Справа № 463/293/13
Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/783/1532/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Личаківського районного
суду м. Львова від 05 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тріада плюс» про
захист честі, гідності ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 5 грудня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тріада плюс» про
захист честі, гідності ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди відмовлено у зв'язку з його
безпідставністю вимог.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_3

В апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким його позов задовольнити
повністю. В обґрунтування скарги
вказує, що на його думку, рішення суду
прийнято з порушенням норм як
матеріального, так і процесуального
права. Так суд прийшов до
безпідставного висновку, що приводом
звернення до суду має бути інформація,
яка торкається порушення принципів
моралі, загальновизнаних правил
співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному та політичному
житті. Крім цього, суд неправильно
визначив характер неправдивої та
негативної інформації поширеної про
нього та його батька, а саме зазначив,
що така є оціночними судженнями, а не
фактичними твердженнями. Крім цього,
суд не врахував, що відповідач не довів,
що інформація поширена ним не
ґрунтується на правдивих фактах. Судом
не встановлено та матеріалами справи
не доведено, що опублікована
інформація є достовірною, тому
висновки суду про відсутність підстав
для її спростування є помилковими.
Також суд прийшов до помилкового
висновку, що позивачем не надано
достатніх фактів, що доводили б, що
відповідач поширену інформацію, яку
він просить спростувати використав з
метою принизити честь та гідність чи
ділову репутацію. Крім цього, висновки
суду про те, що відповідач
використовував інформацію про
позивача та його батька вже
опубліковану в інших джерелах є
необґрунтованими. Крім цього, судом
допущено і інші порушення вимог закону,
а також зроблено інші висновки, що не
відповідають обставинам справи.

В судове засідання позивач та
представник відповідача ТзОВ «Тріада
плюс» не з'явилися, причин неявки не
повідомили, однак суд вважав за можливе
проводити розгляд справи у їх
відсутності (відсутності їх
представників), враховуючи, що такі
особи належним чином повідомлялась про
час та місце розгляду справи, причин
неявки (неявки своїх представників) не
повідомили, клопотань про відкладення
розгляду справи до суду від них не
надійшло та зважаючи на вимоги ст. 305
ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
відповідача в заперечення скарги,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Як вбачається із оскаржуваного
рішення, матеріалів справи та
сторонами не оспорювалось у 2011 році
видавцем, відповідачем ТзОВ «Тріада
плюс», було виготовлено та надруковано
біобібліографічний довідник
«ІНФОРМАЦІЯ_1». У довіднику містяться
зокрема і статті стосовно позивача та
його батька ОСОБА_5

Позивач вважаючи ряд висловів у
статтях у даному біобібліографічному
довіднику про нього та його батька
неправдивою інформацією звернувся до
суду з даним позовом, у якому просив:
визнати інформацію зазначену в
Біобібліографічному довіднику
«ІНФОРМАЦІЯ_1» недостовірною;
зобов'язати солідарно відповідачів
протягом чотирнадцяти днів
спростувати недостовірну інформацію,
викладену у біобібліографічному
довіднику «ІНФОРМАЦІЯ_1» шляхом
опублікування в газеті «Експрес»
спростування такого змісту, що вказана
ним неправдива інформація, що
міститься у біобібліографічному
довіднику «ІНФОРМАЦІЯ_1» є
недостовірною; заборонити (припинити)
розповсюдження біобібліографічного
довідника «ІНФОРМАЦІЯ_1» до усунення
порушення, заборонити перевидання
біобібліографічного довідника
«ІНФОРМАЦІЯ_1» до усунення порушення,
вилучити у відповідачів тираж
біобібліографічного довідника
«ІНФОРМАЦІЯ_1» з метою його знищення.
Стягнути солідарно із відповідачів на
його користь грошове відшкодування
моральної шкоди у сумі 10940 грн.

Інформацією, що є недостовірною
позивач розподілив на дві категорії,
вказавши конкретні вислови, які
просить визнати недостовірною
інформацією.

Одні з них це вислови стосовно нього та
його батька, які, на його думку, є
недостовірною інформацією, однак не
порушують його право на повагу до
гідності та честі та недоторканості
ділової репутації, а саме: 1.«ОСОБА_3
народився ІНФОРМАЦІЯ_2 « «…батько був
вояком УГА…»; 2.«…трудову діяльність
розпочав учителем Космач-Рушірської
загальноосвітньої школи І-ІІ
ступенів»; 3.«Тут деякий час працював
бібліотекарем та учителем німецької
мови Космацької загальноосвітньої
школи І-ІІІ ступенів»; 4.«На новому
місці праці ОСОБА_3 виступив з двома
цінними ініціативами:... та ансамблю
народного танцю»; 5.«Відомо, що
космачачи, обирали його депутатом
місцевого органу самоврядування»;
6.«Він у 1950 р. на черговій сесії
виконкому селища , виступив з
ініціативою відкриття на присілку
Завоєли крамниці»; 7.«Був особисто
знайомий і в Космачі неодноразово
спілкувався … із ОСОБА_6»; 8.«Разом з тим
мав конфлікті стосунки з колишнім
директором Космацької
загальноосвітньої школи І-ІІІ
ступенів» ОСОБА_10»; 9. Кілька років
учетилював у селі Хриплин поблизу
Івано-Франківська»; 10. «…Упорядкував
«Український календар на 1995-1996,…»; 11. «З
його слів, був членом молодіжного
осередку ОУН в Космачі,…»; 12.«Учасник
параду повстанців у селі 19 січня 1945р.»;
13.«Другий приклад, знавець визвольного
руху заперечує факт знищення
повстанцями в квітні 1944р. угорських
конвоїрів, які конвоювали мирних
жителів села Пилипи до Угорщини,…»;
14.«Обдарованого учителя запросили
працювати методистом краєзнавства при
облвно»; 15.«Насамкінець зазначимо:
ОСОБА_3 на власні кошти 16 листопада 2004 р.
у центрі села поставив пам'ятний знак 155
загиблим у післявоєнні роки космачанам
у часі тоталітарного радянського
режиму»; 16.«ОСОБА_11 народився
ІНФОРМАЦІЯ_3…»; 17.«Не дивно, коли
почалася українсько-польська війна
(1919-1929р.р.), добровільно пішов до лав
Української Галицької Армії»; 18.«…і
спільно з ними в 1934 р. заснував осередок
«Просвіти»; 19.«Влітку 1944р. не зі своєї
волі, став провідником у радянських
партизан-шукаївців. Через повстанські
заслони він вивів їх на Шипіт»; 20.«Зі
зміцненням радянської влади селищний
виконком його авторитет у жителів села
намагався використати в корисних
цілях: призначали на присілку Завоєли
десятником,…».

Інші ж - це вислови стосовно нього та
його батька, які, на його думку, є
недостовірною інформацією, однак
порушують згадані його права та
ганьблять добре ім'я його батька, а
саме: 1.«На займаній посаді допустив
нецільове використання фонду допомоги
дітям-сиротам та з бідних сімей. Гроші
були розтринькані на відрядження
вчителям та закупку фарби для потреб
поточного ремонту школи, а тому був
понижений в посаді»; 2.«Щоправда, не
завжди щирий перед читацьким загалом,
схильний до обману. Так, від
громадськості Прикарпаття скрив той
факт, що його батько був головою
Космацької сілької ради і в часі його
перебування при владі; 17-19 жовтня 1947р.
відбувся перший в Космачі вивіз родин
космацьких повстанців на спец
поселення»; 3. «Якщо йому якась людина
не до вподоби, то може на неї звести
наклеп і облити брудом. Для прикладу,
ОСОБА_3 пустив у світ брехливу, не
підтверджену ніякими архівними
документами, чутку, що ОСОБА_12"знищено у
жовтні 1947р., тобто після того, як з
Космача у Сибір вивезли родини, сини
яких загинули в УПА»; 4.«Від себе додамо,
пише відповідач, що в вітчизняних
архівах а також у самого ОСОБА_3 немає
жодних фактів, які би підтверджували
правдивість пущеної ним у світ
авторської інсинуації. ...Отож, вірити
його вигадці немає жодних підстав.
...Отже, це безпідставний наклеп на
небіжчика Воістину кадебістський
прийом очорнення безвинної людини»; 5.
«Щоправда, в радянській добі від свого
героїчного минулого відхрещувався.
Більше того, збройну боротьбу
побратимів з сталінським тоталітарним
режимом в нарисі історії села, який
написав ІНФОРМАЦІЯ_4 називає
бандитизмом і фальсифікує тогочасні
події»; 6. «Відповідальності за участь у
національно-визвольних Змаганнях
уникнув, і що дуже дивовижно впродовж
життя чекістами не переслідувався. Сам
ОСОБА_3 пояснює даний факт, що його від
кари ув'язнення врятував тиф. Таке
тлумачення виглядає, м'яко кажучи
дивним, «кучерявим», адже відомо,що
чекісти своїм ворогам, тим паче
працівникам ідеологічного фронту
повстанців - своїм клятим ворогам таких
речей не прощали";"... Отаке бальзамне
пояснення ОСОБА_3 є лише "правдою" для
учнів російських шкіл
Івано-Франківська та інших міст,
особливо на Сході України... "; "Схоже
ОСОБА_3 - не той, за кого себе видає"; 7.«На
знак «подяки» за добру роботу виконком
селищної ради на своєму засіданні 19
січня 1954 року утвердив його їздовим
нововідкритого фельдшерського пункту
на присілку Завоєли. На займаній посаді
попрацював кілька років і отримав від
радянської влади пенсію".

Відповідно до ст.ст. 269, 270, 277 ЦК України,
ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод кожному гарантується
право на захист честі, гідності та
ділової репутації та спростування
недостовірної інформації особою, яка
поширила таку інформацію.

Разом із тим, за змістом зазначених
норм, кожному гарантується право на
свободу висловлення поглядів, у тому
числі, право поширювати інформацію без
втручання органів державної влади, за
умови, що вони діють добросовісно і
надають правильну і достовірну
інформацію, не завдаючи при цьому шкоди
репутації окремих осіб і не порушуючи
їх прав.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року № 1 "Про судову практику у справах
про захист гідності, честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи",
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

За змістом ч. 3 ст. 277 ЦК України
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.
Спростування поширеної недостовірної
інформації повинно здійснюватись
незалежно від вини особи, яка її
поширила.

Вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначити характер такої
інформації та з'ясувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Згідно з частинами 1, 2 статті 30 Закону
України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992
року № 2657-XII ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з огляду
на характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості. Якщо особа
вважає, що оціночні судження або думки
принижують її гідність, честь чи ділову
репутацію, а також інші особисті
немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
особу, яка таким чином та у такий спосіб
висловила думку або оцінку, може бути
покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду.

З огляду на приписи ст. 277 ЦК України не
є предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їхньої
відповідності дійсності (на відміну
від перевірки істинності фактів) і
спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Як вбачається із витягів довідника, що
містяться у матеріалах справи,
вказаний довідник та зокрема, статті,
що стосуються позивача та його батька
не є по суті звичайним довідником
(книгою, що містить короткі
інформаційні відомості з певних
питань), а навпаки публіцистичним
твором (тобто дослідження,
узагальнення і трактування з позицій
автора суспільно-політичних питань,
інших суспільних проблем, з метою
впливу певним чином на суспільну думку
з допомогою засобів логічного
мислення та емоційного впливу). Тобто
автор статей, зокрема, і біографічних,
що стосуються позивача та його батька,
по суті викладає своє бачення
життєвого шляху вказаних осіб
досліджуючи та оцінюючи їх певні
вчинки, життєві кроки з власної точки
зору з врахуванням періоду часу коли
такі мали місце, суспільно-політичних
подій, що тоді відбувались, інших умов
та обставин, що, на його думку, мають
значення.

Тому тлумачити висловлювання, що
здійсненні у статтях щодо позивача та
його батька, як виклад конкретної
інформації, яка може бути спростована,
у випадку її недостовірності, не слід.

Враховуючи вказане суд першої
інстанції, вірно врахувавши вимоги
закону та роз'яснення Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
лютого 2009 року № 1 "Про судову практику
у справах про захист гідності, честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної
особи», вказав про те, що вислови
вказані у статтях про позивача та його
батька у згаданому
біобібліографічному довіднику є
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів автора статей, оціночними
судженнями та такими, що не можуть бути
перевірені на предмет їх відповідності
дійсності і тому не можуть бути
спростовані.

Що стосується ряду висловлювань, які
позивач вважаючи неправдивими, однак
такими, що не порушують його право на
повагу до гідності, честі та
недоторканість ділової репутації,
просив спростувати, то, на думку суду,
більшість з них знову ж є оціночними
судженнями. Що стосується кількох,
зокрема, дат народжень позивача та його
батька, то такі дійсно є помилковими,
однак такі не слід відокремлювати від
загального твору (біографічних статей
біобібліографічного словника), що є
твором, який формується із отриманих
його автором даних з різних джерел, на
які він посилається після завершення
статті (більшість з джерел, які
послужили створенню статей були
долучені відповідачем до матеріалів
справи (Рішення виконавчого комітету
Яблунівської сільської ради депутатів
трудящих №77 від 14.03.1952 року, №119 від
8.04.1952 року, протоколи засідань
виконкому Космацької сільської ради
депутатів трудящих за 1954 рік, книжки,
газетні статті, тощо Т.1 а.с.102-131, Т.2 а.с.
16, 18-31), які аналізує та у певній логічно
емоційній формі викладає, які є
частиною жанру твору.

Крім цього, як вбачається із змісту ст. 3
ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Однак, як вказує сам позивач
у позовній заяві його чи його батька
прав на повагу до честі, гідності,
недоторканості ділової репутації
такими висловами не порушено, а тому
такі відповідно і необхідності
відновлення у судовому порядку не
потребують.

Зважаючи на вказане рішення суду
першої інстанції відповідає вимогам
закону та підлягає залишенню в силі,
апеляційну скаргу ж слід відхилити, як
таку, що висновків суду не спростовує
та є необґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 05 грудня 2013 року - залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді :
В.Я.
Бакус

Т.А.
Гірник