Номер провадження 2/404/461/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року Кіровський районний
суд м.Кіровограда в складі:

головуючого судді -Панфілової А.В.

при секретарі - Палій М. М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права власності на
нерухоме майно ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до
відповідача про визнання права
власності на будинок з надвірними
будівлями, розташований у АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначено, що
після смерті батька ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилася спадщина,
що складалася з будинку, площею 46,7 кв.м.,
з надвірними будівлями, розташованого
у АДРЕСА_1. Після смерті батька вона та
її мати ОСОБА_4, як спадкоємці за
законом першої черги фактично прийняли
спадщину, так як проживали разом з
батьком на момент його смерті та були
зареєстровані за вищевказаною адресою.
Своє право на спадщину в нотаріальному
порядку не оформлювали.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року мати померла і після
її смерті відкрилася спадщина, яка
складалася з 1/2 будинку з надвірними
будівлями, розташованого у АДРЕСА_1, що
перейшла їй у спадок після смерті
батька.

У зв'язку з тим, що на момент смерті
матері проживала разом з нею і від
спадщини не відмовлялася, як
спадкоємець за законом першої черги,
вважає себе такою що прийняла спадщину.

Відповідач, який є її рідним братом і
був спадкоємцем за законом на час
відкриття спадщини після смерті
батьків, не проживав разом зі
спадкодавцями, хоча й був
зареєстрований за вказаною адресою, та
у визначений законом строк не подав до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини. Таким чином,
відповідач є таким, що не прийняв
спадщину.

Відповідач зареєстрований у спірному
будинку з 24.01.1995 року, однак фактично не
проживає у ньому з 2000 р. по даний час,
так як виїхав за межі України. Факт не
проживання відповідача у спірному
будинку підтверджується довідкою
голови квартального комітету №29 від
12.11.2013 p., відповідним актом від 12.11.2013 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні"
реєстрація місця проживання або її
відсутність не можуть бути умовою
реалізації прав і свобод, передбачених
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України, або підставою для
їх обмеження.

Вважає себе єдиним власником будинку
з надвірними будівлями, розташованого
у АДРЕСА_1, однак не може отримати у
нотаріуса свідоцтво про спадщину на
даний будинок, так як у неї існує з
цього приводу спір з відповідачем.

Посилається на п.2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року N 7 "Про судову практику у справах
про спадкування" відповідно до якого
справи про спадкування розглядаються
судами за правилами позовного
провадження, якщо особа звертається до
суду з вимогою про встановлення фактів,
що мають юридичне значення, які можуть
вплинути на спадкові права й обов'язки
інших осіб та (або) за наявності інших
спадкоємців і спору між ними. Та на
пункти 3.21, 3.22 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 22.02.2012 N 296/5 відповідно
до яких спадкоємець, який постійно
проживав із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270
Цивільного кодексу, він не заявив про
відмову від неї. У разі відсутності у
паспорті такого спадкоємця відмітки
про реєстрацію його місця проживання
доказом постійного проживання із
спадкодавцем можуть бути: довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, відповідного органу
місцевого самоврядування про те, що
спадкоємець на день смерті спадкодавця
проживав разом із цим спадкодавцем.

Позивач в судовому засіданні
позов підтримала, зазначила, що
оскільки відповідач зареєстрований за
місцем проживання спадкодавців, у
нотаріуса є усі підстави для видачі
йому свідоцтва про право на спадщину на
половину спадкового майна. Будь які
підстави для прийняття нотаріусом
постанови про відмову у вчиненні
нотаріальних дій відсутні і така
постанова нотаріусом не приймалася, а
тому просить позов задовільнити в
повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні категорично зазначив, про
навність спору з відповідачем , який
близько 13 років за адресою
реєстрації з спадкодавцями не
проживав при тому, що був
зареєстрований , посилається на ст.
ст. 1217, 1218, 1 ст. 1268,1270 ЦК України та
практику розгляду аналогічних справ,
щодо визнання права власності на
майно, без зазначення вимоги про
визнання права права власності на
майно саме в порядку спадкування та
після певного спадкодавця, без
звернення до нотаріуса для
оформлення спадкового майна чи
отримання відмови нотаріуса у
вчиненні нотаріальних дій,
посилаючись на практику розгляду
аналогічних справ.

Відповідач в судове засідання не
з»явився, про час і місце розгляду
справи не повідомлено, відповідно до
наданих документів та пояснень
позивача за адресою реєстрації не
проживає більше 13 років, проживає
на території Російської Федерації
адреса не відома.

Згідно ст.169 ЦПК України, суд
вирішує справу розглядати за даної
явки і наявних матеріалів у справі.
Позивач не заперечує проти заочного
розгляду справи.

Суд ухвалив провести заочний
розгляд справи.

Судом встановлено наступні факти і
відповідні їм правовідносини.

Після смерті батька позивача ОСОБА_3,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а. с. 8)
відкрилася спадщина, що складається з
будинку, площею 46,7 кв.м., з надвірними
будівлями, розташованого у АДРЕСА_1.
Даний будинок належав батькові
позивача на підставі свідоцтва про
право на спадщину від 2.07.1997 р. та 20.11.1987 р
(а. с. 6-7).

Відповідач зареєстрований у спірному
будинку з 24.01.1995 року, однак фактично не
проживає у ньому з 2000 р. по даний час,
так як виїхав за межі України. Факт не
проживання відповідача у спірному
будинку підтверджується довідкою
голови квартального комітету №29 від
12.11.2013 p., відповідним актом від 12.11.2013 р.
Даний факт підтвердили свідки ОСОБА_5
та рідні діти відповідача ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 (а. с. 19-20).

Позивач як на час смерті батька так і
на час смерті матері проживала у
АДРЕСА_1, що підтверджується домовою
книгою ( а.с. 14-18)

Відповідач є рідним братом позивача і
був спадкоємцем за законом на час
відкриття спадщини після смерті
батьків, не проживав разом зі
спадкодавцями, був зареєстрований за
вказаною адресою, у визначений законом
строк не подав до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст. ст. 1217, 1218 ЦК
України спадкування здійснюється за
заповітом або за законом. До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України
передбачено, що спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.

За правилами ч. З цієї статті
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Статтею 1270 ЦК України встановлено
строк для прийняття спадщини у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні"
реєстрація місця проживання або її
відсутність не можуть бути умовою
реалізації прав і свобод, передбачених
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України, або підставою для
їх обмеження.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 23 постанови від 30 травня 2008
року N 7 "Про судову практику у справах
про спадкування", будь-яка особа, яка
постійно проживала разом зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається такою, що
своєчасно прийняла спадщину.

Згідно пунктів 3.21, 3.22 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 22.02.2012 N 296/5 спадкоємець,
який постійно проживав із спадкодавцем
на час відкриття спадщини, вважається
таким, що прийняв спадщину, якщо
протягом строку, встановленого статтею
1270 Цивільного кодексу, він не заявив
про відмову від неї. У разі відсутності
у паспорті такого спадкоємця відмітки
про реєстрацію його місця проживання
доказом постійного проживання із
спадкодавцем можуть бути: довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, відповідного органу
місцевого самоврядування про те, що
спадкоємець на день смерті спадкодавця
проживав разом із цим спадкодавцем.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає справу в межах позовних
вимог та на підставі доказів,
наданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
його представника , оцінивши докази в
їх сукупності , суд дійшов висновку
щодо відмови в задоволенні позову
повністю, оскільки відповідно до
узагальнення Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ « Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»
від 16.05.2013 року , зазначено, що при
вирішенні спору про визнання права
власності на спадкове майно потрібно
розмежовувати час і підстави
виникнення права власності у
спадкодавця, які кваліфікуються
відповідно до законодавства України
чинного на час виникнення права
власності та підстави спадкування
зазначеного майна, що визначаються на
час відкриття спадщини та згідно із п. 5
Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Так , відповідно до повідомлення
Кіровоградської Державної
нотаріальної контори № 2 після
смерті ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року була відкрита спадкова справа,
копія якої надана суду ( а.с. 60-69).
Відповідно до заяви ОСОБА_1 позивача у
справі про прийняття спадщини та
видачу свідоцтва нею зазначено про
наявність інших спадкоємців ОСОБА_4
та ОСОБА_2 ( а.с. 65). При цьому,
свідоцтво про право на спадщину не
отримувалося, після смерті матері
позивача ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
року спадкова справа не заводилася(
а.с. 61).

Таким чином, вбачається, що позивачем
обрано неправильний спосіб захисту
свого порушеного права і на даний
час позивач має можливість отримати
свідоцтво про право на спадщину на
частину майна після смерті батька,
за відсутності її звернення до
нотаріуса з приводу отримання
спадщини після смерті матері з
відповідними документами, як особа ,
що проживала зі спадкодавцем має
право на звернення до нотаріуса для
оформлення спадщини на частину майна
після смерті матері та з заявою до
суду про встановлення факту
непроживання особи, а саме відповідача
зі спадкодавцями постійно на день
смерті кожного спадкодавця і
відповідно отримати свідоцтво про
право на спадщину на все спадкове
майно. Зазначений порядок мав бути
роз»яснений позивачу нотаріусом при
його зверненні до нотаріальної
контори, що зроблено позивачем не
було.

Враховуючи викладене, відсутній спір
у позивача з відповідачем , обраний
спосіб захисту порушеного права не
правильно, позов є безпідставним та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України , суд
вирішує судові витрати залишити по їх
фактичному понесенню сторонами.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 16, 328,1216, 1220, 1223, 1264, 1268, 1297 , 1298 ЦК
України, ст. ст.11,212-218,224-228 ЦПК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права власності на
нерухоме майно відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Кіровоградської
області через Кіровський районний
суд м. Кіровограда шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання копії рішення .

Відповідач має право на звернення до
суду з заявою про скасування
заочного рішення протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення .

Суддя Кіровського
А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда