АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/6423/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Піхур О.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Шпируку
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» Філії - Головного
управління по м. Києву та Київській
області територіально відокремленого
безбалансового відділення № 10026/0104

на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 05 березня 2014 року в
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» філії - Головного
управління по м. Києву та Київській
області територіально відокремленого
безбалансового відділення № 10026/0104 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Служба у
справах дітей Шевченківської районної
в м. Києві державної адміністрації,
Шевченківський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби в м. Києві про
виселення та визнання такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року позивач звернувся в
суд з позовом до відповідачів про
виселення та визнання такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивував тим, що 31.03.2008
року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був
укладений договір відновлювальної
кредитної лінії №16 за яким позивачем
були надані грошові кошти відповідачу
ОСОБА_2 в сумі 500 000,00 грн., на умовах
сплати процентів за користування
кредитом в розмірі 16% строком на 10 років
з терміном остаточного погашення не
пізніше 30.03.2018 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання за зазначеним договором
між ним та відповідачем ОСОБА_2 був
укладений Іпотечний договір №34 від
31.03.2008 року, за яким ОСОБА_2 передав в
іпотеку майно, а саме трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 17.05.2010 року з
відповідача ОСОБА_2 на його користь
було стягнуто заборгованість за
кредитним договором в сумі 593 236,29 грн.,
судові витрати в розмірі 1820,00 грн. та
20.09.2010 року видано виконавчий лист.

19.10.2010 року ВДВС Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження, а 01.02.2011 року
постанову про призначення експерта,
суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання для участі у
виконавчому провадженні.

ТОВ «Торговий дім Укрспецреалізація»
було тричі проведено прилюдні торги по
реалізації арештованого майна, що
належить на праві власності ОСОБА_2, але
майно не виявилось можливим
реалізувати.

11.05.2012 року ВДВС Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
було винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві.
22.06.2012 року ВДВС Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження.

Підписуючи іпотечний договір
відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що в
предметі іпотеки не зареєстровано
неповнолітніх чи малолітніх дітей, що б
слугувало обтяженням для звернення
стягнення на предмет іпотеки та надано
довідку Форми №3 з зазначенням
зареєстрованих двох повнолітніх осіб
(ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - дружина).

В ході проведення виконавчих дій щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
на запит державного виконавця надійшла
форма №3 від 10.01.2012 року відповідно до
якої в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 5
осіб : ОСОБА_2, ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_4
неповнолітня донька, ОСОБА_5 -
неповнолітній син, та ОСОБА_6, що
унеможливило звернення стягнення на
предмет іпотеки.

19.08.2013 року він звернувся до СВ
Подільського РУ ГУ МВС України з
заявою, на підставі якої проводиться
досудове розслідування за фактом
вчинення кримінального правопорушення
передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Враховуючи те, що в ході виконавчого
провадження не виявилося можливим
реалізувати предмет іпотеки через
самовільну реєстрацію неповнолітніх
дітей, тому з усіма уточненнями просив
суд виселити та визнати такими, що
втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 05 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове про
задоволенні позову.

Зазначає, що судом не звернуто уваги на
те, що звернення стягнення на передане
в іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають в ньому.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд підставно виходив з їх
недоведеності та необґрунтованості з
огляду на таке.

Судом встановлено, що 31.03.2008 року між
позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було
укладено договір відновлювальної
кредитної лінії №16 (а.с.4-7), з метою
забезпечення належного виконання
якого 31.03.2008 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
іпотечний договір №34, за яким ОСОБА_2
передав в іпотеку майно, а саме:
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.8-11).

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 17.05.2010 року з ОСОБА_2 на
користь позивача стягнуто
заборгованість за кредитним договором
в сумі 593 236,29 грн. та судові витрати в
розмірі 1820,00 грн. (а.с.20).

15.09.2010 року на виконання рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 17.05.2010 року видано виконавчий
лист.

19.10.2010 року ВДВС Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження, та 01.02.2011 року
постанову про призначення експерта,
суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання для участі у
виконавчому провадженні (а.с.13-14).

11.05.2012 року ВДВС Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві, в
якій зазначено, що тричі призначались
прилюдні торги, які не відбулися у
зв'язку з відсутністю покупців. Станом
на 11.05.2012 року стягувач не заявив
бажання залишити за собою
нереалізоване майно боржника (а.с.16-17).

22.06.2012 року ВДВС Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження (а.с.19).

Звертаючись в суд з позовом про
виселення відповідачів та визнання
відповідачів такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
позивач посилався на те, що в ході
виконавчого провадження не виявилося
можливим реалізувати предмет іпотеки
через самовільну реєстрацію в об'єкті
іпотеки неповнолітніх дітей.

Дійсно в матеріалах справи містяться
дві довідки, в яких зазначена
інформація про зареєстрованих осіб в
квартирі АДРЕСА_1. В першій довідці, без
номера та дати, яка видана за підписом
голови ЖБК «Мотозаводець-2» Черненко
значаться зареєстрованими ОСОБА_2 - з 1992
року та ОСОБА_3 - з 1997 року. В другій
довідці №167/12 від 10.01.2012 року, яка видана
за підписом голови правління ЖБК
«Мотозаводець-2» Черненко значаться
зареєстрованими ОСОБА_2 - з 1992 року,
ОСОБА_3 - з 1997 року, ОСОБА_4 - з 1997 року,
ОСОБА_5 - з 1999 року, ОСОБА_6 - з 2009 року
(а.с.23-24).

Разом з тим, постанова державного
виконавця про повернення виконавчого
документа стягувачеві містить
підстави повернення: призначені
прилюдні торги не відбулися у зв'язку з
відсутністю покупців, а не самовільну
реєстрацію в об'єкті іпотеки
неповнолітніх дітей.

Крім того, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги, банк посилався на ст.109 ЖК
України, згідно якої звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Частинами 1, 2 ст.40 України «Про іпотеку»
передбачено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотеко держателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно п. 43 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України №5 від
30.03.2012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотеко держателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Разом з тим, позивач звертався з
позовом про стягнення заборгованості,
а не про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Державним виконавцем виконувалося
рішення суду про стягнення
заборгованості шляхом реалізації
майна боржника, яким є квартира,
передана в іпотеку.

Враховуючи те, що питання про виселення
мешканців переданої в іпотеку
квартири, може бути вирішено лише після
звернення стягнення на предмет
іпотеки, в позасудовому порядку чи на
підставі рішення суду, з дотриманням
процедури, визначеної законом щодо
направлення письмової вимоги про
виселення, тому суд дійшов вірного
висновку про те, що вимоги позивача в
частині щодо виселення не підлягають
задоволенню.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду про відмову в
задоволенні вимоги про визнання
відповідачів такими, що втратили право
на користування житловим приміщенням,
оскільки ця вимога є похідною від
вимоги про виселення, а тому дані
позовні вимоги не ґрунтуються на
вимогах закону.

Таким чином, суд розглянув спір в межах
заявлених вимог, що відповідає ст. 11 ЦПК
України, повно та всебічно з'ясував
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» філії - Головного
управління по м. Києва та Київської
області територіально відокремленого
без балансового відділення № 10026/0104
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 05 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий:

Судді: