Провадження №2/761/1348/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

24 квітня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого
судді: Гайдук С.В.

при секретарі:
Ляпкало Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
примусове виселення з квартири,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про примусове
виселення з квартири. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що 17.08.2011 року між ним
та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1. На підставі даного договору
позивач набув права власності на
квартиру. Пунктом 3.1 договору
встановлювалось, що за взаємною згодою
сторін відповідач зобов'язувалась
знятись з реєстраційного обліку
особисто до 17.08.2011 року та звільнити
квартиру. Відповідач з реєстраційного
обліку знялась, однак на сьогодні
відповідачка продовжує на незаконних
підставах проживати у квартирі,
ігнорує вимоги звільнити квартиру від
проживання та власних речей, чим
перешкоджає законному праву
користуватись та розпоряджатись
власністю. Просив суд виселити ОСОБА_2 з
квартири АДРЕСА_1 без надання їй іншого
житлового приміщення.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала в повному
обсязі та просила суд його
задовольнити з підстав наведених у
ньому.

Відповідачка у судове засідання не
з'явилась, про день, час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином, причини неявки суду не
повідомила.

Суд за згоди представника позивачки,
вважає за можливе слухати справу у
відсутність відповідачки, провівши
заочний розгляд справи на підставі
наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений свого майна, інакше,
як в інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом або загальними
принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав
людини визначено, що кожна людина має
право володіти майном, як одноособово,
так і разом з іншими. Ніхто не може бути
безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Перевіряючи обставини справи судом
встановлено, що 17.08.2014 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 було укладено договір
купівлі-продажу, посвідчений
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 за
реєстровим номером № 621.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України,
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу.

Відповідно до п. 1.1. договору ОСОБА_2
передала у власність ОСОБА_1, а ОСОБА_1
прийняв і сплатив визначену п. 2.1.
даного договору грошову суму за
квартиру АДРЕСА_1 (а.с.3).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Пунктом 3.1. договору купівлі-продажу
встановлено, що за взаємною
домовленістю сторін, ОСОБА_2
зобов'язується знятись з
реєстраційного обліку особисто та
зняти з реєстраційного обліку інших
осіб, які знаходяться на реєстрації у
вказаній в договорі квартири до 17.08.2011
року, звільнити квартиру від речей, які
знаходяться в квартирі та від осіб, які
проживають в квартирі до 17.08.2011 року,
при цьому передати ОСОБА_1 всі
комплекти ключів від квартири,
технічну документацію, документи з
оплати комунальних послуг.

Відповідно до довідки ТОВ
«Кийградсервіс» № 614 від 28.03.2014 року,
станом на 28.03.2014 року в спірній квартирі
зареєстрованих осіб не має (а.с.6), однак
квартира відповідачкою не звільнена та
підтверджується одержанням
відповідачкою ОСОБА_2 судових повісток
за адресою АДРЕСА_1 (а.с.27, 32).

Окрім того, відповідачкою була
отримана вимога позивача про
звільнення квартири від проживання,
яка була направлена позивачем на
адресу: АДРЕСА_1, що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
зворотного повідомлення (а.с.38).

Таким чином, судом встановлено, що
відповідачка в порушення вимоги п. 3.1
договору купівлі-продажу продовжує
проживати у спірній квартирі та цим
самим перешкоджає власникові у
здійсненні його права користування та
розпорядження своїм майном.

Враховуючи вимоги ст. 346 ЦК України,
відповідачка втратила право
користуватись спірною квартирою
внаслідок припинення права власності
на неї та набуття позивачем права
власності на квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

У відповідності з ст. 41 Конституції
України, ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках та порядку,
встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Таким чином, право відповідачки
користуватися спірною квартирою,
існувало лише за наявності у неї права
власності на вказану квартиру, після
відчуження квартири та за відсутності
відповідного договору з новим
власником припиняється й право
відповідачки на користування цим
житлом.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо та
у їх сукупності, враховуючи те, що
відповідачка незаконно володіє і
користується спірною квартирою, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача про примусове виселення
відповідачки з спірної квартири без
надання їй іншого жилого приміщення
підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідачки на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі по 229,41 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 169, 179, 208, 209,
212-215, 218, 223, 224 - 228, 294 ЦПК України; ст. ст. 19,
41 Конституції України; ст.1 Першого
Протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод; ст. 10
Загальної декларації прав людини; ст.
ст. 317, 319, 321, 346, 391, 626, 629, 655, 662 ЦК України;
ст. 150 ЖК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 (і/н НОМЕР_1) з квартири
АДРЕСА_1 без надання їй іншого
житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 (і/н НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (і/н НОМЕР_2) судовий збір
у розмірі 229,41 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку. У цьому разі строк,
протягом якого розглядалася заява, не
включається до строку на апеляційне
оскарження рішення.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: