Справа № 333/9789/13-ц
Пр. № 2/333/556/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого судді
Наумової І.Й.,

при секретарі
Кунець В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи:
Управління державної автомобільної
інспекції головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області, ОСОБА_4 про
визнання довіреності удаваним
правочином, визнання укладеним
договору купівлі-продажу та визнання
права власності,-

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, треті особи:
Управління ДАЇ ГУМВС України в
Запорізькій області, ОСОБА_4 , який
уточнив під час розгляду справи про
визнання довіреності удаваним
правочином, визнання укладеним
договору купівлі-продажу та визнання
права власності. В позові зазначає, що
в грудні 2008 року до нього звернувся
його знайомий ОСОБА_7, який
запропонував придбати належний йому на
праві власності автомобіль марки
ЗАЗ-DАЕWOO, модель Т 1 року випуску.
Між позивачем та ОСОБА_7 було досягнуто
згоди щодо відчуження транспортного
засобу шляхом видання останнім
довіреності на володіння, користування
та розпорядження транспортним засобом,
так як ОСОБА_7 терміново потрібні були
кошти, а часу для знаття автомобіля з
обліку в органах державної
автомобільної інспекції в останнього
не було, про те він запевнив, що після
видання відповідної довіреності,
позивач матиме всі повноваження
власника транспортного засобу, матиме
можливість вільно ним розпоряджатись,
відчужувати його на користь третіх
осіб, знімати та ставити автомобіль на
облік в органах державної
автомобільної інспекції. Між сторонами
було досягнуто згоди щодо ціни
транспортного засобу, яка складає 25 000
гривень, а також порядок розрахунків за
відчуження автомобіля та порядок
передання автомобіля покупцю. В зв'язку
з цим 06 грудня 2008 року ОСОБА_7 як власник
автомобіля, видав на ім'я ОСОБА_1 та для
зручності його батька ОСОБА_4
довіреність щодо володіння,
користування і розпорядження (з правом
передовіри) зазначеного транспортного
засобу, який належав йому на праві
власності. За даний автомобіль в день
отримання доручення позивачем
виплачено ОСОБА_7 25 000 гривень, та
останнім було складено розписку про
отримання грошових коштів та цього ж
дня передано ОСОБА_1 вказаний
автомобіль, реєстраційні документи на
автомобіль та нотаріально посвідчену
довіреність. Позивач вважає, що на час
продажу автомобіля між сторонами були
досягнуті всі істотні умови щодо
договору купівлі-продажу автомобіля,
які повністю виконані. Проте, право
власності позивачем не було
переоформлено в органах ДАІ через
недостатність коштів та
заклопотаність. До теперішньою часу
він безперешкодно користується
автомобілем як своєю власністю,
оформлює поліси на цивільну
відповідальність на своє ім'я на право
керування спірним автомобілем за 2008-2013
роки. Постановою його притягнуто до
адміністративної відповідальності за
порушення правил дорожнього руху за
керування зазначеним авто.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 раптово помер.
Спадкоємцем померлого став його син
ОСОБА_3, який знаючи про реалізацію
автомобіля позивачу, не включав його до
переліку спадкового майна. Позивач
зазначає, що довіреність йому була
видана виключно з метою приховання
іншого правочину, а саме
договору-купівлі-продажу, який сторони
насправді вчинили, та до відносин
учасників даного правочину необхідно
застосовувати відповідні правила
правочину, який сторони мали на увазі,
та який сторони приховали, оскільки
воля сторін в удаваному правочині була
спрямована на встановлення інших
цивільно-правових відносин, ніж ті, які
передбачені довіреністю. За удаваною
довіреністю як правочином обидві
сторони свідомо документально
оформили її, але між ними були
встановлені правовідносини
купівлі-продажу транспортного засобу.
Позивач просить визнати односторонній
правочин, яким є довіреність,
посвідчена 06.12.2008 року державним
нотаріусом шостої Запорізької
державної нотаріальної контори та
видана ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_1 на право
розпорядження транспортним засобом
автомобілем марки ЗАЗ-DАЕWOO, модель Т
1 року реєстраційний номер НОМЕР_1
- удаваним правочином, вчиненим з метою
приховання іншого правочину, договору
купівлі-продажу транспортного засобу
марки ЗАЗ-DАЕWOO, модель Т 1 року,
реєстраційний номер НОМЕР_1 та визнати
за ОСОБА_1 право власності з 06.12.2008 року.

У судовому засіданні позивач та
його представник позовні вимоги
підтримали, посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві, просять
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Відповідач, повідомлений
належним чином про час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву, в якій
просить розглядати справу без його
участі, підтримав пояснення, надані під
час розгулу справи (а.с44). Під час
розгляду справи в судових засіданнях
проти позову не заперечував та
зазначив, що він є єдиним спадкоємцем
після померлого ОСОБА_7, оскільки є його
сином. Йому відомо, що його батько в 2008
році продав зазначений автомобіль за 25
000 грн., про що складено розписку про
отримання ним грошей та для зручності
оформив довіреність на позивача, якою
уповноважив останнього розпоряджатися
вказаним автомобілем.

Представник третьої особи:
Управління ДАЇ ГУМВС України в
Запорізькій області, повідомлений
належним чином про час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явився, надав суду заперечення проти
позовних вимог та просив розглядати
справи без участі представника третьої
особи (а.с.20-21).

Третя особа ОСОБА_4 в судовому
засіданні просив позовні вимоги
задовольнити, зазначивши, що
довіреність на нього та його сина -
позивача ОСОБА_1 була оформлена з метою
приховування договору купівлі-продажу
автомобіля. За зазначений автомобіль
продавець ОСОБА_7 в день оформлення
довіреності за покупку автомобіля
отримав 25 000 грн. від його сина, на що
було написано розписку.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, встановивши обставини справи
та перевіривши їх доказами, суд
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 06 грудня 2008 року
державним нотаріусом Шостої
Запорізької державної нотаріальної
контори Дмитрієвою Н.П. була посвідчена
довіреність від імені ОСОБА_7 на ім'я
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на право користування
і розпорядження, та з правом продажу,
міни, здачі в оренду належного йому на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу марки ЗАЗ-DАЕWOO,
модель Т 1 року, реєстраційний
номер НОМЕР_1 (а.с.4).

Згідно розписки від 06.12.2008 року,
ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_1 грошові
кошти у розмірі 25 000 грн. в рахунок
реалізованого йому автомобіля (а.с.36).

Згідно інформації бази УДАЇ ГУМВС
України в Запорізькій області станом
на 13.02.2014 року, автомобіль марки
ЗАЗ-DАЕWOO, модель Т 1 року,
реєстраційний номер НОМЕР_1
зареєстрований за ОСОБА_7 (а.с.45,49).

Також судом встановлено та не
заперечувалось сторонами, що ОСОБА_7
помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що
довіреність, яку 06.12.2008 року ОСОБА_7
оформив на нього щодо автомобіля марки
ЗАЗ-DАЕWOO, модель Т 1 року,
реєстраційний номер НОМЕР_1 підлягає
визнанню удаваною, оскільки вважає, що
між ним та ОСОБА_7 фактично було
укладено договір купівлі-продажу
зазначеного автомобіля.

Разом з тим, суд не може
погодитись з таким обґрунтуванням,
оскільки такі не ґрунтуються на
вимогах закону.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 235 ЦК України, удаваним
є правочин, що вчинюється з метою
приховання іншого правочину, який
сторони насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Відповідно до п. 25 постанови № 9
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 6 листопада 2009 року, за
удаваним правочином (стаття 235 ЦК)
сторони умисно оформляють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.
Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено
саме цей правочин, та вирішити спір із
застосуванням норм, що регулюють цей
правочин. Воля сторін в удаваному
правочині спрямована на настання інших
цивільно-правових наслідків, ніж ті, що
передбачені правочином.

Як вбачається з матеріалів
справи, 06.12.2008 р. державним нотаріусом
Шостої Запорізької державної
нотаріальної контори Дмитрієвою Н.П.
посвідчено довіреність, згідно якої
ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_4 і ОСОБА_1
незалежно один від одного,
користуватись і розпоряджатися
належним йому транспортним засобом
марки ЗАЗ-DАЕWOO, модель Т 1 року,
реєстраційний номер НОМЕР_1, яка видана
з правом передовіри, терміном на п'ять
років і дійсна до 06.12.2013 року.

За текстом довіреності,
представникам надавалося право
управляти, розпоряджатися зазначеним
автомобілем, представляти інтереси
його власника у відповідних органах
Державтоінспекції або в будь-яких
інших установах з питань, пов'язаних з
експлуатацією та продажем автомобіля,
його переобладнання, ремонтом,
проходженням технічного огляду,
зняттям та постановкою на облік,
підписувати договори
цивільно-правового характеру щодо
продажу автомобіля, одержувати належні
йому в результаті згаданих правочинів
грошові суми.

За своїм юридичним змістом
довіреність це письмовий документ, що
видається однією особою іншій для
представництва перед третіми,
ґрунтується на договорі та визначає
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє. Крім
того, на підставі доручення повірений
не має права укладати угоду від імені
особи, яку він представляє, відносно
себе особисто (ст. 238 ч. 3ЦК України).

Отже, довіреність на керування та
розпорядження спірним автомобілем не є
правочином, згідно з яким відбувається
перехід права власності і видачу такої
довіреності не можна вважати договором
купівлі-продажу.

Позивач у своїй позовній заяві просить
визнати довіреність, посвідчену 06.12.2008
р. державним нотаріусом Шостої
Запорізької державної нотаріальної
контори Дмитрієвою Н.П. удаваним
правочином, і визнати, що в дійсності
сторони уклали договір купівлі-продажу
належного ОСОБА_7 автомобіля марки
ЗАЗ-DАЕWOO, модель Т 1 року,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

На виконання умов договору
купівлі-продажу ОСОБА_7 передав
позивачу вказаний автомобіль, а
останній, в свою чергу, сплатив
відповідачу 25 000 грн. які він отримав
в повному обсязі та підтверджується
розпискою.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
суму грошей.

Зі змісту наведених норм права
вбачається, що істотними умовами
договору купівлі-продажу є визначення
майна (товару), яке продавець
зобов'язується передати у власність
покупцеві і вартість цього майна.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці данні
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

На підтвердження своїх доводів
позивач в порядку ст. 60 ЦПК України не
надав жодного доказу. Його доводи
ґрунтуються на його поясненнях.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо
удаваності довіреності і укладання в
дійсності договору купівлі-продажу,
позивач посилається, зокрема на
передачу ним 06 грудня 2008 р., тобто в день
підписання довіреності, ОСОБА_7
грошових коштів у розмірі 25 000 грн.
Підтвердженням даного факту, на думку
позивача, є розписка про отримання
ОСОБА_7 зазначених грошових коштів.

Разом з тим, зазначені докази не є
підставою для задоволення позову.
Розписка, як форма договору,
передбачена тільки при укладанні
договору позики (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Крім того, відповідно до ч. 1,4 ст.203
ЦК України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом.

Згідно ст. 205 ЦК України, правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Однак, п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України
передбачено, що правочини фізичних
осіб між собою на суму, що перевищує у
двадцять і більше разів розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, належить вчиняти у письмовій
формі.

В порядку ст. 210 ЦК України
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту державної
реєстрації.

Право власності на автомобіль
підлягає державній реєстрації і настає
з моменту його реєстрації в органах
ДАІ.

Пунктом 8 Правил державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року № 1388 визначено
перелік документів, що підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів, їх складових частин, що мають
ідентифікаційні номери.

Відповідно до п.4 зазначених
Правил, перед відчуженням транспортний
засіб повинен бути знятий з обліку в
підрозділі ДАЇ. Згідно з п.44 цих Правил,
зняття з обліку транспортних засобів
здійснюються після їх огляду в
підрозділах ДАЇ на підставі заяви
власника з поданням документа, що
посвідчує його особу.

Державна реєстрація транспортних
засобів проводиться за умови сплати їх
власниками передбачених
законодавством податків і зборів
(обов'язкових платежів), а також
внесення в установленому порядку
платежів за проведення огляду
транспортних засобів, державну
реєстрацію (перереєстрацію), зняття з
обліку, відшкодування вартості бланків
реєстраційних документів та номерних
знаків.

Жодного доказу, який свідчив би про те,
що сторони мали намір укласти договір
купівлі-продажу автомобіля та
зареєструвати його в органах ДАІ суду
не надані.

Більше того, із змісту довіреностей
вбачається, що ОСОБА_7 уповноважив двох
осіб розпоряджатися спірним
автомобілем, а не лише позивачу
управляти і розпоряджатися (продати,
подарувати, обміняти, заставляти і таке
інше) належним йому автомобілем, тобто
надав повноваження лише на вчинення
дій від його імені.

Отже, зазначені письмові докази
спростовують доводи позивача, що між
ними був укладений договір
купівлі-продажу автомобіля.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що вказаних вимог чинного
законодавства сторонами договору
додержано не було, а отже і правочин не
може вважатися вчиненим. Оскільки
перехід права власності до позивача не
відбувся, а тому суд не вбачає
порушення прав позивача. За таких
підстав вважає, що позов не підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 11, 203, 205, 210, 220, 235, 328, 334, 392, 626, 628, 655,
656, 662 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 30, 60, 88, 174, 212
-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
треті особи: Управління державної
автомобільної інспекції головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Запорізькій області,
ОСОБА_4 про визнання довіреності
удаваним правочином, визнання
укладеним договору купівлі-продажу та
визнання права власності,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
Наумова
І.Й.