Справа №489/373/14-ц 03.04.2014 03.04.2014 03.04.2014
Провадження №22-ц/784/1166/14
провадження № 22ц/784/1166/2014
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач в апеляційній інстанції:
У Х В А Л А

іменем України

03 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В.,

Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання
Свіщука О.В.,

за участі: позивачки ОСОБА_4, її
представника ОСОБА_5,

представника відповідачки
ОСОБА_6,

представника третьої особи
Пятакової К.Ю.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 5 березня 2014 року

за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_8, третя особа - публічне
акціонерне товариство «Банк «Фінанси
та Кредит» про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним,

в с т а н о в и л а:

В січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася з
позовом до ОСОБА_8 про визнання
договору купівлі-продажу квартири
недійсним.

Позивачка зазначала, що 6 лютого 2007 року
уклала з ОСОБА_8 договір
купівлі-продажу належної їй квартири
АДРЕСА_1, який був посвідчений
нотаріально. Наступного дня
відповідачка отримала кредит в ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» під заставу
цієї квартири.

Посилаючись на фіктивність вказаної
угоди, оскільки фактичної передачі
квартири не було, договір було укладено
формально, без наміру створення
правових наслідків, сторонами не було
вчинено будь-яких дій на виконання
правочину, коштів за продаж квартири
вона не отримувала, на теперішній час
продовжує проживати у спірній квартирі
та зареєстрована за вказаною адресою,
сплачує комунальні послуги, позивачка
просила суд визнати договір недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 5 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила рішення
скасувати та ухвали нове, яким
задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 6 лютого 2007
року ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_8
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Вартість квартири складала 227250 грн. За
умовами договору покупець мав сплатити
в день укладення угоди 500 грн., а решту
суми 226750 грн. - до 9 лютого 2007 року.

Як вбачається із нотаріально
посвідченої заяви ОСОБА_4, 7 лютого 2007
року остання отримала повний
розрахунок за продану квартиру в
розмірі 227250 грн.

ОСОБА_4 вважає, що зазначений договір
купівлі продажу є фіктивним, оскільки
майно відповідачці не передавалось,
вона гроші за квартиру не отримувала та
залишається користувачем цієї
квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Для визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину. При цьому, судам
необхідно враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин (п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»).

Із матеріалів справи вбачається, що 7
лютого 2007 року, тобто наступного дня
після придбання спірної квартири,
ОСОБА_8 передала її в іпотеку ТОВ «Банк
«Фінанси та кредит» для забезпечення
отриманого нею кредиту в сумі 45000
доларів США.

Отже, відповідачка розпорядилася
придбаною квартирою на свій розсуд.

За таких обставин не можна вважати, що
ОСОБА_8 уклала спірну угоду
купівлі-продажу без наміру створення
відповідних правових наслідків,
обумовлених нею.

Таким чином, основний висновок суду
першої інстанції про відсутність
підстав, зазначених позивачкою для
визнання спірного договору недійсним,
є правильним.

Посилання апелянта на те, що квартира
фактично не передавалась покупцю,
грошей за квартиру вона не отримувала і
до цього часу користується цією
квартирою, не може бути достатньою
обставиною для визнання спірної угоди
недійсною за правилами ч. 1 ст. 234 ЦК
України.

Інших доводів, які б спростовували
висновки суду чи доводили б порушення
ним норм матеріального або
процесуального права апеляційна
скарга не містить. Тому підстав для
скасування судового рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 5 березня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: