У х в а л а

28 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Кафідової О.В., Мазур Л.М.,Касьяна О.П.,
Юровської Г.В.,розглянувши у судовому
засіданні заяву ОСОБА_6 в інтересах
ОСОБА_7 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 до
ОСОБА_8, треті особи:
житлово-будівельний кооператив № 250
«Комунаровець-19», районна
адміністрація Запорізької міської
ради по Комунарському району як орган
опіки та піклування, про визнання
спільної сумісної власності та
визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 7 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 14 листопада 2013 року, у задоволенні
позову ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7
відмовлено.

11 грудня 2013 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ позивачу відмовлено у відкритті
касаційного провадження у справі на
підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У лютому 2014 року позивач подав заяву
про перегляд цієї ухвали з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник зазначає:

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 вересня 2012 року у
справі про витребування майна з чужого
незаконного володіння та усунення
перешкод у користуванні майном, поділ
спільного сумісного майна подружжя,
якою рішення апеляційного суду
залишено без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 січня 2012 року у справі
про визнання незакінченого
будівництвом будинку спільною
сумісною власністю, якою рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду про задоволення
позову залишено без змін;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 березня 2012
року у справі про поділ спільного майна
подружжя, якою відмовлено у відкритті
касаційного провадження у справі за
касаційною скаргою на судові рішення
судів попередніх інстанцій про
часткове задоволення позову.

В обґрунтування заяви про перегляд
судового рішення заявник посилається
на ті обставини, що судом касаційної
інстанції при вирішенні подібних
спорів неоднаково застосовано п. 4 ч. 1
ст. 268 ЦК України, ст. 60 Сімейного
кодексу України, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах.

Перевіривши доводи заяви, зміст
судових рішень, на які посилається
заявник, та судового рішення, про
перегляд якого подана заява, колегія
суддів вважає, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
потрібно відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах потрібно розуміти
такі, де тотожними є предмет спору,
підстави позову, зміст позовних вимог
та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту судового рішення, про
перегляд якого подана заява,
вбачається, що воно ухвалено у спорі з
приводу визнання майна спільною
сумісною власністю та визнання права
власності на нього, тоді як зі змісту
судових рішень від 28 вересня 2012 року та
від 26 березня 2012 року, на які
посилається заявник як на приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, видно, що вони
ухвалені у спорах з приводу
витребування майна з чужого
незаконного володіння, поділу
спільного сумісного майна подружжя.

Отже, в даному випадку правовідносини,
що виникли між сторонами не є подібними
і при вирішенні цих спорів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень, не відбулось.

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанції від 11 січня 2012 року, на яку
посилається заявник, вбачається, що суд
касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
про те, що незакінчений будівництвом
будинок є спільною сумісною власністю
подружжя, оскільки в період шлюбу
сторони за рахунок спільної праці та
спільних коштів, а також за допомогою
батьків розпочали його будівництво на
земельній ділянці, яка була подарована
відповідачу і на підставі встановлених
судами обставин справи та оцінених
доказів дійшов висновку про наявність
підстав для визнання його спільною
сумісною власністю подружжя.

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанції, про перегляд якої подана
заява, вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що спірна
квартира не може бути визнана спільним
сумісним майном подружжя та не
підлягає поділу, оскільки пайові
внески за неї не були сплачені
подружжям у повному обсязі у період їх
спільного проживання, так як їх
частина є особистою власністю дружини.

З наведеного видно, що судами
касаційної інстанції при вирішенні цих
спорів встановлені різні обставини
справи та їм надана відповідна оцінка,
крім того, підстави позовів, зміст
позовних вимог та встановлені судами
фактичні обставини, є різними, отже
неоднакового застосування п. 4 ч. 1 ст. 268
ЦК України, ст. 60 Сімейного кодексу
України, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, також в даному
випадку не відбулось.

Отже, наведені заявником доводи не
містять ознаки, які згідно з вимогами
статті 355 ЦПК України є підставою для
перегляду судового рішення суду
касаційної інстанції, тому у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України потрібно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_8, треті
особи: житлово-будівельний кооператив
№ 250 «Комунаровець-19», районна
адміністрація Запорізької міської
ради по Комунарському району як орган
опіки та піклування про визнання
спільної сумісної власності та
визнання права власності, за заявою
ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 грудня 2013 року
- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:О.О. Дьоміна О.В.
Кафідова О.П. Касьян Л.М. Мазур Г.В.
Юровська