Провадження № 22-ц/784/1419/14
інстанції: Черенкова Н.П.
Суддя-доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

Іменем України

06 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М..,

суддів:
Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Богуславській О.М.

за участі: позивача ОСОБА_2,
представника відповідача Волкова А.С.,
прокурора Брезіцького В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 02 квітня 2014 року за
позовом ОСОБА_2 до Головного управління
Державної казначейської служби
України в Миколаївській області,
відділу державної виконавчої служби
Арбузинського районного управління
юстиції Миколаївської області про
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 р. ОСОБА_2 звернувся з
позовом до Головного управління
Державної казначейської служби
України в Миколаївській області,
відділу державної виконавчої служби
Арбузинського районного управління
юстиції Миколаївської області (далі -
Арбузинський відділ ДВС) про
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що Арбузинським
відділом ДВС були порушені його права
та інтереси внаслідок несвоєчасного та
у неналежний спосіб направлення
постанови про відкриття виконавчого
провадження і така бездіяльність
Арбузинського відділу ДВС визнана
судом неправомірною.

Посилаючись на те, що такими діями
відповідачів йому було завдано
моральну шкоду, просив суд стягнути з
відповідачів 5000 грн. у її
відшкодування.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 02 квітня 2014 р. в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
вказує на помилковість висновку суду,
невідповідність висновків вимогам
закону й просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове про
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення позивача, представника
відповідача, прокурора, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню із таких
підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що вироком
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 19 січня 2012 р. ОСОБА_4
визнано винним у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК
України, призначено покарання у
вигляді позбавлення волі та стягнуто
на користь ОСОБА_2 589 грн. майнової та 1000
грн. моральної шкоди.

На підставі даного вироку суду 13
лютого 2012 р. видано виконавчий лист,
який був направлений до виконання
Арбузинському відділу ДВС 20 травня 2013
р. та отриманий відповідачем 22 травня
2013 р.

23 травня 2013 р. позивачем подана
заява про примусове виконання вироку, а
24 травня 2013 р. відкрито виконавче
провадження. 23 липня 2013 р. постанова
про відкриття провадження направлена
простим поштовим відправленням для
відома ОСОБА_2

26 липня 2013 р. ОСОБА_2 звернувся до
суду зі скаргою на дії Арбузинського
відділу ДВС щодо несвоєчасності
відкриття виконавчого провадження та
направлення повідомлення йому про це у
встановленому порядку.

Ухвалою Центрального районного
суду м. Миколаєва від 19 вересня 2013 р.
вказана скарга задоволена частково.

Визнано неправомірними бездіяльність
Арбузинського відділу ДВС, що полягає в
порушенні строку направлення ОСОБА_2
постанови від 24 травня 2013 р. про
відкриття виконавчого провадження та
направлення її простим поштовим
відправленням. В решті заявлених вимог
- відмовлено.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, а відповідно
до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

В силу статті 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи відшкодовується у повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

В силу ч. 3 ст.11 Закону України «Про
державну виконавчу службу» шкода,
заподіяна державним виконавцем
фізичним чи юридичним особам під час
виконання рішення, підлягає
відшкодуванню у порядку, передбаченому
законом, за рахунок держави.

Згідно із ст. 1174 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішенням, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

З огляду на вказані положення
закону та норми ст. 56 Конституції
України під час вирішення питання про
відшкодування шкоди, заподіяної
державним виконавцем під час виконання
ним своїх посадових обов'язків, та
виходячи з загальних положень щодо
підстав цивільно-правової
відповідальності за завдання шкоди
(ст.ст. 1166, 1167 ЦК України), для настання
такої відповідальності необхідно
доведення факту правопорушення, що
включає як складові елементи шкоди,
протиправне діяння особи, котра її
завдала, причинний зв'язок між ними, а
також наявність факту заподіяння
моральної шкоди та
причинно-наслідковий зв'язок між
протиправними діями державного
виконавця та настанням такої шкоди

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного
суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року № 5 передбачено, що відповідно до
загальних підстав
цивільно-правової

відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про

відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність

такої шкоди, протиправність діяння
її заподіювача, наявність

причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача

та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен

з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві

моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру,

за яких обставин чи якими діями
(бездіяльністю) вони заподіяні, в

якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює

заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також

інші обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Між тим, незважаючи на встановлення
судовим рішенням факту протиправності
дій державного виконавця, позивачем не
надано переконливих доказів
спричинення йому будь-якої моральної
шкоди та наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
несвоєчасним відправленням йому
постанови про відкриття виконавчого
провадження та настанням моральної
шкоди.

За такого суд обґрунтовано відмовив у
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду щодо
недоведеності факту спричинення
моральної шкоди внаслідок
неправомірних дій державного
виконавця, а тому не заслуговують на
увагу. Зокрема, посилання як на доказ
факту заподіяння моральної шкоди на
пояснення в суді свідка ОСОБА_5 не є
достатнім та переконливим доказом для
встановлення факту наявності
моральної шкоди.

За такого колегія суддів не вбачає
підстав для скасування оскаржуваного
рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 02
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: