Справа № 580/262/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2014 року
м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської
області в складі головуючого Бакланова
Р. В. при секретаріВєчканова С. В., за
участю: позивачки - ОСОБА_1, відповідача
- ОСОБА_2, представника позивачки -
ОСОБА_3, представника третьої особи -
Короткої Н.О., прокурора - Гладкова В.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа - служба у
справах дітей Лебединської районної
державної адміністрації Сумської
області про позбавлення батьківських
прав;

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з
вказаним позовом до відповідача,
мотивуючи свої вимоги тим, що вони з
вересня 2008 року по серпень 2010 року
перебували у шлюбі. В якому у них
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син -
ОСОБА_5. На даний час позивачка разом з
сином проживає у своєї матері. Колишній
чоловік ні за час спільного проживання
ні на даний час взагалі не допомагає
матеріально та не цікавиться життям
сина. Аліменти на утримання сина він
також не сплачує, заборгованість по
сплаті аліментів становить 13668,43 грн.
Він взагалі не бере участі у фізичному
і духовному розвитку дитини, його
навчанні, не спілкується з сином, що
свідчить про його ухилення від
виконання батьківських обов'язків,
тому позивачка просить суд позбавити
батьківських прав ОСОБА_2 щодо його
сина - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка та її представник в судовому
засіданні ствердили позовні вимоги в
повному обсязі, пояснивши, що позивачка
вийшла заміж і її теперішній чоловік
хоче усиновити її дитину - ОСОБА_5,
відповідач не сплачує аліменти, не
приймає заходи до працевлаштування, не
відвідує дитину.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечив, пояснивши що він
часто хворіє і потребує лікування, тому
спілкується з сином та допомагає йому
в міру своїх можливостей, після
оформлення пенсії по інвалідності буде
сплачувати аліменти з пенсії.

Представник третьої особи та прокурор
в судовому засіданні заперечили проти
позовних вимог з тих причин, що не
вбачається підстав для їх задоволення,
позбавляти батьківських прав є
недоцільним.

В судовому засіданні були встановлені
факти та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією
свідоцтва про народження серія НОМЕР_1
виданого виконавчим комітетом
Підопригорівської сільської ради
Лебединського району Сумської області
(а.с. 5). Рішенням Лебединського райсуду
від 18.08.10 року шлюб між сторонами було
розірвано (а.с. 7). ОСОБА_1 зареєстрована
та проживає разом з сином - ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_1, що
стверджується довідкою № 24 від 06.02.14
року (а.с. 6).

Відповідно до п. п. 15, 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 3 від
30 березня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав», позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей. Ухилення батьків від виконання
своїх обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками. Хронічний алкоголізм
батьків і захворювання їх на
наркоманію мають бути підтверджені
відповідними медичними висновками.
Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось із
батьків або їх обох з урахуванням її
характеру, особи батька і матері, а
також інших конкретних обставин справи
відмовити в задоволенні позову про
позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини (дітей) і
поклавши на органи опіки та піклування
контроль за виконанням ним
батьківських обов'язків.

В судовому засіданні встановлений
факт, що відповідач має заборгованість
зі сплати аліментів, що стверджується
розрахунком (а.с. 8), а також вказаний
факт не заперечується самим позивачем
і відповідно до ст. 60 ЦПК України не
підлягає доказуванню.

ОСОБА_2 має третю групу інвалідності
загального захворювання. Діагноз:
наслідки перенесеного
менінго-енцифаліту із судомним
синдромом, легкими характерологічними
змінами, помірними когнітивними
розладами на фоні атрофічних змін
головного мозку. Вторинна артеріальна
гіпертензія. Відповідно до
індивідуальної програми реабілітації
інваліда № 72 від 16 січня 2014 року (а.с.
37-39) він за фахом працювати не може, йому
протипоказана тяжка фізична праця,
перебування на сонці, висоті, біля води,
вогню, рухомих механізмів. Трудова
спрямованість відсутня. ОСОБА_2
потребує стаціонарного лікування
щороку, два рази на рік протягом місяця,
а також амбулаторного лікування
два-три рази щороку.

За таких обставин суд доходить
висновку, що в діях відповідача не
вбачається винної поведінки у
виникненні заборгованості зі сплати
аліментів, оскільки через тяжку
хворобу та втрату їм частини
працездатності, у зв'язку з чим він
отримав групу інвалідності, його
працевлаштування значною мірою
ускладнене .

Відповідно до ст. 164 СК України, мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він: не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є
виключною мірою, яка тягне за собою
серйозні правові наслідки як для
батька (матері), так і для дитини (ст. 166
СК України). Це означає, що позбавлення
батьківських прав допускається лише,
коли змінити поведінку батьків в кращу
сторону неможливо, і лише при наявності
вини в діях батьків.

Декларація прав дитини, проголошена
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, як принципове положення
визначила, що дитина повинна зростати в
умовах турботи.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що у
серпні 2013 року бачила відповідача, як
він відвідував сина, а також чула що був
на дні народження.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_2
відвідував сина в 2013 році після цього
був ще раз та подарував велосипед і
солодощі.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона
працює сільським головою, сторони знає
дитинства охарактеризувала їх з
позитивної сторони, ОСОБА_2 часто
хворіє та лежить у лікарні, до хвороби
працював в СТОВ «Батьківщина»

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що він працює
сільським головою, знає ОСОБА_1 з 1995
року, відповідача бачив у селі декілька
разів у 2013 році разом з ОСОБА_1 та
дитиною.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є
матір'ю відповідача ОСОБА_2, в сім'ї
працює лише вона, останній раз її син
ходив до ОСОБА_1 19 грудня її не було
вдома, купляли дитині іграшки, її син
лікується на стаціонарі два рази на
рік, іноді у нього буває до семи
приступів епілепсії на день,
працевлаштуватись у селі не має
можливості через його хворобу.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права
дитини в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, ст. 9 Конвенції про права
дитини визначено, що держави-учасниці
забезпечують те, щоб дитина не
розлучалася з батьками всупереч їх
бажанню, за винятком випадків, коли
компетентні органи згідно з судовим
рішенням, визначають відповідно до
застосовуваного закону і процедур, що
таке розлучення необхідне в
якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки не піклуються про дитину.

Комісією 13 лютого 2014 року було
проведено обстеження
житлово-побутових умов сім'ї ОСОБА_2,
про що складено відповідний акт (а.с. 40)
в якому зазначено, що ОСОБА_2 піклується
про свого сина і законних підстав для
позбавлення його батьківських прав
комісія не вбачає. Орган опіки та
піклування Лебединської районної
державної адміністрації також вважає,
що позбавлення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3
батьківських прав відносно
малолітнього сина - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1
є недоцільним і таким, що не відповідає
інтересам дитини, про що зазначено у
висновку від 13.03.14 року за № 01-44/621 (а.с.
41).

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права
дитини, батьки несуть основну
відповідальність за виховання дитини.
Найкращі інтереси дитини є предметом
їх основного піклування.

Відповідач надав суду докази, що
свідчать про поважність причин, з яких
він не може сплачувати аліменти та
активно приймати участь у вихованні
сина, оскільки він хворіє і потребує
постійного лікування і в зв'язку з
хворобою не має змоги
працевлаштуватися.

Також відповідач не мав можливості
виконувати свої батьківські обов'язки
з незалежних від нього причин,
поведінку позивачки, яка намагалася
усунути батька від участі у вихованні
дитини, однак відповідач звернувся до
комісії з питань захисту прав дитини,
щодо визначення днів побачень батька з
дитиною. На засіданні комісії з питань
захисту прав дитини, що відбулося 28
лютого 2014 року був винесений протокол
№ 3 (а.с. 42), яким вирішили визначити дні
побачень батька з дитиною за місцем
проживання матері (с. Павленкове) у
другу та четверту суботу місяця.
Зазначені обставини суд розцінює як
бажання відповідача на участь у
вихованні сина, а також наявності
перешкод з боку позивачки у
спілкуванні відповідача з дитиною.

Враховуючи вказані обставини, суд
вважає, що не були встановлені
обставини, які б могли стати причиною
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав
відносно його малолітнього сина -
ОСОБА_5, а за таких обставин суд вважає
за необхідне у задоволенні позовних
вимог відмовити у зв'язку з
необґрунтованістю.

Керуючись ст. 10,11,58, 59, 60, 67, 68, 88, 209,212, 214-215,
218 ЦПК України, ст. 150, ст. 157, ст.ст. 164-166
СК України,

ВИРIШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про позбавлення батьківських
прав, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Сумської області через
Лебединський районний суд шляхом
подачі в 10 -денний строк з дня
проголошення рішення, апеляційної
скарги.

Суддя
Бакланов Р. В.