АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

08 травня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі -
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
скаргою ОСОБА_3 на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м.
Києві,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
ухвалу Святошинського районного суду
м. Києва від 14 березня 2014 року,

встановила:

у січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду зі скаргою, в якій просив визнати
дії державного виконавця ВДВС
Святошинського РУЮ м. Києва Кобзар  О.П.
по нарахуванню заборгованості зі
сплати аліментів в сумі 517 636 грн. 77 коп.
неправомірними та скасувати
заборгованість, а також скасувати
постанову державного виконавця від
26.12.2013 р. про розшук майна боржника,
посилаючись на те, що вказаними діями
державного виконавця порушено його
права та свободи.

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 14.03.2014 р. в задоволенні
скарги було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просить ухвалу скасувати та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Звертаючись до суду з даною
скаргою, заявник ОСОБА_3 посилався на
те, що він зобов'язаний до сплати
аліментів в розмірі ј частини від його
заробітку на користь ОСОБА_4 на
утримання сина ОСОБА_5 з вересня 2000 р.
Весь цей час він сплачував аліменти
відповідно до розміру свого заробітку
або чистого доходу. Тому він вважає, що
складання державним виконавцем ВДВС
Святошинського районного управління
юстиції м. Києва довідки-розрахунку
заборгованості зі сплати ним аліментів
в сумі 517 636 грн. 77 коп. суперечить
вимогам закону.

Ухвалою Святошинського районного суду
м.Києва від 14 березня 2014 року в
задоволенні скарги було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд
першої інстанції виходив з того, що
державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції м. Києва було відповідно до
вимог закону визначено суму
заборгованості ОСОБА_3 зі сплати
аліментів за період з вересня 2000 р. по
травень 2013 р., яка становить 517 636 грн. 77
коп.

Такий висновок суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим та
відповідає встановленим по справі
обставинам.

Питання нарахування заборгованості за
виконавчим листом про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини регулюються ст. 74 Закону України
«Про виконавче провадження»,
постановою КМ України «Про перелік
видів доходів, які враховуються при
визначенні розміру аліментів на одного
з подружжя, дітей, батьків, інших осіб»
та ст. 81, 194, 195 СК України.

Визначаючи підстави для нарахування
суми заборгованості суд першої
інстанції правильно застосував норми
матеріального права та послався на
положення Закону України «Про
виконавче провадження», СК України,
Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець обчислює розмір
заборгованості зі сплати аліментів,
складає відповідний розрахунок та
повідомляє про нього стягувачу і
боржнику. В даному випадку державним
виконавцем 23.12.2013 р. було складено
Довідку-розрахунок заборгованості
ОСОБА_3 як боржника за виконавчим
листом, виданим Ленінградським
районним судом м. Києва 27.08.2000 р. за
заявою стягувача ОСОБА_4

В ст. 81 СК України зазначається, що
перелік видів доходів, які
враховуються при визначенні розміру
аліментів на одного із подружжя, дітей,
батьків, інших осіб, затверджується
Кабінетом міністрів України.

Так, в постанові КМ України №146
від 26.02.1993 р. «Про перелік видів доходів,
які враховуються при визначенні
розміру аліментів на одного з подружжя,
батьків, інших осіб» закріплено, що до
таких доходів відносяться, зокрема:
основна заробітна плата за посадовим
окладом, тарифною ставкою, доходи від
підприємницької діяльності,
селянських

(фермерських) господарств,
кооперативів, об'єднань громадян, а

також доходи, що припадають на частку
платника аліментів від

присадибної ділянки або підсобного
господарства.

Посилання апелянта на те, що державним
виконавцем було безпідставно
враховано в розмір отриманих ним
доходів компенсацію за частину
належного йому жилого приміщення
відповідно до рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 28.11.2012 р.
(а/с33) в сумі 125 054 грн. не можуть бути
взяті до уваги, оскільки вказана сума
згідно ст. 164.2.18 Податкового кодексу
України відноситься до доходів
платника податків-фізичної особи, крім
тих, що зазначені в ст. 165 цього Кодексу.
Той факт, що вказана сума є компенсацію
за житло, за яку він має придбати собі
інше, не може бути підставою для
виключення вказаної суми з його доходу.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_3
не працював з вересня 2000 р. по вересень
2004 р. і за цей період державним
виконавцем був нарахований розмір
аліментів відповідно до середньої
заробітної плати по м. Києву з
дотриманням вимог ч. 3 ст. 195 СК України.
Доводи апелянта про те, що за цей період
він обчислював та самостійно сплачував
аліменти в сумі 30 грн. щомісячно, що є
більшим від їх мінімального розміру,
не відповідають вимогам закону та не
можуть бути підставою для перерахунку
заборгованості за цей період.

З часу реєстрації ОСОБА_3 з 21.10.1999 р. як
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи, він
перебував на обліку в Державній
податковій інспекції Святошинського
району м. Києва. З 01.01.2000 р. по 31.12.2003 р.
він податкову звітність не подавав. З
01.01.2004 р. перебував на загальній
системі оподаткування. З 01.10.2004 р.
по31.03.2011 р. сплачував єдиний податок та
подавав звіти до Державної податкової
інспекції у м. Києві про обсяг
отриманої виручки. З 01.04.2011 р. по 31.12.2012
р. перебував на загальній системі
оподаткування, господарська
діяльність не здійснювалась (а/с56-57). За
вказаний період державним виконавцем
було враховано в якості доходів
вказані ОСОБА_3 дані про обсяг виручки,
які він подавав до Державної
податкової інспекції. Посилання
апелянта на те, що за вказаний період
ним сплачувались податки, які мають
бути враховані при обчисленні
заборгованості, є безпідставними,
оскільки ним при розгляді справи в суді
першої інстанції не надавались такі
дані. Врахування державним виконавцем
при розрахунку заборгованості даних
книг обліку понесених ним витрат, які
вів ОСОБА_3 та визначення таким чином
розміру отриманого ним прибутку
чинним законодавством на передбачено.

Також не можуть бути підставою для
скасування ухвали суду першої
інстанції та направлення скарги на
новий розгляд до суду першої інстанції
посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції не залучив до справи
спеціалістів і судових експертів,
оскільки з клопотанням про
призначення по справі судової
експертизи в суді першої інстанції
заявник не звертався.

При складанні довідки-розрахунку
державним виконавцем було враховано
всі сплачені ОСОБА_3 аліменти в сумі 84
010 грн., про які він надав квитанції.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, правильно
застосовано норми матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, доводи, викладені в апеляційній
скарзі, висновків суду не спростовують,
а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 313-317 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
ухвалу Святошинського районного суду
м. Києва від 14 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6000/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Величко Т.О.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.