Єдиний унікальний номер 237/2978/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2956/2014
Єдиний унікальний номер
Номер провадження 22-ц/775/2956/2014
Головуючий у 1 інстанції Ступін І.М.
Доповідач Гусєв В.В.
І М Е Н Е М У
Апеляційний суд Донецької області в
головуючого судді
суддів
Гусєва В.В., Космачевської Т.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу Мар*їнської районної державної
адміністрації на рішення Мар*їнського
районного суду Донецької області від 22
жовтня 2013 року у справі за позовом
Комунального закладу охорони здоров*я
«Обласний спеціалізований будинок
дитини» міста Макіївки в інтересах
малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа Мар*їнська районна державна
адміністрація, про позбавлення
батьківських прав та стягнення
У червні 2013 року Комунальний
заклад охорони здоров*я «Обласний
спеціалізований будинок дитини» міста
Макіївки звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, третя особа Мар*їнська районна
державна адміністрація, про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів, посилаючись на те,
що ОСОБА_3 має неповнолітню дитину
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батько дитини
записаний за вказівкою матері
відповідно до ч.1 ст.135 СК України.
Позивач зазначив, що з 23 травня 2012 року
дитина перебуває у спеціалізованому
будинку дитини на повному державному
забезпеченні, куди вона була тимчасово
влаштована за заявою матері, оскільки
остання не працює та в неї не було
створено умов для утримання та
виховання дитини. ОСОБА_3 був наданий
строк до квітня 2013 року для
працевлаштування та створення умов для
проживання, при цьому вона була
забов*язана відвідувати дитину та
забрати її з дитячого закладу у квітні
2013 року, проте відповідачка покладені
на нею законом обов*язки не виконує без
поважних причин. Фактично дитину не
відвідує, життям та здоров*ям не
цікавиться, жодного разу матеріальної
допомоги дитині не надавала.
Відповідачка ОСОБА_3 власного житла не
має, не працює, державної допомоги не
отримує. Відповідачка зареєструвала
шлюб з ОСОБА_4 та проживає за його
адресою, де умови проживання вкрай
незадовільні, в квартирі
антисанітарія, в одній з кімнат сталася
пожежа. Не дивлячись на неодноразові
попередження, ОСОБА_3 свого ставлення
не змінила, дитину з закладу охорони
здоров*я дитину не забрала.
Рішенням Мар*їнського районного
суду Донецької області від 22 жовтня 2013
року в задоволенні позову Комунального
закладу охорони здоров*я «Обласний
спеціалізований будинок дитини» міста
Макіївки відмовлено.

З рішенням суду не погодився
позивач Комунальний заклад охорони
здоров*я «Обласний спеціалізований
будинок дитини» міста Макіївки та
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
постановити нове рішення про
задоволення позовних вимог. Апелянт
посилається на те, що в судовому
засіданні доказано ухилення ОСОБА_3 від
виконання обов*язків по вихованню
дитини, оскільки вона після залишення
дитини в дитячому закладі фактично не
відвідувала її, матеріальної допомоги
не надавала, не цікавилася її здоров*ям
та не забрала з медичного закладу
охорони здоров*я. Вважають, що ними
надані докази, що відповідач не
виконала взяті на себе забов*язання,
чим порушила права та інтереси дитини і
позбавлення її батьківських прав буде
відповідати інтересам малолітньої
дитини.

В судовому засіданні апеляційного
суду представник Комунального закладу
охорони здоров*я «Обласний
спеціалізований будинок дитини» міста
Макіївки Каралі В.В., представник
органу опіки та піклування Мар*їнвська
районна державна адміністрація
Мироненко І.В. та прокурор Голубнича
О.О. підтримали доводи апеляційної
скарги, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні апеляційного суду
заперечувала проти доводів
апеляційної скарги, просила рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача,
пояснення присутніх сторін, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Обгрунтованим вважається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду про встановленні обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що відповідачка
ОСОБА_3 є матір*ю малолітнього ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1. Відомості про батьків
дитини записані за заявою матері
відповідно до ч.1 ст.135 СК України. (а.с.4,
8).

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернулась
до Мар*їнської державної адміністрації
з заявою про тимчасове влаштування її
сина ОСОБА_2 до державного закладу на
повне державне забезпечення у зв'язку з
важким матеріальним становищем та
відсутністю матеріально-побутових
умов. Забов*язалась відвідувати сина та
забрати його з державного закладу у
квітні 2013 року. (а.с.5).

Розпорядженням голови
Мар*їнської районної державної
адміністрації Донецької області від 19
квітня 2012 року № 199 малолітній ОСОБА_2, 22
січня 2011 року тимчасово влаштований до
дитячого державного закладу на повне
державне забезпечення (а.с.6).

Згідно до акту відвідування
вбачається, що ОСОБА_3 за період
знаходження дитини в комунальному
закладі охорони здоров*я, відвідувала
дитину 30 серпня 2012 року, 17 жовтня 2012
року, 23 січня 2013 року, 14 березня 2013 року,
13 червня 2013 року, 19 червня 2013 року. При
відвідуванні приносила печиво, банан
та сік, іншої допомоги не надавала
(а.с.20).

Згідно свідоцтва про шлюб,
ОСОБА_3 05 серпня 2013 року уклала шлюб з
ОСОБА_4 (а.с.38).

З акту обстеження
матеріально-побутових умов проживання
родини ОСОБА_3 вбачається, що
відповідачка проживає в квартирі, яка
належить ОСОБА_4, який є інвалідом ІІ
групи дитинства. З моменту влаштування
дитини до державного закладу ситуація
в родині ОСОБА_3 не змінилась, умови
вкрай незадовільні, в квартирі
антисанітарія, холодно, за борги
відрізано електропостачання, в одній з
кімнат сталася пожежа. Сусіди
скаржаться на постійні п'яні компанії,
в квартирі подовгу проживають сторонні
особи, при цьому ОСОБА_3 та ОСОБА_4
зловживають спиртними напоями (а.с.9, 11,
12).

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачка ОСОБА_3 намагається
виконувати свої батьківські обов*язки
у відношенні малолітнього сина.

Такий висновок суду відповідає
встановленим обставинам по справі.

Відповідно до роз*яснень, які
містяться в п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» роз'яснено, що,
розглядаючи справи даної категорії,
судам слід мати на увазі, що
позбавлення батьківських прав, тобто
наданих батькам до досягнення дитиною
повноліття прав на її виховання, захист
її інтересів, на відібрання дитини в
інших осіб, які незаконно її утримують,
на згоду передати дитину на
усиновлення та інших прав, які
ґрунтуються на факті спорідненості з
дитиною, є крайнім заходом впливу на
осіб, які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування вирішується лише після
повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи та
характеру ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла вісімнадцяти років, і тільки
з підстав, передбачених ст. 164 СК
України.

За змістом ст. 164 СК України,
батьки можуть бути позбавлені
батьківських прав, якщо вони: не
забрали дитину з полового будинку або з
іншого закладу охорони здоров'я без
поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини; засуджені
за вчинення умисного злочину щодо
дитини.

Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
ст.ст.57-60 ЦПК України.

Звертаючись з позовом, позивач
просив позбавити батьківських прав
ОСОБА_3 відносно неповнолітньої дитини
з підстав, що вона не забрали дитину з
закладу охорони здоров'я без поважної
причини, дитину не відвідує, життям та
здоров*ям не цікавиться, матеріальної
допомоги не надає, умов для повернення
сина в сім*ю не створила (а.с.1-2).

Посилання позивача про те, що
відповідач не забрав дитину з закладу
охорони здоров'я без поважної причини
не ґрунтуються на з*ясованих судом
обставинах справи.

У своїх поясненнях відповідачка
посилалася на те, що вона бажає забрати
дитину з закладу охорони здоров*я,
проте до реєстрації шлюбу не мала
житла, а тому такої можливості. Зараз
вона знаходиться в зареєстрованому
шлюбі із чоловіком, який отримує пенсію
по інвалідності, вона проживає у
квартирі чоловіка, де в одній з кімнат є
умови для проживання дитини. По
можливості вона відвідувала дитину у
дитячому закладі, покупала продукти
харчування, неофіційно працювала.

З матеріалів справи вбачається, що
підставою влаштування малолітньої
дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до дитячого
державного закладу було відсутність у
відповідачки належних умов проживання
за місцем її реєстрації в будинку
АДРЕСА_1.

Як було з*ясовано в судовому
засіданні зазначені умови не
змінилися, в зв'язку з чим відповідачка
не мала можливості забрати дитину, що в
свою чергу є поважною причиною і не
може бути підставою для позбавлення її
батьківських прав.

Крім того, є необґрунтованими
доводи позивача про те, що ОСОБА_3
ухилялася від виконання своїх
обов*язків та не навідувала дитину,
оскільки з актів про участь батьків у
вихованні та утриманні дитини
вбачається, що ОСОБА_3 відвідувала
дитину у комунальному закладі охорони
здоров*я та приносила продукти
харчування.

Отже, апеляційний суд вважає, що
позивачем не доведено в судовому
засіданні ту обставину, що
відповідачка повністю ухиляється від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Крім того, апеляційний суд не
може прийняти до уваги доводи позивача
про зловживання відповідачкою
спиртних напоїв, оскільки будь-яких
належних та допустимих доказів з цього
приводу надано не було.

З висновку органу опіки та
піклування вбачається доцільним
позбавити ОСОБА_3 батьківських прав у
відношенні неповнолітнього сина
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.33-34).

Згідно з частиною шостою ст. 19 СК
України, суд може не погодитися з
висновком органу опіки та піклування,
якщо він є недостатньо обґрунтованим,
суперечить інтересам дитини.

Орган опіки та піклування подає
суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних в результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи.

З урахуванням обставин справи та
встановлених фактів, апеляційний суд
не може погодитися з висновком органу
опіки та піклування.

Відповідно до п. 18 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
березня 2007р. № 3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом.

Ті обставини, що відповідачка
недостатньо спілкується з дитиною, що
матеріальна допомога, яку надає
відповідач є взагалі не помітною, не
свідчить про те, що вона умисно
ухиляється від виховання дитини.

З матеріалів справи встановлено,
що відповідачка кохає свого сина і
бажає приймати участь у його вихованні.
Недостатній матеріальний стан
відповідачки, неможливість надавати
матеріальну допомогу в значному
розмірі не є підставами для
позбавлення батьківських прав.

Відповідачка проявляє
батьківську турботу про дитину в межах
своїх можливостей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року
Держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини.

Позбавлення батьківських прав є
виключною мірою, яка тягне за собою
серйозні правові наслідки поведінки
для батька (матері), так і для дитини
(ст.166 СК).

З матеріалів справи не встановлено,
що позбавлення відповідачки ОСОБА_3
батьківських прав сприятиме інтересам
дитини.

Враховуючи викладене,
апеляційний суд приходить до висновку
про відсутність підстав позбавлення
відповідачки батьківських прав.
Позбавлення відповідачки батьківських
прав не сприятиме інтересам дитини.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
права або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315
ЦПК України, апеляційний суд, -

У
Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Мар*їнської
районної державної адміністрації
відхилити.

Рішення Мар*їнського районного
суду Донецької області від 22 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: