У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О
Маляренка А.В.,

Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа: ОСОБА_6, про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання майна спільною сумісною
власністю, визнання права власності на
1/2 частини майна, поділ спільного майна;
за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5
про визнання прав власності, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 24 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з вказаним позовом, в якому
просила: встановити факт проживання з
ОСОБА_5 однією сім'єю з 25 грудня 2003
року по 01 грудня 2011 року; визнати за нею
право власності на 1/2 частини
спільно нажитого майна, що складається
з автобусів БАЗ А079.14, державний
номерний знак НОМЕР_1 2008 року випуску,
вартістю 160 тис. грн, БАЗ, державний
номерний знак НОМЕР_2, 2007 року випуску,
вартістю 176 тис. грн, БАЗ А079.14, державний
номерний знак НОМЕР_3, 2008 року випуску,
вартістю 176 тис. грн, загальною вартістю
512 тис. грн; стягнути з відповідача на її
користь 72 тис. грн у якості компенсації
за перевищення часток у спільному
майні.

Позов обґрунтувала тим, що з 25 грудня 2003
року по 01 грудня 2011 року вона
перебувала з відповідачем у фактичних
шлюбних відносинах та проживали разом.
За час сумісного проживання у них
народились діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. З грудня 2003 року
вони проживали разом у квартирі матері
відповідача АДРЕСА_1. З вересня 2004 року
до грудня 2011 року вони проживали у
квартирі її матері в АДРЕСА_2, про що
свідчить копія довідки про склад сім'ї.
У період спільного проживання вони
придбали за спільні кошти наступне
майно: автомобіль Хюндай Соната, 2007
року випуску, вартістю120 тис. грн;
автобус БАЗ А079.14, державний номерний
знак НОМЕР_4, 2005 року випуску, вартістю
120 тис. грн; автобус БАЗ А079.14, державний
номерний знак НОМЕР_5, 2005 року випуску,
вартістю 120 тис. грн; автобус БАЗ А079.14,
2006 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_6, вартістю 120 тис. грн;
автобус БАЗ А079.14, державний номерний
знак НОМЕР_1, 2008 року випуску, вартістю
160 тис. грн; автобус БАЗ А079.14, державний
номерний знак НОМЕР_2, 2007 року випуску,
вартістю 176 тис. грн; автобус БАЗ А079.14,
державний номерний знак НОМЕР_3, 2008 року
випуску, вартістю 176 тис. грн; автобус
БАЗ А079.14, державний номерний знак
НОМЕР_7, 2008 року випуску, вартістю 176 тис.
грн.

Вважає, що придбане ними майно за час
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу є об'єктом права
спільної сумісної власності, у зв'язку
з чим вона має право на 1/2 частини
спільно нажитого майна.

У серпні 2013 року ОСОБА_6 заявила позов
щодо предмета спору, в якому просила
визнати за нею право власності на
автобуси: БАЗ, державний номерний знак
НОМЕР_2, 2007 року випуску, БАЗ А079.14,
державний номерний знак НОМЕР_3, 2008 року
випуску, БАЗ А079.14, державний номерний
знак НОМЕР_1, 2008 року випуску. Позов
мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_5
придбав спірні автобуси на кошти, які
вона йому позичила згідно з письмовими
розписками для ведення
підприємницької діяльності без участі
позивачки. Всього позичила йому 78 тис.
дол. США.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 28 жовтня 2013 року в
задоволенні позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_6
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 24 грудня 2013
року рішення Суворовського районного
суду м. Херсона від 28 жовтня 2013 року в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_4 скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Встановлено факт проживання
однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2004 року
по грудень 2011 року. Поділено майно,
набуте за час спільного проживання
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, виділивши у власність
ОСОБА_4 наступне майно загальною
вартістю 270 тис. грн, а саме: автобус БАЗ
А079.14, 2008 року випуску, кузов
№ НОМЕР_8, державний номерний знак
НОМЕР_1, вартістю 90 тис. грн,
автобус БАЗ А079.14, 2007 року випуску, кузов
№ НОМЕР_9,
державний номерний знак НОМЕР_2,
вартістю 90 тис. грн, автобус БАЗ
А079.14, 2008 року випуску, кузов
№ НОМЕР_10, державний
номерний знак НОМЕР_3, вартістю
90 тис. грн. та виділивши у власність
ОСОБА_5 наступне майно загальною
вартістю 413 тис. грн, а саме: автобус БАЗ
А079.14, 2008 року випуску, кузов №
НОМЕР_11, державний номерний знак
НОМЕР_7, вартістю 95 тис. грн,
автобус БАЗ А079.04, 2005 року випуску, кузов
№ НОМЕР_12,
державний номерний знак НОМЕР_5,
вартістю 70 тис. грн, автобус
БАЗ А079.04, 2006 року випуску, кузов
№ НОМЕР_13, державний
номерний знак НОМЕР_6, вартістю
80 тис. грн, автобус БАЗ А079.04, 2005 року
випуску, кузов №
НОМЕР_14, державний номерний знак
НОМЕР_15, вартістю 80 тис. грн,
автомобіль HYUNDAI SONATA, 2007 року випуску,
кузов № НОМЕР_17, державний
номерний знак НОМЕР_16, вартістю
88 тис. грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 71 500
грн в рахунок компенсації за
перевищення своєї частки. В решті
позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не
відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що згідно зі
свідоцтвом про народження відповідач
ОСОБА_5 та позивачка ОСОБА_4 є батьками
двох дітей, а саме: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 24 грудня 2012 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
стягнення аліментів стягнуто з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_4 аліменти на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7
та дочки ОСОБА_8 в розмірі по 2 тис. грн
на кожну дитину щомісячно, починаючи з
02 листопада 2012 року.

Відповідно до копій паспортів сторін
місце реєстрації позивачки
ОСОБА_4 - квартира АДРЕСА_2, а
відповідача ОСОБА_5 - квартира АДРЕСА_1.

Також встановлено, що в період з 2005 по
2011 роки на ім'я ОСОБА_5 було придбано
кілька одиниць нижчезазначених
транспортних засобів, що
підтверджується інформацією MB PEP м.
Херсона від 23 листопада 2012 року №
6/13585.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
та довідки-рахунка від 04 вересня 2010
року № 117149 автобус БАЗ А079.14, (2008), кузов
№ НОМЕР_8, державний номерний знак
НОМЕР_1, вартістю 100 грн, був проданий і
виданий ОСОБА_5

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію,
біржової угоди купівлі-продажу
транспортного засобу від 29 травня 2009
року № 15003 ОСОБА_5 купив автобус БАЗ
А079.14 (2007), кузов № НОМЕР_9, державний
номерний знак НОМЕР_2, за 70 889 грн 60
коп.

Відповідно до довідки-рахунка від 26
квітня 2011 року № 612804 автобус БАЗ А079.14,
(2008) кузов № НОМЕР_10, державний номерний
знак НОМЕР_3, був проданий і виданий
ОСОБА_5 за 71 958 грн 23 коп.

Згідно з довідкою-рахунком від 14
вересня 2011 року № 987735 автобус БАЗ А079.14
(2008), кузов № НОМЕР_11, державний
номерний знак НОМЕР_7, був проданий і
виданий ОСОБА_5 за 97 191 грн 47коп.

Відповідно до свідоцтва про
реєстрацію, договору добровільного
страхування наземного транспортного
засобу, укладеного між ОСОБА_5 та ВАТ
«Страхова компанія «Універсальна»,
дійсна вартість придбаного ОСОБА_5
у грудні 2007 року автомобіля HYUNDAI SONATA
(2007), кузов № НОМЕР_17, державний
номерний знак НОМЕР_16, становить
119 тис. грн, строк дії договору - з 12
грудня 2007 року по 11 грудня 2008 року.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію,
договору застави майна з від 06 липня 2005
року № 03/164-1, укладеного між ВАТ АБ
«Приватінвест» та ОСОБА_5, автобус БАЗ
А079.04 (2005), кузов № НОМЕР_12, державний
номерний знак НОМЕР_5, зареєстрований
на ім'я ОСОБА_5 25 червня 2005 року,
оцінений сторонами договору в 162 тис.
грн.

Відповідно до свідоцтва про
реєстрацію, договору застави майна від
17 квітня 2006 року № 00231/СХ,
укладеного між ВАТ «Морський
транспортний банк» та ОСОБА_5, автобус
БАЗ А079.04 (2006), кузов
№ НОМЕР_13, державний номерний знак
НОМЕР_6, оцінений сторонами договору в
177 тис. грн.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію,
договору купівлі-продажу від 19
квітня 2005 року № КП-17 та акта
прийому-передачі від 28 квітня 2005 року
ОСОБА_5 купив автобус БАЗ А079.04 (2005),
кузов № НОМЕР_14, державний номерний
знак НОМЕР_15, за 159 тис. грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги ОСОБА_4 в частині
встановлення факту проживання однією
сім'єю з відповідачем є
необґрунтованими, оскільки позивачем
не надано належних та допустимих
доказів перебування з відповідачем у
фактично шлюбних відносинах,
планування народження дітей і оскільки
інші позовні вимоги є похідними, то
вони також є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково
позовні вимоги, апеляційний суд,
враховуючи первісне письмове
заперечення ОСОБА_5 проти позову, в
якому він визнавав факт спільного
проживання з позивачкою однією сім'єю;
народження дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 04
липня 2006 року та 16 червня 2008 року та
письмові докази, пояснення позивачки,
пояснення свідків, дійшов висновку про
те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спільно
проживали однією сім'єю з 2004 року по
грудень 2011 року, за цей час вони купили
зазначені вище транспортні засоби.

Проте з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для
висновку, що ст. 74 СК України
поширюється на правовідносини між
чоловіком та жінкою, які проживають у
фактичних шлюбних відносинах, і для
визнання майна, придбаного під час
фактичних шлюбних відносин, спільною
сумісною власністю необхідні докази:
ведення спільного господарства,
наявності у сторін спільного бюджету,
проведення спільних витрат, придбання
іншого майна в інтересах сім'ї.

Саме ця правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12, яка є
обов'язковою для застосування всіма
судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК
України.

Заперечуючи проти задоволення
позовних вимог, відповідач посилався
на те, що спільний бюджет та побут з
позивачкою він не вів, будь-які докази
цього відсутні, а тому підстав для
визнання майна спільною сумісною
власністю немає.

При розгляді справи суд апеляційної
інстанції належним чином не перевірив
ці доводи відповідача, не встановив всі
дійсні обставини справи, а саме:
наявність спільного ведення
господарства, спільного бюджету,
спільних витрат на придбання спірного
майна, не з'ясував, чим саме
підтверджуються ці обставини, які
необхідно встановити для застосування
ст. 74 СК України.

Без з'ясування вищевказаного не є
безспірними висновки суду апеляційної
інстанції про задоволення позовних
вимог з підстав, що спірне майно є
спільною сумісною власністю осіб, які
проживали у фактичних шлюбних
відносинах.

З огляду на викладене апеляційним
судом допущені порушення
процесуального закону, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, а тому,
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК
України рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 24 грудня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк