Справа № 162/435/14-ц
Провадження № 2-о/162/18/2014
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

28 квітня 2014 року
селище Любешів.

Суддя Любешівського районного суду
Волинської області Глинянчук В.Д.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про
встановлення факту, що має юридичне
значення, --

встановив:

До Любешівського районного суду з
заявою звернулася ОСОБА_1. Просить
ухвалити рішення, яким встановити факт
належності померлому ОСОБА_2 державних
актів на право власності на земельні
ділянки, сертифіката на право на
земельну частку (пай).

В обґрунтуванні заяви ОСОБА_2
вказує, що не може успадкувати майно по
смерті свого чоловіка через
невідповідність у його імені в
свідоцтві про смерть та в
правовстановлюючих документах щодо
належних йому земельних ділянок та паю.
Різниця у написанні імені її покійного
чоловіка, є наслідком довільного
перекладу ім'я з російської мови, якою
було складено усі правовстановлюючі
документи за часів СРСР. Ніяким чином
підтвердити факт належності покійному
чоловіку правовстановлюючих
документів вона не може.

Вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, доходжу до
наступних висновків.

Правовстановлюючі документи, факт
належності яких просить встановити
ОСОБА_2, видавались у 1996 та 2010 роках.
Будь яких доказів, що заявниця, її
покійний чоловік звертались в органи,
компетентні по їх видачі, з заявами про
внесення відповідних виправлень, не
подано.

Також слід взяти до уваги, що заявницею
не надано документів про дійсне ім'я її
чоловіка (свідоцтво про народження,
копію паспорта тощо), отже, не зрозуміло
ким допущено помилку.

Відповідно до пунктів 3, 12
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення», при розгляді справ про
встановлення фактів належності
правовстановлюючих документів суд
повинен запропонувати заявникові
подати докази про те, що
правовстановлюючий документів
належить йому і що організація, яка
видала документ, не має можливості
внести до нього відповідні
виправлення. Вирішуючи питання про
прийняття заяв про встановлення
фактів, що мають юридичне значення,
судам необхідно врахувати, що ці заяви
повинні відповідати загальним
правилам щодо змісту і форми позовної
заяви, так і вимогам щодо її змісту,
передбаченим законом для цієї
категорії справ. Якщо в заяві не
зазначено з яких причин неможливо
одержати або відновити документ, що
посвідчує даний факт або до заяви не
приєднано довідки про неможливість
одержання чи відновлення необхідних
документів, суддя постановляє ухвалу
про залишення заяви без руху і надає
строк для усунення недоліків.

Згідно з статтею 258 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК) у заяві про встановлення факту, що
має юридичне значення, зокрема повинно
бути зазначено: причини неможливості
одержання або відновлення документів,
що посвідчують цей факт. До заяви
додаються докази, що підтверджують
викладені в заяві обставини, і довідка
про неможливість відновлення
втрачених документів.

Отже, заява не відповідає вимогам
закону щодо її змісту.

Згідно частини 1 статті 121 ЦПК суддя,
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених в
статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не
сплачено судовий збір, постановляє
ухвалу про залишення заяви без руху,
про що повідомляє позивача і надає йому
строк для виправлення недоліків, який
не може перевищувати п'яти днів з дня
отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду
у встановлений строк виконає вимоги,
визначені статтями 119 і 120 цього
Кодексу, сплатить суму судового збору,
позовна заява вважається поданою в
день первісного її подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

Керуючись статтями 121, 258 ЦПК,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що
має юридичне значення, залишити без
руху.

Надати заявнику п'ятиденний строк для
усунення недоліків, встановлених в
описовій частині цієї ухвали.

Суддя Любешівського районного суду

Волинської області
В.Д. Глинянчук