
їх життєвих стосунках, ступінь вини
самого потерпілого, а також
матеріальне становище відповідача,
вимоги розумності, виваженості та
справедливості, суд вважає за
необхідне при вирішенні питання про
відшкодування моральної шкоди позов
задовольнити частково, стягнувши із
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 по 20 000 грн. кожному в
відшкодування моральної шкоди.

Суд не стягує із страхової компанії
моральної шкоди виходячи з наступного.

Згідно з п. 22.3 ст. 22 Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" в редакції, яка діяла на час
завдання шкоди, потерпілому
відшкодовується також моральна шкода,
передбачена пунктами 1, 2 частини другої
статті 23 Цивільного кодексу України.
Така шкода відшкодовується у
встановленому судом розмірі
відповідно до вимог статті 23
Цивільного кодексу України. При цьому
страховик відшкодовує не більше ніж 5
відсотків ліміту, визначеного у пункті
9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між
сумою відшкодування, визначеною судом,
та сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди. Якщо судом встановлено
відшкодувати потерпілому моральну
шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини
другої статті 23 Цивільного кодексу
України, таке відшкодування у розмірі,
визначеному судом, здійснює особа, яку
визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Таким чином, коли в даному випадку
безпосередньо позивачам не заподіяно
тілесних ушкоджень, (п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК
України), а вина відповідача ОСОБА_5 у
виникненні ДТП не встановлена (п. 2 ч. 2
ст. 23 ЦК України), тому суд вважає, що
відсутні підстави для стягнення
моральної шкоди із страховика на
підставі ст. 22 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", а при вирішенні даного
питання слід керуватися нормами статей
1167, 1168 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги
частково, суд у відповідності до ст. 88
ЦПК України стягує з відповідачів
понесені позивачем ОСОБА_1 судові
витрати пропорційно до задоволених
позовних вимог, які складаються з
витрат на правову допомогу, а також
повністю стягує з відповідача ОСОБА_5
судовий збір, сплачений позивачем при
поданні заяви про забезпечення позову.
Також з відповідачів у дохід держави
слід стягнути судовий збір за ставками,
встановленими для вимог майнового та
немайнового характеру.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 57, 60, 88, 209, 212-215
ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК
України, ст.ст. 3, 5, 22, 27 Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
на користь ОСОБА_1 6398 (шість тисяч
триста дев'яносто вісім) гривень у
відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 3804 (три тисячі вісімсот чотири)
гривні 53 копійки у відшкодування
матеріальної шкоди та 20 000 (двадцять
тисяч) гривень у відшкодування
моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 20 000 (двадцять тисяч)
гривень кожному у відшкодування
моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» на користь
ОСОБА_1 658 (шістсот п'ятдесят вісім)
гривень витрат на правову допомогу та в
дохід держави 143 (сто сорок три) гривні 60
копійок судового збору,

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 658
(шістсот п'ятдесят вісім) гривень
витрат на правову допомогу, 121 (сто
двадцять одну) гривню 80 копійок
судового збору та в дохід держави 343
(триста сорок три) гривні 60 копійок
судового збору.

Рішення може бути оскаржене до судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Волинської області
через Камінь-Каширський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Головуючий: Б. С. Гамула