Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Мацунич М.В., Панько В.Ф.

при секретарі - Голінко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Хустського районного суду від 14
березня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3,
третьої особи без самостійних вимог -
Хустського РВ ГУ ДМС в Закарпатській
області про повернення майна та зняття
з реєстрації ,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
повернення будинку АДРЕСА_1 та зняття з
реєстрації їхнього місця проживання в
цьому будинку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
договір довічного утримання між ними
розірвано рішенням суду, однак
відповідачі продовжують проживати в
цьому будинку.

Рішенням суду позовні вимоги
задоволено.

З цим рішенням представник ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не погодились, порушили питання
про його скасування та ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

В судовому засіданні апелянти скаргу з
наведених підстав підтримали.

Представник позивачів вважав, що
підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши осіб, які приймали участь у
судовому засіданні та дослідивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції своє рішення
мотивував вимогами ст.ст.400, 756 ЦК
України та фактом проживання
відповідачів у зазначеному будинку.

Апеляційна скарга мотивована
неврахуванням таких обставин як
наявність у відповідачів на утриманні
двох малолітніх дітей та понесених
апелянтами затрат на покращення
будинку; невірним вирішенням питання
щодо зняття відповідачів з реєстрації
їхнього місця проживання в цьому
будинку.

Однак ці доводи є лише частково такими,
що заслуговують на увагу.

По справі встановлено, що між
позивачами та відповідачами було
укладено договір довічного утримання.
Саме у зв'язку з укладенням цього
договору відповідачі вселились в
будинок позивачів. Рішенням суду від 20
травня 2011 року зазначений договір було
розірвано по причині неналежного
виконання відповідачами своїх
обов'язків по утриманню позивачів.
Незважаючи на це, відповідачі до
теперішнього часу проживають в будинку
позивачів, а останні - в літній кухні.

В такому випадку, відповідно до ст.756 ЦК
України, зміст якої наведено в
оскаржуваному рішенні суду першої
інстанції, відчужувач - в даному
випадку це позивачі - набуває право
власності на майно, яке ним було
передане, і має право вимагати його
повернення. Зазначеною статтею не
передбачено випадок незастосування
вказаних наслідків у випадку наявності
у набувачів - відповідачів по даній
справі - дітей або понесених ними
витрат по утриманню цього майна. Тому
зазначені доводи є такими, що не
ґрунтуються на вимогах законодавства,
яким врегульовано дані правовідносини.

Разом із цим, колегія суддів не може
погодитись з вимогами позивача, які
стосуються зняття відповідачів із
реєстрації їхнього місця проживання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 ЗУ
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні "
зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється на підставі:
судового рішення, яке набрало законної
про позбавлення права користування
житловим приміщенням та/або про
виселення.

Із цього слідує, що зняття з реєстрації
місця проживання здійснюється
відділами у справах громадянства
імміграції та реєстрації фізичних осіб
за зверненням заінтересованої особи на
підставі відповідного рішення суду, що
набрало законної сили.

Крім цього, слід зазначити, що рішенням
суду не накладається яких-небудь
обов'язків на осіб, які були залучені до
участі у справі в якості третіх осіб.

Тому в цій частині рішення суду
підлягає скасуванню з відмовою у
задоволенні цієї частини позову.

Керуючись ст.ст.307, 309,314 ЦПК України,
судова колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Хустського районного суду від
14 березня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3,
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
Хустського РВ ГУ ДМС України в
Закарпатській області про повернення
майна та зняття з реєстрацій в частині
зобов'язання Хустського РВ ГУ ДМС
України в Закарпатській області
провести зняття з реєстрації місця
проживання ОСОБА_4 за аресою АДРЕСА_1
скасувати і у цій частині позову
відмовити.

В решті зазначене рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді :