Справа № 360/291/13 Головуючий у І
інстанції Міланіч А.М.Провадження №
22-ц/780/2733/14 Доповідач у 2
інстанції ОлійникКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

30 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка
О.І.,

при секретарі Власенко О.В.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Бородянського районного
суду Київської області від 20 травня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Енергобанк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Енергобанк» про визнання зобов'язань
за договором про надання споживчого
кредиту припиненими та визнання вимог
щодо виконання зобов'язань за
договором недійсними, -

в с
т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ПАТ «Енергобанк»
звернулося до суду з вказаним позовом
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, посилаючись на
те, що 26 листопада 2007 року між позивачем
та відповідачем було укладено договір
споживчого кредиту на суму 2 300 000 грн. з
терміном користування до 23 листопада
2012 року. У подальшому на підставі
додаткових угод до вказаного
кредитного договору сторони змінювали
відсоткову ставку за користування
кредитом, порядок надання кредиту та
терміни погашення нарахованих
відсотків за користування кредитом.

Проте відповідач умов даного договору
належним чином не виконував і станом на
21 січня 2013 року заборгованість ОСОБА_1
за кредитним договором в загальному
розмірі складає 3 177 919 грн. 78 коп., з
них: 1 230 227 грн. 08 коп. - заборгованість
за кредитом, 1 554 210 грн. 58 коп. -
заборгованість за відсотками, 190 341 грн.
11 коп. - пеня за кредитом і 203 141 грн. 02
коп. - пеня за відсотками.

Враховуючи вищенаведене, позивач
просив стягнути з відповідача на його
користь заборгованість по кредитному
договору у розмірі 3 177 919 грн. 78 коп. та
судові витрати по справі.

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ПАТ
«Енергобанк» про визнання зобов'язань
за договором про надання споживчого
кредиту припиненими, визнання вимог
щодо виконання зобов'язань за
договором недійсними, посилаючись на
те, що між ним та ПАТ «Енергобанк»
дійсно 26 листопада 2007 року було
укладено вищевказаний кредитний
договір, а також того ж дня для
забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за кредитним договором
було укладено договори іпотеки №8176д та
№ 8178д, відповідно до яких предметами
іпотек є земельна ділянка, площею 0,0501
га та житловий будинок загальною
площею 211,8 кв.м. і нежитлові будівлі
загальною площею 127,7 кв.м, що
знаходяться по АДРЕСА_1.

06 вересня 2012 року ОСОБА_1 було укладено
відповідні договори купівлі-продажу
земельної ділянки та житлового будинку
i після продажу вказаного майна він
перевів виручені кошти в сумі 850 000 грн.
на рахунок банку в рахунок погашення
заборгованості по кредиту.

Крім того вказував, що в листі-рішенні
№2 до протоколу №77 засідання
Кредитного комітету ПАТ «Кредитний
банк» від 28 квітня 2012 року було
вирішено надати дозвіл на переведення
боргу ОСОБА_1 в сумі 2 291 002 грн. 14 коп. на
ТОВ «Червоний Дуб», борг в сумі 217 765 грн.
71 коп. списати, а нарахування відсотків
по кредиту зупинити.

Враховуючи вищенаведене, просив
визнати зобов'язання за договором про
надання споживчого кредиту
припиненими та визнати вимогу щодо
виконання зобов'язань за договором
кредиту недійсною.

Рішенням Бородянського районного суду
від 20 травня 2013 року первісний позов
задоволено.

Вирішено стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Енергобанк» заборгованість по
кредитному договору у розмірі 3 177 919
грн. 78 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав
порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться
питання про скасування рішення та
ухвалення нового, яким задовольнити
зустрічні позовні вимоги, а у
задоволенні вимог первісного позову
відмовити.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 листопада 2007
року між АБ «Енергобанк» (на даний час
ПАТ «Енергобанк») та відповідачем було
укладено договір про надання
споживчого кредиту №20755 від 26
листопада 2007 року, згідно яким банк
надав ОСОБА_1 кредит в сумі 2 300 000 грн.
терміном користування від 26 листопада
2007 року до 23 листопада 2012 року нa
споживчі цілі.

Крiм вказаного кредитного договору між
банком та відповідачем було укладено
ще ряд додаткових угод до зазначеного
договору, якими сторони змінювали
відсоткову ставку за користування
кредитом, порядок надання кредиту та
терміни погашення нарахованих
відсотків за користування кредитом.

Для забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за кредитним договором
між сторонами того ж дня було укладено
два договори іпотеки №8176д та №8178д,
предметом була є земельна ділянка
площею 0,0501 га та житловий будинок
загальною площею 211,8 кв. м і нежитлові
будівлі загальною площею 127,7 кв.м, що
знаходяться по АДРЕСА_1.

23 листопада 2012 року ОСОБА_1 було
направлено лист-вимогу №08/01-3947 про
повернення всієї суму заборгованості
за даним споживчим кредитним
договором. Згідно з розрахунком
позивача станом на 21 січня 2013 року
загальна сума заборгованості
відповідача по кредитному договору
становить 3 177 919 грн. 78 коп., у тому числі:
1 230 227 грн. 08 коп. - заборгованість за
кредитом, 1 554 210 грн. 58 коп. -
заборгованість за відсотками, 190 341 грн.
11 коп. - пеня за кредитом і 203 141 грн. 02
коп. - пеня за відсотками.

Відповідач стверджував в суді першої
інстанції та наголошував в апеляційній
скарзі на тому, що між ним та ПАТ
«Енергобанк» було укладено договір про
реструктуризацію (переведення)
заборгованості і в підтвердження
зазначеної обставини відповідач
посилався на листи за вихідними №№
08/01-1271, 08/01-1272 від 23 квітня 2012 року та
лист рішення №2 до протоколу рішення
№77 від 28 квітня 2012 року засідання
Кредитного комітету ПАТ «Енергобанк».

Проте, відповідно до матеріалів справи
та пояснень сторін щодо обставин по
справі листи від 23 квітня 2014 року
свідчать виключно про повернення
виконавчих документів стягувачів і не
можуть бути розціненими, як факт
підписаного договору про
реструктуризацію, і доказів, які б
свідчили про підписання такого
договору суду не було надано.

Також відповідно до листа-рішення №2 до
протоколу №77 від 22 квітня 2012 року
засідання Кредитного комітету ПАТ
«Енергобанк» було надано дозвіл на
переведення боргу ОСОБА_1 у сумі 2 291 002
грн. 14 коп. на ТОВ «Червоний дуб», однак
як встановлено судом зазначеного
переведення заборгованості не було
здійснено, борг ОСОБА_1 списано не було
і також не було укладено додаткових
угод до кредитного договору щодо
продовження строку дії кредитного
договору до 23 листопада 2013 року.

Вищенаведені обставини спростовують
твердження ОСОБА_1 про те, що його
зобов'язання перед банком виконані.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Суд першої інстанції відповідно до
положень ст.ст. 525-526, 530, 610, 612, 1050, 1052, 1054
ЦК України прийшов до вірного висновку,
задовольнивши первісний позов,
оскільки відповідач ухиляється у
добровільному порядку від виконання
зобов'язань за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про недоведеність
позовних вимог ОСОБА_1, оскільки ним не
надано жодних доказів укладення між
сторонами додаткових угод про
реструктуризацію боргу позивача чи
переведення даного боргу на іншу особу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права безпідставні,
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Бородянського районного суду
Київської області від 20 травня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської
області набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Олійник В.І.

Судді:
Іванова І.В.

Сліпченко О.І.