АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2847/14
Справа № 638/9946/13-ц Наумова С.М.
Категорія : договірні
Доповідач - Швецова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Піддубного Р.М.,
Тичкової О.Ю.,

при секретарі - Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу

за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 24 лютого
2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, -

В С Т
А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з вказаним позовом, в
обґрунтування якого посилалася на те,
що у серпні 2012 року, невістка її
чоловіка ОСОБА_6, емоційно повідомила
позивачу про те, що вона винна значну
суму коштів, в разі неповернення якої в
найближчий час, кредитори погрожують
застосувати до ОСОБА_6 та всіх її
родичів, в тому числі до позивача та її
чоловіка, заходи фізичного впливу та
запропонувала ОСОБА_2 продати належну
їй однокімнатну квартиру, а частину
виручених грошей позичити їй для
розрахунку з кредиторами, завіривши, що
гроші вона поверне в найкоротший час.

У зв'язку з цим та враховуючи
похилий вік, нестабільний стан
здоров'я, страх застосування
негативних наслідків та з метою
врятування здоров'я собі та своїм
близьким позивачка була змушена
підписати договір купівлі-продажу
належної їй квартири АДРЕСА_1, який був
посвідчений 07 серпня 2012 року ПН ХМНО
ОСОБА_5 Відповідно до умов вказаного
договору, новим власником спірної
квартири стала ОСОБА_4, яку позивачка
раніше ніколи не бачила й не знала.
ОСОБА_2 також зазначила, що документи на
відчуження квартири вона не замовляла,
оскільки ніколи не намагалася та не
бажала продавати свою квартиру.

На підставі викладеного
позивачка ОСОБА_2 просила суд визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, оскільки він був
укладений під впливом тяжкої для неї
обставини та на вкрай невигідних
умовах.

Відповідачка та її представник
позов не визнали та посилаючись на його
безпідставність та недоведеність
позовних вимог просили його залишити
без задоволення.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 24 лютого 2014 року
позов ОСОБА_2 - залишено без
задоволення.

Не погодившись з вказаним
рішенням ОСОБА_2, в особі свого
представника ОСОБА_3 звернулася на
нього з апеляційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставиться
питання про скасування цього рішення з
ухваленням по справі нового рішення,
яким її позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі. В обґрунтування своєї
скарги посилалася на те, що суд не взяв
до уваги, що позивач продала квартиру
для погашення боргових зобов'язань
ОСОБА_6, крім цього, ОСОБА_2 зверталася
до правоохоронних органів щодо
порушення кримінальної справи
відносно ОСОБА_6 за ознаками ст. 190 ч. 4 КК
України

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що сторонами були
заявлені у суді першої інстанції,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія знаходить, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
районний суд виходив з того, що
позивачем не було надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
заявлених позовних вимог, крім цього,
звертаючись до суду з позовом, позивач
посилався на дві взаємовиключні
підстави для визнання договору
купівлі-продажу недійсним, а саме що
договір був укладений під впливом
тяжкої обставини та на неотримання
коштів за продану квартиру, а також
введення її в оману родичкою ОСОБА_6

З таким висновком суду, судова
колегія погоджується з наступних
підстав.

Судовим розглядом встановлені
наступні фактичні обставини по справі.

ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,
виданого Десятою Харківською
державною нотаріальною конторою 16.01.1999
року власності, належала квартира
АДРЕСА_1.

07.08.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4
було укладено договір купівлі-продажу
спірної квартири за 279 755 грн. Вказану
суму позивач отримала до підписання
вказаного договору, про що свідчить п. 2
договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочин це дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги до правочинів. Їх
невиконання є підставою для визнання
правочинів недійсними.

Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216
ЦК України).

Відповідно до ст. 231 ЦК України
правочин, вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони
або з боку іншої особи, визнається
судом недійсним. Згідно з положеннями
ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
може бути визнаний судом недійсним
незалежно від того, хто був ініціатором
такого правочину.

За правилами ч. 1 ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п. 23 постанови № 9 від 6
листопада 2009 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" правочин може
бути визнаний судом недійсним на
підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи, членів
її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа (фізична чи юридична) має вчиняти
такий правочин добровільно, без
наявності насильства, обману чи
помилки. Особа, яка оскаржує правочин,
має довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) та сплатити за
нього певну грошову суму.

З матеріалів справи вбачається,
що ініціатором укладення договору
купівлі-продажу була власник квартири
ОСОБА_2, яка самостійно зверталася до
БТІ щодо отримання витягу та
самостійно підписала договір
купівлі-продажу у нотаріуса.

В судовому засіданні суду
апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2
не заперечувала того факту, що вона
мала намір продати спірну квартиру та
вона зверталася до БТІ для отримання
витягу з реєстру речових прав. Крім
цього, після укладення договору
купівлі-продажу 07.08.2012 року, продала
відповідачу шафу 10.08.2012 року, про що
свідчить наявна в матеріалах справи
розписка.

Посилання ОСОБА_2 на той факт, що
спірний договір є недійсним, т.я. був
укладений у зв'язку з тяжким
матеріальним становищем, яке склалося
у ОСОБА_6, судова колегія вважає
безпідставним. Оскільки ОСОБА_6 не була
стороною спірних правовідносин щодо
укладення договору купівлі-продажу,
жодного доказу на підтвердження того,
що ОСОБА_2 уклала договір у зв'язку з
неправомірними діями ОСОБА_4,
матеріали справи не містять.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_2
не позбавлена можливості звернутися до
суду з позовом щодо стягнення з ОСОБА_6
суми за договором позики.

Суд першої інстанції повно і
всебічно з'ясував обставини по справі,
на які посилалися сторони як на
підставу своїх вимог і заперечень,
оцінив докази, які були досліджені в
судовому засіданні і дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

Порушення цивільного права є
результатом протиправних дій
порушника, внаслідок чого воно зазнало
зменшення або ліквідації, що позбавляє
його носія можливості здійснити,
реалізувати це право повністю або
частково.

При цьому, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний
принцип полягає у прояві в змагальній
формі ініціативи та активності осіб,
які беруть участь у справі. Принцип
змагальності забезпечує повноту
дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити
коло фактів, на які вони можуть
посилатися як на підставу своїх вимог
і заперечень, і довести обставини,
якими вони обґрунтовують ці вимоги й
заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги не є суттєвими, і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи. Позивач будь яких
доказів, які б спростовували висновки
суду - не надала.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1
ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 24 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення.

Касаційна скарга може бути
подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
ухвалою апеляційної інстанції
законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: