Номер провадження: 22-ц/785/4357/14
Головуючий у першій інстанції Абухін
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Українського державного
підприємства поштового зв'язку
«Укрпошта» в особі Одеської дирекції
про визнання дій неправомірними та
відшкодування шкоди, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 12 березня 2014
року, -

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_2
звернулася в суд з позовом до
Українського державного підприємства
поштового зв'язку «Укрпошта» в особі
Одеської дирекції в якому просила
визнати незаконними та протиправними
дії відповідача, по порушенню прав
споживача на своєчасне отримання
відшкодування прав власника по
вилученню присвоєнню паспорта
позивача і відмовою його повернення,
стягнути з відповідача на користь
позивача суму в розмірі - 361,19 грн. з
відповідними процентами на день
прийняття рішення, стягнути з
відповідача на користь позивача
моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.,
стягнути з відповідача витрати
пов'язані з явкою до суду.

В обґрунтування позовних вимог
ОСОБА_2 посилалася на те, що нею була
відправлена заказна міжнародна
бандероль з Березівського поштового
відділення на адресу Європейського
суду з прав людини, яка не була
доставлена адресату та загублена.

Згодом відповідачем їй було направлено
листа з повідомленням про виплату
позивачу в рахунок відшкодування за
втрачене відправлення в розмірі 361,19
грн. В листопаді 2013 року позивачу в
телефонному режимі юрист Поштамту
запропонувала отримати вищезазначену
суму, в замін на розписку про
відсутність претензій по міжнародному
відправленню, однак позивач
відмовилась дати розписку такого
змісту, була згодна надати розписку про
отримання вищезазначеної суми після її
виплати і тому їй відмовили в виплаті.

25.11.2013 року позивач отримала листа з
повідомленням про необхідність
з'явитися до поштового відділення для
отримання суми відшкодування. Коли
позивач з'явилась до відділення,
працівниками їй було повідомлено, що
для вчинення даної операції їй
необхідно надати паспорт. Позивачем
було надано паспорт, прочекавши 50
хвилин та не дочекавшись повернення їй
коштів за проханням позивача, вона
отримала свій паспорт назад та
покинула приміщення. В той же день
близько 16 години 00 хвилин вона
повернулась до відділення для
отримання коштів та надала працівникам
паспорт знову для отримання виплати, з
спливом деякого часу вона коштів так і
не отримала та попросила повернути їй
документ у чому їй було відмовлено, що
стало підставою її звернення до суду з
даним позовом.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав зазначаючи,
доводи позивача не відповідають
дійсності, оскільки коли позивач
звернулась за виплатою працівники
відділення дійсно попросили в неї
паспорт, оскільки процедура
відшкодування є тривалою, адже повинна
проводитись протягом одного робочого
дня, а саме оформлення касового ордеру
в бухгалтерії на виплату та візування
його відповідною посадовою особою у
позивача було взято паспорт та лист.
ОСОБА_2, не дочекавшись оформлення
відповідних документів, попросила
повернути їй паспорт, коли їй документ
винесли, позивач відмовилась його
брати та залишила у вікні Поштамту.
Згодом позивачу було направлено лист,
для того щоб вона звернулась до
Поштамту за паспортом, але на лист
відреаговано не було, в телефонній
розмові позивач заявила, що листи від
підприємства приймати не буде.
Працівниками відділення паспорт був
зданий до Головного управління
Державної міграційної служби в
Одеській області, про що позивача було
повідомлено листом.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 12 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, сторони,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на те, що
05.03.2013 року позивачем було відправлено
заказну міжнародну бандероль з
Березівського поштового відділення №
RA673003485UA на адресу Європейського суду з
прав людини, яка не була доставлена
адресату та загублена на території
Франції.

21.10.2013 року Центральне бюро рекламацій
направило ОСОБА_2 лист, в якому
зазначили, що у зв'язку із втратою на
території Франції міжнародного
поштового відправлення, Одеською
дирекцією Українського державного
підприємства поштового зв'язку
«Укрпошта» буде виплачено
відшкодування у розмірі 361,19 грн., що
підтверджується копією листа.

25.11.2013 року ОСОБА_2 направлено листа з
повідомленням, що для отримання
відшкодування їй необхідно звернутися
до Поштамту - ЦПЗ № 5.

04.12.2013 року позивач прибула на Поштамт -
ЦПЗ № 1 за адресою: м. Одеса, вул. Садова,
10, у вікно № 16, пред'явила паспорт
громадянина України.

Як зазначено відповідачем в
запереченнях, виплата відшкодування
матеріальної шкоди за збитки, завданої
внаслідок ненадання чи неналежного
надання послуг з пересилання
міжнародних поштових відправлень
виплачується за рахунок ЦБР та
проводиться за касовими ордерами.

Відповідно до ч.3 п. 3.10 Постанови
Національного банку України від 15.12.2004
року № 637 « Про затвердження Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті і Україні»,
приймання і видача готівки за касовими
ордерами може проводитись тільки в
день її складання.

Процедура виплати відшкодування є
тривалою, адже повинна проводитись
протягом одного робочого дня.

Працівником Поштамту - ЦЗП № 1 для
оформлення касового ордеру в
бухгалтерії на виплату 361,19 грн. та
візування його відповідною посадовою
особою, у позивача отримано паспорт
громадянина України.

ОСОБА_2 не дочекавшись оформлення
відповідних документів, попросила
повернути їй паспорт, коли документ
винесли позивач відмовилась його брати
та залишила у віконці Поштамту- ЦПЗ № 1,
згодом викликала співробітників
міліції. Коли міліція прибула до вікна
№16, особа, яка здійснила виклик була
відсутня.

05.12.2013 року на адресу ОСОБА_2 був
направлений лист за № 1040/12 СТМ, для того
щоб позивач звернулась до Поштамту -ЦПЗ
№1 за паспортом громадянина України.

Позивачем на вищезазначений лист
відреаговано не було.

Згідно ч.3 п. 21 Положення про паспорт
громадянина України, затвердженого
Постановою Верховної Ради України від
26.06.1992 року № 2503-ХІІ, знайдений або
загублений паспорт підлягає здачі до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує політику в сфері
громадянства.

Працівниками Поштамту- ЦПЗ №1 паспорт
ОСОБА_2 був зданий до Головного
Управління Державної міграційної
служби в Одеській області, про що її та
Березівський РВ ГУМВС України в
Одеській області повідомлено листом
від 23.12.2013 року за № 27-1010 було та від
20.12.2013 року за №27-1005.

Позивач не з'являється до Поштамту для
виплати відшкодування в розмірі 361,19
грн., чим своїми діями перешкоджає її
здійсненню.

Позивач по справі не надав належних та
допустимих доказів, на підтвердження
того, що відповідач відмовляється
виплатити належне відповідачу
відшкодування в сумі 361,19 грн. в зв'язку
з чим відсутні підстави для
задоволення зазначених позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення моральної шкоди,
суд першої інстанції зазначив, що у
позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди не
зазначено, з яких міркувань позивач
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується, не
надав ніяких доказів причино -
наслідкового зв'язку між поведінкою
відповідача та його моральними
стражданнями.

Позивач не надав доказів на
підтвердження факту заподіяння йому
відповідачем моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, не обґрунтував розмір
заподіяної їй шкоди.

Колегія вважає, що суд правомірно
відмовив в задоволенні позову, однак не
погоджується з підставами якими
керувався суд відмовляючи в
задоволенні позову, в зв'язку з чим
колегія змінює мотивувальну частину
рішення суду першої інстанції.

Як при розгляді справи в суді першої
інстанції, так і при розгляді справи в
суді апеляційної інстанції позивач
наполягала на тому, що відповідач
зазначеними в позовній заяві діями,
порушив його права як споживача
передбачені Законом України «Про
захист прав споживачів», проте
позивачем не зазначено які положення
Закону України «Про захист прав
споживачів» порушив відповідач.

Змістом позовних вимог заявлених
позивачем є внедоговірні зобов'язання
яки виникли між сторонами по виплаті
позивачу 361,19 грн. в зв'язку з наданням
згоди призначеним оператором Франції
через Одеську дирекцію Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» про виплату
відшкодування позивачу, в зв'язку з
неможливістю встановлення факту
вручення чи повернення
рекомендованого листа направленого
позивачем до Європейського суду з прав
людини. Зазначені правовідносини не
регулюються положеннями Закону
України «Про захист прав споживачів».

Ст. 16 ЦК України визначені способи
захисту цивільних прав і інтересів.
Позивач відповідно до принципу
диспозитивності (ст. 11 ЦПК України)
самостійно визначає спосіб захисту
своїх прав. Суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Оскільки позивачем не доведено
порушення відповідачем його прав як
споживача, відповідно до положень
Закону України «Про захист прав
споживачів», колегія вважає, що
відсутні підстави для задоволення
позову.

На підставі наведеного колегія вважає,
що відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги, скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення про задоволення
заявлених позивачем позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково. Змінити мотивувальну частину
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 12 березня 2014 року. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення однак може бути
оскаржено до суду касаційної інстанції
на протязі двадцяти днів.

Головуючий
О.А. Ступаков

Судді
О.Д.
Варикаша

В.А. Станкевич