Справа № 363/4290/13-ц Головуючий у І
інстанції Підкурганний В.В.Провадження
№ 22-ц/780/2682/14 Доповідач у 2
інстанції АнтоненкоКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

22 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 17 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
до Новопетрівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області про скасування рішення
сільської ради щодо інвентаризації
земельної ділянки та відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, часткове визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку,
часткову зміну договору дарування
земельної ділянки.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до
Новопетрівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області про скасування рішення
сільської ради щодо інвентаризації
земельної ділянки та відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, часткове визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку,
часткову зміну договору дарування
земельної ділянки, посилаючись на те,
що спірна земельна ділянка площею 0,12
га, яка належить ОСОБА_1, була їй
подарована ОСОБА_2 у лютому 1998 року.
Проте, первинний статус даної
земельної ділянки був розміром 0,14 га,
що засвідчується записами у
погосподарських книгах
Новопетрівської сільської ради, згідно
з якими користувачем землі була
померла ОСОБА_3 Рішенням
Новопетрівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області від 26 листопада 1993 року розмір
цієї ділянки було змінено із 0,14 га на
0,122 га. Позивачі вважають, що рішення
сільської ради від 26 листопада 1993 року
порушило права ОСОБА_2, як спадкоємиці
після померлої ОСОБА_3, так як їй не було
відомо про зменшення площі земельної
ділянки відповідачем, в свою чергу і
ОСОБА_1 не знала про дане рішення, а
ставши власником будинку, отримала
земельною ділянку меншого розміру. У
зв'язку з викладеним позивачі просили
скасувати рішення Новопетрівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області від 26 листопада 1993
року у частині встановлення розміру
земельної ділянки по
АДРЕСА_1, яка перебувала у користуванні
ОСОБА_3, площею 0,122 га; відновити стан
такої земельної ділянки, який існував
до порушення прав ОСОБА_2; визнати
недійсним державний акт на право
власності на зазначену земельну
ділянку ІV - КВ № 049519, виданий на ім'я
ОСОБА_1 - у частині встановлення розміру
земельної ділянки 0,122 га та змінити у
ньому розмір земельної ділянки: з площі
0,122 га на 0,14 га; змінити договір
дарування зазначеної земельної
ділянки від 13 лютого 1998 року у частині
розміру земельної ділянки: з площі 0,122
га на 0,14 га.

Рішенням Вишгородського районного
суду від 17 лютого 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
просять скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити їх позовні вимоги,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_3 (а. с. 9), якій на праві
власності належав жилий будинок під
АДРЕСА_1. Рішенням Новопетрівської
сільської ради від 26 листопада 1993 року
№ 65 затверджено матеріали
інвентаризації земельних ділянок, що
перебувають у користуванні громадян.
Вказаним рішенням за померлою ОСОБА_3
було закріплено земельну ділянку у
розмірі 0,12 га (а. с. 11-14). Після смерті
ОСОБА_3 вказаний будинок успадкувала
ОСОБА_2, одержавши 13 квітня 1994 року
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом (а. с. 15). 13 лютого 1998 року
ОСОБА_2 подарувала успадкований
будинок ОСОБА_1 (а. с. 16). Рішенням
Новопетрівської сільської ради від 29
жовтня 1999 року № 159 ОСОБА_1 було
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0,122 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, за адресою:
АДРЕСА_1 та видано державний акт № ІV -
КВ № 049519 (а. с. 17). Згідно довідки
Новопетрівської сільської ради від 16
серпня 2011 року № 1093 із 1972 року по 1993 рік
за ОСОБА_3 рахувалася земельна ділянка
площею 0,14 га, а з 26 листопада 1993 року на
підставі рішення сільської ради № 65 -
стала рахуватися земельна ділянка
площею 0,12 га (а. с. 18). З копій
погосподарських книг, наданих
відповідачем, вбачається, що по 1990 рік
за домогосподарством ОСОБА_3 по АДРЕСА_1
рахувалася земельна ділянка площею 0,14
га (73-79).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд обгрунтовано
виходив з положень ст. ст. 23, 30, 67 ЗК
України та прийшов до правильного
висновку про те, що права позивачів не
порушені.

Зі змісту ст. 23 ЗК України вбачається,
що право власності або право
постійного користування землею
посвідчувалося державними актами, які
видавалися і реєструвалися сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

Проте, позивачі не надали до суду
належних та допустимих доказів згідно
вимог ст. ст. 58-60 ЦПК України, які б
підтверджували закріплене у
встановленому законом порядку право
користування померлої ОСОБА_3 спірною
земельною ділянкою площею 0,14 га.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що на день смерті у
користуванні ОСОБА_3 перебувала
земельна ділянка розміром 0,12 га. Саме
ця земельна ділянка перейшла у
користування ОСОБА_2 після
успадкування нею будинку по АДРЕСА_1. У
користуванн ОСОБА_1 після одержання нею
у дар вказаного будинку перейшла
земельна ділянка саме такого розміру,
яку вона у 1999 році приватизувала.

Відповідно до положень ст. 30 Земельного
Кодексу України, чинного на той час, при
переході права власності на будівлю і
споруду разом з цими об»єктами
переходить і право користування
земельною ділянкою, на якій розміщені
ці будівлі та споруди, у межах та з
цільовим призначенням як у
попереднього користувача. Отже, після
смерті ОСОБА_3 у користування до її
спадкоємців могла перейти земельна
ділянка тільки у розмірі 0,12 га.

Рішенням Новопетрівської сільської
ради від 26 листопада 1993 року № 65 права
позивачок не порушені, оскільки на той
час вони не були власниками будинку по
АДРЕСА_1 та користувачами земельної
ділянки, а ОСОБА_3 за свого життя
вказане рішення не оскаржила.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, підстав до його скасування при
апеляційному розгляді справи не
встановлено.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити, а рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 17
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: