Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1761/14 Головуючий у 1
інстанції: Притуло Л.В.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 23» квітня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4

на рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 16 січня 2014 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Семенівської
сільської ради Запорізької області про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовною заявою до Семенівської
сільської ради Запорізької області про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер
ОСОБА_5, з яким він разом проживав в
АДРЕСА_1, вів сумісне господарство та
здійснював за ним догляд.

Зазначене домоволодіння належало
матері ОСОБА_5 ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4 року. В 1995 році ОСОБА_5
зареєструвався за адресою: АДРЕСА_1,
після смерті матери продовжував там
проживати, що свідчить про прийняття
ним спадщини після померлої матері,
однак належним чином не оформив
спадщину.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5
залишилося спадкове майно, яке
складається з вказаного житлового
будинку. Родичів у померлого ОСОБА_5 не
було.

Після смерті ОСОБА_5 він доглядає за
будинком, оплачує комунальні платежі
тощо, не заявляв про відмову від
спадщини, тому вважає, що на підставі ч.3
ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв
спадщину після померлого ОСОБА_5

Для оформлення спадщини після
померлого ОСОБА_5 звернувся до
Мелітопольської державної
нотаріальної контори, де йому було
відмовлено в зв'язку з тим, що він не має
родинних стосунків з померлим.

На підставі ст.ст. 370, 1216, 1218, 1264, 1268 ЦК
України просив визнати за ним право
власності на домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в
порядку спадкування після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_5

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 16 січня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неналежну оцінку
доказів судом першої інстанції,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове про
задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України
з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд правильно
виходив з того, що позивачем не надано
доказів того, що він проживав з
померлим ОСОБА_5 однією сім'єю не менше
як п'ять років до часу відкриття
спадщини, тому відповідно до вимог ст.
1264 ЦК України не є спадкоємцем спірного
спадкового майна.

Доводи апеляційної скарги про
невідповідність висновків суду
матеріалам справи та вимогам закону є
неприйнятними з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.3,10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення. Для
встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
(ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому досліджені наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Як підставу для спадкування ОСОБА_3
зазначив, що проживав зі спадкодавцем
однією сім'єю і тому згідно ст. 1264 ЦК
України є його спадкоємцем.

Спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК
України).

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ч. 4 ст.3 СК України підставами
створення сім'ї є шлюб, кровне
споріднення, усиновлення, а також інші
підстави, не забороні законом і такі, що
не суперечать моральним законам
суспільства.

Як роз'яснено у п. 21 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування», при вирішенні спору
про право на спадщину осіб, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини (четверта черга
спадкоємців за законом), судам
необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3
СК України про те, що сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки. Зазначений
п'ятирічний строк повинен виповнитися
на момент відкриття спадщини і його
необхідно обчислювати з урахуванням
часу спільного проживання зі
спадкодавцем однією сім'єю до набрання
чинності цим Кодексом.

Вирішуючи спір по суті, відповідно до
приписів ст.ст. 10,60,212 ЦПК України суд
правильно виходив з того, що відносини,
які склалися між ОСОБА_3 та померлим
ОСОБА_5, не можуть розцінюватись як
сімейні в розумінні положень ст. 3 СК
України, оскільки в матеріалах справи
відсутні будь-які докази наявності
обставин, які б засвідчували
реальність сімейних відносин, які
склалися між останніми, а саме, спільне
проживання, наявність спільних витрат,
спільного бюджету, спільного
харчування, надання взаємної допомоги,
піклування та підтримку один одного
морально і матеріально.

Суд відповідно до правил ст.212 ЦПК
України дав оцінку довідці сільської
ради і обґрунтовано виходив з того, що
вона не підтверджує сімейний характер
стосунків, довідка не містить
конкретних даних про засади проживання
та характер взаємовідносин між ОСОБА_5
та ОСОБА_3 Напроти, судом встановлено,
що позивач мав власне місце проживання,
він проживав в АДРЕСА_2 а ОСОБА_5 - в
АДРЕСА_1

Довідка ВКК про потребу в сторонній
допомозі ОСОБА_5, на яку посилався
позивач, підтверджує стан здоров'я
ОСОБА_5 Проте надання допомоги через
стан здоров'я не свідчить, що позивач
надавав допомогу як член сім'ї
померлого. Відповідно до довідки ВКК
перебіг потреби ОСОБА_5 в догляді
тривав з березня 2009 року.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, які допитувалися
за клопотаннями позивача, пояснили, що
ОСОБА_3 навідувався до ОСОБА_5, доглядав
за ним, приносив їжу, ОСОБА_5 отримував
пенсію і надав частину її ОСОБА_3 на
придбання речей та продуктів
харчування.

Досліджуючи подані докази, суд прийшов
до правильного висновку про те, що
доведено лише факт надання допомоги в
забезпеченні життєдіяльності ОСОБА_5, а
факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_5 однією
сім'єю у розумінні ч.2 ст.3 СК України
належними та допустимими доказами не
доведено.

З огляду на викладене відсутні
підстави для визнання позивача
спадкоємцем відповідно до ст. 1264 ЦК
України.

Встановивши фактичні обставини справи,
дослідивши надані докази в їх
сукупності, правильно визначивши, які
правовідносини випливають із
встановлених обставин справи,
застосувавши до спірних правовідносин
норму закону, яка підлягала до
застосування, суд ухвалив обґрунтоване
та законне рішення.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 16 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: