Справа № 755/8842/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2014 р. суддя
Дніпровського районного суду м. Києва
Катющенко В.П., розглянувши матеріали
позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання пункту четвертого договору
позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

27 березня 2014 року до
Дніпровського районного суду м. Києва
надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання пункту четвертого договору
позики недійсним.

31 березня 2014 року вказану позовну заяву
було передано в провадження судді
Катющенко В.П. в порядку визначеному
ст.ст. 11-1, 118 ЦПК України.

Звертаючись до Дніпровського
районного суду м. Києва з позовом,
позивач ОСОБА_1 відповідно до заявлених
позовних вимог просить суд: визнати
недійсним пункт четвертий договору
позики від 09 жовтня 2010 року укладений
між ОСОБА_2 та ним, посвідчений
нотаріусом ОСОБА_3, зареєстрований в
реєстрі за № 2398. При цьому, позивач
посилається на те, що враховуючи
особливості договору, а саме те, що
договір був укладений в м. Києві та
посвідчений нотаріусом ОСОБА_3, офіс
якої знаходиться в АДРЕСА_1, саме в
цьому приміщенні за цією адресою по
домовленості сторін, проводилося
виконання договору - повернення
частками отриманих за договором грошей
шляхом підписання актів
прийому-передачі та розписок, на
підставі п.8 ст. 110 ЦПК України
підсудність визначається за місцем
виконання договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 110 Цивільного
процесуального кодексу України,
позови, що виникають з договорів, у
яких зазначено місце виконання або
виконувати які через їх особливість
можна тільки в певному місці, можуть
пред'являтися також за місцем
виконання цих договорів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 532 Цивільного
кодексу України, місце виконання
зобов'язання встановлюється у
договорі. Якщо місце виконання
зобов'язання не встановлено у
договорі, виконання провадиться: за
грошовим зобов'язанням - за місцем
проживання кредитора, а якщо
кредитором є юридична особа, - за її
місцезнаходженням на момент
виникнення зобов'язання. Якщо кредитор
на момент виконання зобов'язання
змінив місце проживання
(місцезнаходження) і сповістив про це
боржника, зобов'язання виконується за
новим місцем проживання
(місцезнаходженням) кредитора з
віднесенням на кредитора всіх витрат,
пов'язаних із зміною місця виконання.

Як роз`яснено в п. 39 Постанови Пленум
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013р. № 3 «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ», позови, що виникають із
договорів, у яких зазначено місце
виконання або виконувати які через їх
особливість можна тільки в певному
місці, можуть пред'являтися також за
місцем виконання цих договорів
(частина восьма статті 110 ЦПК).

Правила визначення місця виконання
зобов'язання передбачено статтею 532 ЦК.
При цьому слід ураховувати, що правила
цієї статті застосовуються до
зобов'язань, виконання яких з
урахуванням їх особливостей можливе
лише у певному місці. У разі якщо така
особливість не визначена (наприклад,
пункт 4 частини першої статті 532 ЦК) і не
вбачається зі специфіки спірних
відносин, то підсудність справи
визначається за загальними правилами
підсудності.

Як вбачається з договору позики,
укладеного 09 жовтня 2010 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_1, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, останній
не містить відомостей про місце
виконання договору, а з умов укладеного
між сторонами договору не вбачається
особливостей щодо його місця
виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 109 Цивільного
процесуального кодексу України, позови
до фізичної особи пред'являються в суд
за зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її проживання
або за зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її перебування.

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви, місцем проживання відповідача є
АДРЕСА_2, що територіально не
відноситься до Дніпровського району м.
Києва.

Відповідно до п. 4 ч.3 ст. 121 Цивільного
процесуального кодексу України, заява
повертається у випадках коли справа не
підсудна цьому суду.

Згідно ст. 115 Цивільного
процесуального кодексу України, якщо
суддя, вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, встановить, що
справа не підсудна цьому суду, заява
повертається позивачеві для подання до
належного суду, за зареєстрованим в
установленому законом порядку місцем
проживання відповідача.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання пункту четвертого
договору позики недійсним, необхідно
повернути позивачу для подання її до
належного суду, за загальними
правилами підсудності.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
судовий збір», сплачена сума судового
збору повертається за ухвалою суду у
разі повернення заяви або скарги.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 109, 115, 121, 210, 293, 294 ЦПК України, ст. 7 ЗУ
«Про судовий збір», суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання пункту четвертого
договору позики недійсним - повернути
позивачу для подання її до належного
суду.

Повернути ОСОБА_1:

- сплачений 25 березня 2014 року судовий
збір в розмірі 244 (двісті сорок чотири)
гривні, що були сплачені в ГУ Ощадбанку
по м. Києву та області відповідно до
квитанції на розрахунковий рахунок
0005, код 38012871, МФО банку 820019, на
користь УДКСУ у Дніпровському районі м.
Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: