Провадження №2/748/17/14
Єдиний унікальний № 748/3108/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року

м. Чернігів

Чернігівський районний суд
Чернігівської області

в складі: головуючого-судді
Меженнікової С.П.,

при секретарі Ребенок Н.С.,

з участю позивача ОСОБА_1, третьої особи
- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Шестовицької сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області, Управління Держземагенства у
Чернігівському районі Чернігівської
області, ОСОБА_3 про визнання
незаконним рішення сільської ради,
визнання незаконним та скасування
державного акту, зобов»язання вчитини
дії, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2,
ОСОБА_6,-

встановив:

ОСОБА_1 звертаючись до суду з
вказаним вище позовом просить визнати
незаконним рішення дев»ятої сесії
двадцять четвертого скликання
Шестовицької сільської ради від 31
березня 2004 року щодо передачі у
приватну власність ОСОБА_7 земельної
ділянки площею 0,31 га для ведення
особистого селянського господарства;
визнати незаконним та скасувати
державний акт серії ЧН №008922 на право
власності на землю, виданий
Чернігівським районним відділом
земельних ресурсів 21.07.2004 року ОСОБА_7
на земельну ділянку, розташовану
АДРЕСА_1 та області та зареєстрований в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності та землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за №211;
зобов»язати Управління
Держземагенства у Чернігівському
районі скасувати державну реєстрацію
права власності за ОСОБА_7 на вказану
вище земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оспорюване рішення та державний акт
видані на земельну ділянку, яка
знаходиться під будинком і біля
будинку, що розташований АДРЕСА_1. На
момент прийняття оспорюванного
рішення та видачі державного акту на
землю, будинок належав на праві
власності позивачу та його рідним
братам ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та сестрі
ОСОБА_9, як спадкоємцям після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 їх матері ОСОБА_10, а тому,
позивач вважає, що відповідно до ст.30
Земельного кодексу України, і земельна
ділянка за цією ж адресою, повинна була
перейти у власність всім спадкоємцям
по 1/5 частині, а не одному - ОСОБА_7. Після
прийняття спадщини, між спадкоємцями
була домовленість про користування
кожним із них своєю часткою земельної
ділянки. Ця домовленість існувала до
смерті його брата - ОСОБА_7, який помер
навесні 2013 року. Про наявність
оспорюваного рішення та державного
акту на землю позивачу стало відомо,
після смерті брата ОСОБА_1, коли його
дружина - ОСОБА_3 почала виганяти
позивача із земельної ділянки,
повідомивши при цьому, що дана земельна
ділянка була приватизована її
чоловіком.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання
позов підтримав та просив
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позові.

Представник позивача - ОСОБА_11 в судове
засідання не з»явився, про день та час
розгляду справи повідомлений належним
чином, про що свідчить поштове
повідомлення ( а.с.185).

Відповідач - Шестовицька сільська рада
Чернігівського району Чернігівської
області в судове засідання свого
представника не забезпечила, надавши
заяву про розгляд справи у відсутності
їх представника, вирішення позову
відносять на розсуд суду (а.с.159).

Відповідачі - Управління
Держземагенства у Чернігівському
районі Чернігівської області та ОСОБА_3
в судове засідання не з»явилися, про
день та час розгляду справи
повідомлені належним чином, про що
свідчить розписка в матеріалах справи
та поштова кореспонденція (а.с.179,184),
заяву про відкладення розгляду справи
та про розгляд справи у їх відсутність
суду не надали.

Треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове
засідання не з»явилися, надали заяви
про розгляд справи у їх відсутність,
проти задоволення позову не
заперечують (а.с.44,46).

Третя особа - ОСОБА_6 в судове засідання
не з»явився, про день та час розгляду
справи повідомлений належним чином,
про що свідчить поштове повідомлення
(а.с.182).

Третя особа ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов визнав, проти його
задоволення не заперечував.

Керуючись ст.169 ЦПК України, суд вважає
можливим розглянути справу у
відсутності не з»явившихся сторін, їх
представників, третіх осіб.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 14, 19 Конституції
України право власності на землю
громадянами набувається виключно
відповідно до закону; органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З копії спадкової справи, яка надійшла
з Державного нотаріального архіву
Чернігівської області, заведеної після
смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1,
вбачається, що ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 відповідно до свідоцтва
на право на спадщину за заповітом від 06
липня 1999 року отримали у спадок після
смерті ОСОБА_10 в рівних частках
житловий будинок з надвірними
будівлями, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1. Будівлі за даною адресою,
відповідно до свідоцтва на право на
спадщину розташовані на землях
сільської ради (а.с.58-71).

Право власності на даний будинок
спадкоємцями не зареєстровано в
Комунальному підприємстві «
Чернігівське районне бюро технічної
інвентаризації» і в Реєстраційній
службі Чернігівського районного
управління юстиції Чернігівської
області (а.с.48,112).

Відповідно до ст.12 Закону України
«Про власність», який був чинним на
момент отримання спадкоємцями
спадщини, громадянин набуває права
власності на майно, одержане внаслідок
успадкування.

Таким чином, ОСОБА_9, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 набули права
власності в рівних частинах, тобто по 1/5
частині, на житловий будинок з
надвірними будівлями, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.30 Земельного
кодексу України 1990 року, при переході
права власності на будівлю і споруду
разом з цими об'єктами переходить у
розмірах, передбачених статтею 67
цього Кодексу, і право власності або
право користування земельною ділянкою
без зміни її цільового призначення.

При переході права власності громадян
на жилий будинок і господарські
будівлі та споруди до кількох
власників, а також при переході права
власності на частину будинку в разі
неможливості поділу земельної
ділянки між власниками без шкоди для
її раціонального використання
земельна ділянка переходить у спільне
користування власників цих об'єктів.

Розмір ділянок для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), визначений ст.67
вказаного вище земельного кодексу,
повинен бути не більше у сільських
населених пунктах - 0,25 гектара.

Отже, до спадкоємців ОСОБА_9, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 після набуття
права власності на житловий будинок з
надвірними будівлями АДРЕСА_1, перейшло
право користування на присадибну
земельну ділянку за цією ж адресою, в
розмірі не більше 0,25 га.

Проте, судом встановлено, що земельна
ділянка за вказаною адресою була
передана у власність лише одному
спадкоємцю ОСОБА_7, який 21 липня 2004 року
отримав державний акт серії ЧН №008922 на
право власності на земельну ділянку
(а.с.6). Питання щодо вилучення даної
земельної ділянки у інших спадкоємців,
відповідно до ч.5 ст.116 Земельного
кодексу України, Шестовицькою
сільською радою не вирішувалося.

Згідно копії оспорюваного державного
акту, земельна ділянка передана для
ведення особистого селянського
господарства.

Відповідно до ст. 6 Закону України « Про
особисте селянське господарство», до
майна, яке використовується для
ведення особистого селянського
господарства, належать жилі будинки,
господарські будівлі та споруди … та
інше майно, набуте у власність членами
господарства в установленому
законодавством порядку.

Майно, яке використовується для
ведення особистого селянського
господарства, може бути власністю
однієї особи, спільною частковою або
спільною сумісною власністю його
членів відповідно до закону.

Як роз?яснено у п. 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16 квітня 2004 року № 7, при
переході права власності на будівлі та
споруди за цивільно-правовими угодами,
укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з
положеннями чинної до цієї дати статті
30 ЗК України до набувача від
відчужувача переходить належне йому
право власності або право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані будівлі та споруди, якщо
інше не передбачалось у договорі
відчуження.

Таким чином, доводи позову про те, що на
момент видачі ОСОБА_7 оспорюваного
державного акту, право на користування
спірною земельною ділянкою мали, крім
ОСОБА_1, також і інші спадкоємці -
співвласники вказаного вище будинку -
ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_8, знайшли
своє підтвердження в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу
України (в редакції чинній на момент
спірних правовідносин) громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Тобто, звертатися за приватизацією
земельної ділянки може громадянин, у
якого перебуває дана земельна ділянка
в користуванні. Проте, ОСОБА_1 була
передана у власність земельна ділянка,
яка перебувала у спільному
користуванні його та інших
співвласників будинку АДРЕСА_1.

До того ж, як вбачається з копії
оспорюванного державного акту, в ньому
не зазначено розмір переданої у
власність земельної ділянки, що
суперечить формі державного акта на
право власності на земельну ділянку,
затвердженій постановою Кабінету
Міністрів України від 2 квітня 2002 року N
449 та вимогам п. 1.2 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації
і зберігання державних актів на
право приватної власності на землю,
право колективної власності на землю,
право власності на землю і право
постійного користування
землею,договорів на право тимчасового
користування землею (в тому числі на
умовах оренди) та договорів оренди
землі, яка була чинною на момент видачі
ОСОБА_1 державного акту серії ЧН №008922.

Також, з оспорюванного державного
акту вбачається, що він виданий ОСОБА_7
на підставі рішення 9 сесії 24 скликання
Шестовицької сільської ради від 31
березня 2004 року, яке позивач просить
визнати незаконним.

Відповідно до ч.ч.2,4 ЦПК України,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суду не надано ні оригіналу, ні
належним чином засвідченої копії
оспорюванного рішення, а тому позовні
вимоги про визнання незаконним рішення
9 сесії 24 скликання Шестовицької
сільської ради від 31 березня 2004 року, не
можуть бути задоволенні, оскільки не
підтвердженні належними та
допустимими доказами.

Копія витягу з даного рішення, що
знаходиться на а.с. 92, вірність якої не
засвідчена належним чином не може бути
належним та допустимими доказом по
справі.

До того ж, згідно акту прийому передачі
документів на державне зберігання,
Шестовицька сільська рада передала
архівному відділу Чернігівської
райдержадміністрації на відповідальне
зберігання документи за 1997-2006 роки.
Відповідно до довідки Чернігівської
районної державної адміністрації
Чернігівської області в архівному
фонді відсутні рішення 9 сесії 24
скликання від 31 березня 2004 року про
передачу у власність земельної ділянки
ОСОБА_7 ( а.с.111, 117).

В той же час, суду надано копія рішення 8
сесії 24 скликання Шестовицької
сільської ради про безкоштовну
передачу ОСОБА_7 у приватну власність
земельну ділянку, площею 0,35 га для
ведення особистого селянського
господарства (а.с.175).

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що Державний акт
серії ЧН №008922 від 21 липня 2004 року не
можна вважати законним, оскільки
передача земельної ділянки у власність
ОСОБА_1 була здійснена без вилучення
(викупу) її в позивача, з порушенням
вимог ст.ст.116,118 Земельного кодексу
України, чим порушено права позивача,
як землекористувача, а також державний
акт не відповідає формі, встановленій
чинним законодавством, на день його
видачі, так як в ньому не зазначена
площа земельної ділянки, яка передана у
власність.

Позовні вимоги щодо зобов»язання
Управління Держземагенства у
Чернігівському районі скасувати
державну реєстрацію прав власності,
задоволенню не підлягають, оскільки
заявлені до органу, який не має
повноважень на здійснення таких дій, а
залучення до участі у справі належного
відповідача, суд, відповідно до ст.33 ЦПК
України, здійснює за клопотанням
позивача. Проте, таке клопотання
позивачем не заявлялося.

Відповідно до копії спадкових справ,
які надійшли з Чернігівської районної
державної нотаріальної контори, від
приватного нотаріуса Чернігівського
міського нотаріального округу
Прокоф»євої О.М., Першої Чернігівської
державної нотаріальної контори
(а.с.78-80,150-158, 49-56), після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 спадкоємцем за
законом є ОСОБА_6, після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 спадкоємцем за
законом є ОСОБА_3 і після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 спадкоємцем за
законом є ОСОБА_4.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_1 до Шестовицької сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області, Управління Держземагенства у
Чернігівському районі Чернігівської
області, ОСОБА_3 про визнання
незаконним рішення сільської ради,
визнання незаконним та скасування
державного акту, зобов"язання вчитини
дії, підлягають задовольнити частково.

Враховуючи наведене, керуючись
ст.ст. 10,11,13, 57- 61, 208,210, 213-218 ЦПК України,
суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Шестовицької сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області, Управління Держземагенства у
Чернігівському районі Чернігівської
області, ОСОБА_3 про визнання
незаконним рішення сільської ради,
визнання незаконним та скасування
державного акту, зобов"язання вчитини
дії, задовольнити частково.

Визнати незаконним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЧН № 008922 від 21 липня 2004 року, що
виданий на ім."я ОСОБА_7 на земельну
ділянку, надану для ведення особистого
селянського господарства, розташовану
на території с. Шестовиця Шестовицької
сільської ради Чернігівського району.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Чернігівської області через
Чернігівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
С.П. Меженнікова