Справа № 523/4986/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2014 р. Суворовський районний
суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Бузовського
В. В.

при секретарі - Петровської
О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, у залі суду, у місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, визнання
права власності, -

установив:

ОСОБА_1, звернулася до суду із
зазначеним позовом та просила визнати
дійсним договір купівлі-продажу
АДРЕСА_1 укладений між відповідачем та
нею дійсним, та визнати за нею право
власності на зазначену квартиру. В
обґрунтування вимог посилалася на те,
що 28.10.2013р., в усній формі вона
домовилася з відповідачем про те, що
придбає у нього зазначену квартиру. На
виконання домовленостей нею 02.11.2013р.,
було передано 6 000 доларів США, а 17.02.2014р.,
було перераховано на рахунок
відповідача обумовлені кошти в розмірі
298 300 грн. Таким чином, вважає, що вона
виконала всі умови договору,
відповідач ухиляється від
нотаріального посвідчення угоди, а
отже є всі підстави визнати такий
договір дійсним згідно до вимог ст. 220
ЦК України та визнати право власності
на квартиру з підстави визначеної ст. 328
ЦК України.

Представник відповідача вимоги позову
не визнала та пояснила, що підстав для
задоволення позовних вимог не має, а ст.
220 ЦК України до виниклих правовідносин
не може бути застосована.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що ОСОБА_2, є власником
АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвами про право на спадщину від
02.03.2012р., та 11.06.2012р., (а.с. 17, 18). ОСОБА_1,
02.11.2013р., особисто склала розписку про
те, що передала ОСОБА_2, 6 000 доларів США
та зобов'язалася до 02.11.2015 року передати
ОСОБА_2, ще 4 000 доларів США (а.с. 5). Також
17.02.2014 р., ОСОБА_1, здійснила переказ
коштів на рахунок ОСОБА_2, в АТ «ОТП
Банк», в сумі 298 300 гривень із
зазначенням призначення переказу:
«переказ коштів згідно договору
купівлі-продажу за квартиру, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1» (а.с. 4).

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідними для чинності правочину
визначені ст. 203 ЦК України, до таких,
зокрема, вчинення правочину у формі,
встановленій законом. У письмовій
формі належить вчиняти правочини щодо
яких законом встановлена письмова
форма ( ст. 208 ЦК України).

Договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового
комплексу,житлового будинку (квартири)
чи іншого нерухомого майна укладається
в письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню (ст. 657 ЦК
України).

У разі недодержання сторонами вимог
закону про нотаріальне посвідчення
договору, такий договір є нікчемним (ч.1
ст. 220 ЦК України).

Таким чином, законом передбачено
письмову форму та нотаріальне
посвідчення договору купівлі-продажу
нерухомого майна (житлового будинку,
квартири).

В силу ч. 1 ст. 206 ЦК України, усно можуть
вчинятися правочини, які повністю
виконуються сторонами у момент їх
вчинення, за винятком правочинів, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Крім того, відповідно до ст. 210 ЦК
України правочин підлягає державнім
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму
ВСУ № 9 від 06.11.2009р., норма частини 2 ст. 220
ЦК України не застосовується щодо
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до статтей
210 та 640 ЦК України пов'язується з
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Крім того, при визнанні правочину
дійсним на підставі сі. 220 ЦК України
важливою умовою є домовленість сторін
щодо усіх істотних умов договору що
підтверджується письмовими доказами.
Таким доказом є письмово укладений
договір, в якому зазначаються: предмет
договору, умови, що визначені законом,
які істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди (ст.
638 ЦК України).

Таким чином, між ОСОБА_1, та ОСОБА_2,
письмового договору купівлі-продажу
квартири укладено не було. Укладення
такого договору в усній формі законом
не передбачено, а переказ коштів
ОСОБА_1, на рахунок ОСОБА_2, в розмірі 298
300 грн не є підставою для визнання
договору купівлі-продажу нерухомого
майна дійсним, і тільки підтверджує
безпідставне отримання ОСОБА_2,
зазначеної суми коштів.

Разом із тим, позивачка з іншими
вимогами до суду не зверталася.

Суд не приймає до уваги розписку
складену ОСОБА_1, 02.11.2013 року (а.с. 5),
оскільки, вона не підтверджує
укладання договору купівлі-продажу,
крім того, за своїм змістом, відповідає
розписці про часткове виконання
ОСОБА_1, грошового зобов'язання, яке
виникло у неї перед ОСОБА_2, з договору
позики (ст. ст. 545, 1049 ЦК України).

Враховуючи те, що ОСОБА_1, при зверненні
до суду сплатила судовий збір в розмірі
243,60 грн., (мінімальний розмір оплати при
вимогах майнового характеру), суд
стягує з ОСОБА_1, на користь держави
судовий збір виходячи із розміру
заявлених вимог матеріального
характеру (ціна позову) - 298 300 грн., (сума
коштів переказаних ОСОБА_2, в рахунок
оплати вартості квартири щодо якої
була вимога про визнання права
власності). Отже доплаті на користь
держави підлягає судовий збір в
розмірі: 2 983 грн (1% від ціни позову) - 243,60
грн (здійснена оплата) = 2 739,40 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК
України суд,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним, визнання права власності -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІН НОМЕР_1 на
користь держави судовий збір в розмірі
2 738 грн 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-ти денний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя: