АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/3209/14 р.
Головуючий 1 інстанції Іванова І.В.
Справа № 639/8344/13-ц
Доповідач: Коваленко І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Коровіна С.Г., Овсяннікової А.І.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Жовтневого районного суду м.Харкова
від 18 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до адміністрації
Жовтневого району Харківської міської
ради , Харківської міської ради, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання незаконними та
скасування рішень райвиконкому,
скасування правовстановлюючих
документів, зобов'язання вчинити певні
дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до адміністрації
Жовтневого району Харківської міської
ради , Харківської міської ради, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання незаконними та
скасування рішень райвиконкому,
скасування правовстановлюючих
документів, зобов'язання вчинити певні
дії.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що йому стало відомо, що на
протязі декілька років, а саме з 2006
року, його родина має труднощі в
судовому порядку вирішити питання з
приводу заїзду до будинку АДРЕСА_2.
Домоволодіння АДРЕСА_2 було побудовано
на земельних ділянках, які затверджені
протоколом засідання виконавчого
комітету Червонобаварської районної
ради депутатів трудящих №17 від 8 червня
1954 року. Згідно вищевказаного
документу за адресою по АДРЕСА_1
затверджена площа земельної ділянки 1524
кв. м., по АДРЕСА_2 затверджена площа 1830
кв м.. Згідно даних кварталу 1954 року між
будинком №7 та №9 маються два заїзди.
Розмірі будинку по АДРЕСА_1 по довжині
15,90 м., АДРЕСА_2 - 15,70. Будівництво
відповідало архітектурним , пожарним
нормам. Між основними стінами будинку
була відстань 15м., тобто для кожного
заїзду по 7,5 м.. З часом коли робилися
поліпшення житлових умов, всі
користувачі двох будинків робили
прибудови по ширині будинку , тобто у
глибину домоволодінь за рахунок
земельної ділянки для обслуговування
будинку та саду. ОСОБА_4 власники
квартири №5 зробили прибудову як по
довжині так і по ширині, так, що на
теперішній час будинок по АДРЕСА_1 по
довжині складає 21м., тобто з 7,5
земельної ділянки було будовано 5 м., а
пізніше ще прибудували кафе , чим ще
забудували земельну ділянку біля 1 м. по
довжині будинку. Таким чином , якщо з
покладеної земельної ділянки 7,5 м.- 5 м. -1
м. = 1,5 м.. А родина ОСОБА_4 замість своїх
1,5 м. прихопила земельну ділянку біля 6
м., яку вона огородила у 2006 році
капітальним парканом та зробила ворота
та хвіртку ще на земельній ділянці, яка
офіційно по документа належить
домоволодінню АДРЕСА_2. Крім того ,
родина ОСОБА_4 побудувала на межі
земельних ділянок №7 та №9 гараж,
значна частка якого розташована на
земельній ділянці домоволодіння №7 без
згоди користувачів та власника
земельної ділянки. Таким чином
безпідставно власники квартир АДРЕСА_2
були позбавлені заїзду до цих квартир.
Крім того значно змінена конфігурація
земельних ділянок. Коли його родина
почала з'ясовувати чому так вийшло, то
виявилося що родина ОСОБА_4 отримала
рішення РВК Жовтневого району м.
Харкова сумнівного походження, які
винесені за межами повноважень,
наданих органу місцевого
самоврядування. Такі рішення є
протиправними , так як не відповідають
чинному законодавству і підлягають
скасуванню, оскільки прийняті за
межами повноважень, наданих органу
місцевого самоврядування.
Правовстановлюючим документам на кв.
№5 є свідоцтво про право власності від
1995 року , виданого органом
приватизації, яке було зареєстровано в
КП «ХМБТІ». У 1995 році площа квартири №5
була 65,9 я., що складало приблизно 1/4
частину будинку, тому що там було 4
квартири. Порядок розпорядження і
використання земельних ділянок
громадянами, яким житловий будинок ,
господарські будівлі та споруди
належать на праві спільної /часткової
або сумісної/ власності визначено ст..42
Земельного Кодексу.

Зміни у розмірі часток у спільній
власності , що сталися у зв'язку з
прибудовою, надбудовою або
перебудовою, не тягнуть за собою змін
встановленого порядку використання та
розпорядження земельною ділянкою.
Угода про порядок користування і
розпорядження земельною ділянкою є
обов'язковою для особи, яка згодом
придбала відповідну частку у спільній
власності на житловий будинок і
господарські будівлі. Ніяких угод з
родиною ОСОБА_4 його родина не
підписувала, також йому відомо зі слів
сусідів , що ніхто з власників квартир
як у домоволодінні АДРЕСА_2 не задавав
згоду на ввдення в експлуатацію
самовільно побудованих приміщень, тому
вони побудовані з грубим порушенням
санітарних, архітектурних та пожежних
норм. А після отриманих протиправних
рішень у родини ОСОБА_4 стало 59/100 частин
будинку. На думку позивача вищевказані
рішення порушують конституційні права
як користувачів - його, так і його
родини та власників квартири №1.
Відповідно до ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» або іншим
нормативно- правовим актом Жовтневому
РВК м. Харкова не надано повноважень
щодо визнання права власності на
нерухоме майно, оскільки у відповідно
до ст. 392 ЦК України визнання права
власності визнається шляхом
пред'явлення позову про визнання права
власності до суду, і тому рішення
Жовтневого РВК м. Харкова про введення
до експлуатації, переобладнання
приміщень та перерозподіл часток у
домоволодінні , а потім видання
свідоцтва про право власності на
частину квартири №5 прийнято за межами
повноважень наданих органу місцевого
самоврядування. Крім того рішення №62-32
від 7 липня 1998 року у архіві зовсім
відсутнє, тому видане зовсім іншим
особам. Рішенням суду відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зобов'язано
знести самовільно побудований паркан
між двома будинками, але вже 19 жовтня 2013
року паркан був нову самовільно
встановлений.

В зв'язку з цим просив взнати
незаконними та скасувати рішення РВК
Жовтневого району м. Харкова №80-20 від 5
грудня 1995 року , №62-32 від 7 липня 1998 року
та 88-52 від 6 жовтня 1998 року; скасувати
правовстановлюючі документи на родину
ОСОБА_2, які отримані на підставі
незаконних рішень, скасувати рішення і
записи в реєстрі прав власності на
нерухоме майно; зобов'язати ОСОБА_2,
ОСОБА_3 знести самовільно побудований
паркан , встановлений самовільно між
домоволодіннями АДРЕСА_2, також знести
самовільно побудовані приміщення
гараж, літній душ та туалет літер Н,Д,И..

Відповідачі - адміністрація Жовтневого
району Харківської міської ради та
Харківська міська рада судове
засідання не з'явилися, справа
розглянута у їх відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2, вона ж
представник відповідачки ОСОБА_3 у
судове засідання не явилася, надала
заяву з проханням розглядати справу за
її відсутністю.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Харкова від 18 березня 2014 року в
задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати і ухвалити по
справі нове рішення, яким задовольнити
його вимоги, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам по справі.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
з?явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Як встановлено судом, будинки №9 та
АДРЕСА_2 в м. Харкові є окремими
багатоквартирними будинками.

Відповідно до протоколу №17 від 8 червня
1954 року засідання виконавчого комітету
Червонобаварської районної ради
депутатів трудящих було вирішено
зареєструвати за землекористувачами
земельні ділянки , а саме :АДРЕСА_1 - 1524
кв. м., №7 - 1830 кв. м..

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Жовтневої районної ради
депутатів трудящих від 18 лютого 1978 року
, на 1978 рік ОСОБА_5 проживав в
комунальній квартирі АДРЕСА_1 та займав
з сім'єю 3 чоловіка житлову площу 23,58 кв.
м.. /а.с. 18 /. Зазначеним рішенням
гр.ОСОБА_5 дозволено провести
прибудову житлового приміщення
розміром 3,5x8,0 до займаної ним квартири
АДРЕСА_1 за свої кошти.

14 серпня 1995 року ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6
приватизували АДРЕСА_1 , про що свідчить
свідоцтво про право власності на житло,
видане 14 серпня 1995року за №15014 Ц2.

Рішенням виконавчого комітету
Жовтневої районної ради народних
депутатів від 5 грудня 1995 року за №80-20
було дозволено гр. ОСОБА_5 провести
прибудову розміром 7,360x3,50 м. по АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету
Жовтневої районної ради м. Харкова від 7
липня 1998 року за 62-32 прийнято до
експлуатації приміщення 1,5-1,5-2, сарай
літер «Д», льох літер «З» по АДРЕСА_1
ОСОБА_5 , ОСОБА_2, ОСОБА_6 , дозволено
останнім переобладнати сарай літ. «Д»
та приміщення 5-7 під підсобне
приміщення по АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету
Жовтневої районної ради м. Харкова від 6
жовтня 1998 року за 88-52 , у зв'язку з
прийняттям до експлуатації
самовільних побудов, враховуючи
фактичне користування, а також
керуючись інструкцією про порядок
державної реєстрації права власності
на об'єкти нерухомого майна , Виконком
Жовтневого районної ради вирішив
перерозподілити ідеальні частки
співвласників ОСОБА_5, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8, ОСОБА_9, ПРЖЕП видати
свідоцтво на право особистої власності
цим фізичним та юридичній особам.

02 листопада 1998 року виконавчим
комітетом Жовтневої районної ради м.
Харкова було видано свідоцтво про
право власності на 17/100 частин
житлового будинку з надвірними
будівлями ОСОБА_2, на 17/100 частин -
ОСОБА_6, на 25/100 частин - ОСОБА_5

Свідоцтво про право власності від 14
серпня 1995 року , у зв'язку з видачею
вищевказаних свідоцтв , було погашено .

Що стосується позовних вимог про
відсутність повноважень при ухвалені
оспорюваних позивачем рішень
виконавчого комітету Жовтневої
районної ради м. Харкова , то колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку ,що на
час ухвалення цих рішень існував Закон
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», який діяв на 1995 рік.

Відповідно до цього Закону виконавчі
комітети міських рад мали право
надавати повноваження райвиконкомам м.
Харкова.

Рішенням Харківської міської ради
народних депутатів від 26 листопада 1992
року за №445 «Про перерозподіл
повноважень між виконкомом
Харківської міської ради народних
депутатів та райвиконкомами міста
Харкова», районні виконавчі комітеті м.
Харкова мали право давати дозвіл на
прибудови , приймати побудови до
експлуатації, перерозподіляти
ідеальні долі співвласників, видавати
свідоцтва про права власності.

Таким чином при ухвалені рішень від 5
грудня 1995 року №80-20, від 7 липня 1998 року
№62-32, від 6 жовтня 1998 року №88- 52,
виконавчий комітет Жовтневої районної
ради народних депутатів діяв в межах
наданих йому повноважень та відповідно
до вимог чинного Закону, і підстав для
скасування цих рішень немає.

Посилання позивача на вимоги ст. 392 ЦК
України /у редакції 2004 року/, яка
передбачає право власника на
пред'явлення позову про визнання його
права власності , якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа , який засвідчує його право
власності , обґрунтовано не прийняті
судом першої інстанції і не
приймаються колегією суддів, оскільки
рішення , на підставі якого були видані
ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 свідоцтва про
права власності , ухвалювалося 6 жовтня
1998 року , в даному випадку Закон
зворотної сили не має, а тому при
вирішення зазначеного спору вимоги ст.
392 ЦК України /2004 року / застосовуватися
не можуть .

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для визнання
недійсними свідоцтв про права
власності на 17/100 частин житлового
будинку з надвірними будівлями ОСОБА_2,
на 17/100 частин - ОСОБА_6, на 25/100 частин -
ОСОБА_5 , видані 02 листопада 1998 року
виконавчим комітетом Жовтневої
районної ради м. Харкова, оскільки
видані повноважним органом.

29 грудня 1998 року нотаріусом ХМНО
ОСОБА_10 було посвідчено договір
дарування ОСОБА_5 ОСОБА_2 8/100 частин
будинку / прибудова літер «А-4»
приміщення 1/, що находиться в АДРЕСА_1.

Цей договір дарування від 29 грудня 1998
року посвідчений відповідно до діючого
законодавства України, та є вільним
волевиявленням сторін, на підставі
відповідних документів , оформлених
згідно діючого законодавства України.

Будь-яких порушень законів України,
Інструкції «Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»
від 14 червня 1994 року » 18/5, затверджених
Міністерством юстиції України 14 червня
1994 року при посвідченні договору
дарування не допущено.

Крім того , ОСОБА_1, позивач у справ не
був стороною зазначеного правочину і у
нього відсутнє право ставити питання
про його скасування.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 4 червня 2013 року, яке
набрало законної сили липня 2013 року, за
позовом ОСОБА_11, було зобов'язано
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знести самовільно
збудований паркан між домоволодінням
АДРЕСА_2.

Як вбачається з постанови державного
виконавця Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Бондаренко П.В. від 17 жовтня 2013
року , 15 жовтня 201З року останнім було
здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1 , за
результатами якого встановлено, що
боржником рішення суду виконано у
повному обсязі, про що було складено
відповідний акт.

Будь-яких доказів того, що вже 19 жовтня
2013 року відповідачі знов самовільно
встановили паркан, позивачем,
відповідно до вимог ст..60 ЦПК України,
не надано .

Також суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку і в частині
відмови в позові щодо зносу гаражу
/сараю літер «Д», душа та туалету літер
«И» та «Н»/, а також паркана та сходів з
вулиці по АДРЕСА_1, що виходить близько 1
м на місця загального користування ,
оскільки позивач не вказав, яким чином
ці споруди, які знаходяться у дворі
будинку АДРЕСА_1, де він не мешкає,
порушують його права.

Крім того рішенням виконавчого
комітету Жовтневої районної ради від 7
липня 1998 року №62-32 сарай/гараж/ літер
«Д» по АДРЕСА_1, 9 прийнято до
експлуатації та дозволено
переобладнати його під підсобне
приміщення.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду законне і
обґрунтоване, постановлено з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1
ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Харкова від 18 березня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -