РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/15890/13-ц

Пров. №2/668/145/14

30.04.2014 р.

Суворовський районний суд м. Херсона у
складі:

головуючого судді - Гаврилова Д.В.,

при секретарі - Беріл А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Кредобанк»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова Компанія
«Приватні Інвестиції», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Омега» про
визнання частково недійсними
договорів іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Кредобанк» та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
Компанія «Приватні Інвестиції», в
якому з урахуванням заяв про
збільшення та про уточнення позовних
вимог просив визнати недійсними пункти
5.3, 5.4, 5.4.1 та 5.4.2 договору іпотеки №177/ж
від 27.12.2007 року та договору іпотеки №
177/ж/1 від 27.12.2007 року, а також
застосувати наслідки недійсності цих
положень.

У судовому засіданні за клопотанням
позивача до участі у справі, в якості
співвідповідача, залучено Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Омега», яке на
підставі договору факторингу від 17.02.2014
року отримало право вимоги до позивача
за кредитним договором та за
договорами іпотеки.

Позові вимоги мотивовано тим, що між
позивачем та ПАТ «Кредобанк» був
укладений кредитний договір та
договори іпотеки. В пунктах 5.3, 5.4.1 та 5.4.2
договорів іпотеки йдеться про
повноваження іпотекодержателя щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
у позасудовому порядку шляхом
прийняття його у власність або шляхом
продажу від свого імені. На думку
позивача, вказані положення договорів
іпотеки суперечать вимогам ст.ст. 36, 37, 38
Закону України «Про іпотеку». Крім
того, позивач вважає, що даними
пунктами договорів на нього
неправомірно покладено витрати по
проведенню оцінки предмета іпотеки при
зверненні стягнення.

У судовому засіданні позивач заявлені
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, просив їх задовольнити з
підстав зазначених у позові.

Представник відповідача ТОВ
«Фінансова Компанія «Приватні
Інвестиції» позов не визнав, проти його
задоволення заперечував, звернувся до
суду із заявою про застосування
строків позовної давності. Свої
заперечення мотивував тим, що
положення договорів іпотеки
відповідають вимогам Закону України
«Про іпотеку», тому позовні вимоги є
безпідставними.

Відповідач ТОВ «Факторингова компанія
«Омега» явку свого представника в
судове засідання не забезпечив, про
дату, місце і час судового засідання
повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

26.12.2007 року між позивачем та ВАТ
«Кредобанк» укладено кредитний
договір № 177/ж, для забезпечення
виконання якого між сторонами 27.12.2007
року укладено договір іпотеки №177/ж та
договір іпотеки № 177/ж/1.

29.11.2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ
«Фінансова компанія «Приватні
Інвестиції» укладено договір
факторингу, за яким 14.12.2011 року
здійснено відступлення права вимоги
всіх грошових зобов'язань до ОСОБА_1 та
укладено договір про відступлення
права вимоги за договорами іпотеки.

17.02.2014 року між ТОВ «Фінансова компанія
«Приватні Інвестиції» та ТОВ
«Факторингова компанія «Омега» також
укладено договір факторингу, на
підставі якого здійснено відступлення
права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним
договором та договорами іпотеки.

Відповідно до п. 5.3 договору іпотеки №
177/ж від 27.12.2007 року та договору іпотеки
№ 177/ж/1 від 27.12.2007 року іпотекодержатель
у разі виникнення у нього права на
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета застави па власний розсуд
звертає стягнення на предмет іпотеки:
на підставі рішення суду або
виконавчого напису нотаріуса, або у
позасудовому порядку продає від свого
імені предмет іпотеки чи приймає
предмет іпотеки у свою власність,
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

При цьому витрати іпотекодержателя,
пов'язані з пред'явленням вимоги за
основним зобов'язанням та зверненням
стягнення на предмет іпотеки, також
забезпечуються цією іпотекою, тобто ці
витрати бере на себе іпотекодавець та
вони підлягають відшкодуванню
іпотекодержателю в повному обсязі.

Згідно положень п. 5.4.1 цих договорів у
випадку набуття права звернення
стягнення на предмет іпотеки
іпотекодавець передає у власність
іпотекодержателю предмет іпотеки. Ціна
придбання визначаться шляхом
експертної оцінки. У разі якщо ціна
предмету іпотеки, який передасться
іпотекодержателю у власність, є меншою
від суми заборгованості,
іпотекодержатсль вправі задовольнити
свої вимоги за рахунок іншого майна
іпотекодавця. Витрати на проведення
експертної оцінки предмету іпотеки
покладаються на іпотекодавця. Рішення
про прийняття у власність предмету
іпотеки приймається іпотекодержателем
одноосібно. Договір іпотеки та
письмове рішення іпотекодержателя
мають силу договору купівлі-продажу
предмета іпотеки між
іпотекодержателем та іпотекодавцем.

Пунктами 5.4.2 договорів визначено, що у
випадку набуття права звернення
стягнення на предмет іпотеки
іпотекодержатсль має право від свого
імені продати предмет іпотеки
будь-якій особі на підставі договору
купівлі-продажу. При цьому ціпа продажу
встановлюється за згодою сторін не
менше його заставної вартості з
урахуванням зносу або шляхом
експертної оцінки. Витрати на
проведення експертної оцінки
покладаються на іпотекодавця.
Заборгованість іпотекодавця по
кредитному договору вважається
погашеною в день отримання від покупця
коштів за предмет іпотеки у повному
обсязі.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 36
Закону України «Про іпотеку» сторони
іпотечного договору можуть вирішити
питання про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.
Позасудове врегулювання здійснюється
згідно із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
міститься в іпотечному договорі, або
згідно з окремим договором між
іпотекодавцем і іпотекодержателем про
задоволення вимог іпотекодержателя.
Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору
за своїми правовими наслідками, може
передбачати: передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки або право
іпотекодержателя від свого імені
продати предмет іпотеки будь-якій
особі на підставі договору
купівлі-продажу.

Згідно вимог ч.ч. 1, 3 ст. 37 Закону України
«Про іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на

нерухоме майно, яке є предметом
іпотеки, є договір про задоволення

вимог іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі.
Іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за вартістю,
визначеною на момент такого набуття на
підставі оцінки предмета іпотеки
суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 38 Закону
України «Про іпотеку» дії щодо продажу
предмета іпотеки та укладання договору
купівлі-продажу здійснюються
іпотекодержателем від свого імені, на
підставі іпотечного договору, який
містить відповідні застереження без
необхідності отримання для цього
будь-якого окремого уповноваження
іпотекодавця. Ціна продажу предмета
іпотеки встановлюється за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем або
на підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності, на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна.

Таким чином, аналіз наведених
нормативних положень Закону України
«Про іпотеку», а також положень
оскаржуваних пунктів іпотечних
договорів дає суду підстави вважати, що
спірними пунктами договорів іпотеки
передбачено застереження про
задоволення вимог іпотекодержателя в
позасудовому порядку шляхом визнання
права власності на предмет іпотеки або
шляхом продажу предмета іпотеки.
Спірні пункти договорів іпотеки
повністю відповідають положенням
ст.ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку»
і жодним чином їм не суперечать. Відтак,
доводи позивача в цій частині є
безпідставними та необґрунтованими.

Суд також не приймає до уваги доводи
позивача відносно неправомірного
покладення на нього спірними пунктами
договорів іпотеки витрат по проведенню
оцінки предмета іпотеки при зверненні
стягнення. Оскільки зазначені
положення договорів іпотеки
відповідають вимогам ст. 7 Закону
України «Про іпотеку», якими визначені
витрати, що можуть бути відшкодовані за
рахунок предмета іпотеки. Зокрема, до
таких витрат віднесено витрати,
пов'язані зі зверненням стягнення (п. 1
ч. 3).

Враховуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги не обґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 36-38 Закону України
«Про іпотеку», ст.ст. 209, 213-218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Кредобанк», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова Компанія
«Приватні Інвестиції», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Омега» про
визнання частково недійсними
договорів іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через
Суворовський районний суд м. Херсона.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

СуддяГаврилов Д. В.