Провадження № 2/361/132/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року Броварський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого - судді Шинкаря А.О.

при секретарі - Власик Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бровари цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємства «Мрія» про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що 17 жовтня 2013 року
між ним та ТОВ «Давид» укладено договір
відступлення права вимоги № 01/17-10-13, за
яким до нього перейшло право вимоги за
зобов'язанням ПП «Мрія-С» від 23 квітня
2010 року, відповідно до умов якого, у ПП
«Мрія-С», в зв'язку з придбанням у ТОВ
«Давид» квартири АДРЕСА_1 по ціні 8576,96
грн, згідно п. 10 договору
купівлі-продажу нотаріально
посвідченого 23 квітня 2010 року,
додатково виникло зобов'язання
сплатити на протязі трьох років,
починаючи з 01.11.2010 року по 01.11.2013 року, на
користь ТОВ «Давид» 240 000 гривень.

Посилаючись на те, що відповідач
добровільно зобов'язання не виконує,
позивач просить суд стягнути з
відповідача на користь позивача 240 000,00
гривень основного боргу, 16 800 гривень
інфляційних збитків та судові витрати.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, надавши
пояснення аналогічні змісту позовної
заяви.

Представник відповідача у
судовому засіданні позов не визнала,
заперечує обставини на які посилається
позивач та наявність будь-якого боргу
перед ТОВ фірма «Давид» за договором
купівлі-продажу від 23 квітня 2010 року.
Вважає, що позивач не має права
вимагати від відповідача борг, якого не
існує, оскільки договір №01/17-10-13 від
17.10.2013 року про відступлення права
вимоги не має юридичної сили та є
недійсним внаслідок його нікчемності.
Зазначає, що ТОВ фірма «Давид» не
являється кредитором відповідача,
оскільки ніякого боргу за договором
купівлі-продажу від 23.04.2010 року у
відповідача не існує, то відповідно,
відступати право вимоги неіснуючого
боргу іншим особам ТОВ фірма «Давид» не
мала жодного юридичного права. В
судовому засіданні відповідач ПП
«Мрія-С» заявив вимогу про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину до зобов'язання
від 23.04.2010 року та до договору №01/17-10-13
від 17.10.2013 року про відступлення права
вимоги.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з слідуючих
підстав.

Судом встановлено, що 23 квітня 2010 року
між товариством з обмеженою
відповідальністю фірма «Давид» та
приватним підприємством «Мрія-С»
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, що посвідчений
приватним нотаріусом Броварського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
та зареєстрований в реєстрі за № 1551.

Відповідно до п. 8 вказаного договору,
сторони свідчать, що у тексті цього
договору зафіксовані всі істотні
умови, що стосуються відчудження
квартири. Будь-які попередні
домовленості, які мали місце до
укладання цього договору і не
відображені у його тексті, після
підписання договору не матимуть
правового значення.

Відповідно до п. 10 цього ж договору, за
домовленістю сторін продаж квартири
здійснено за 8 576,98 гривень, які отримані
продавцем від покупця під час
підписання цього договору. Ціна
продажу відповідає дійсним намірам
сторін. Сторони заявляють про повний
розрахунок за продану квартиру.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 16 грудня 2011 року
по справі №2/027-11 за позовом ТОВ фірма
«Давид» до ПП «Мрія-С» про визнання
договору купівлі-продажу квартири від
23.04.2010 року недійсним та повернення
майна, залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 30 січня 2012
року, у задоволені позову відмовлено
повністю.

17 жовтня 2013 року між ТОВ фірма «Давид»
та позивачем ОСОБА_1 укладено договір №
01/17-10-13 про відступлення права вимоги,
відповідно до п.1.1 якого первісний
кредитор ТОВ фірма «Давид» передає
належне йому право вимоги про
зобов'язання від 23 квітня 2010 року ПП
«Мрія-С», а новий кредитор приймає
право вимагати належне первісному
кредитору за зобов'язанням відповідно
до абзацу 3 зобов'язання та з підстав,
встановлених п.1 ч.1 ст.512 ЦК України.

Відповідно до п.1.2. вказаного договору,
за цим зобов'язанням Новий кредитор
одержує право (замість первісного
кредитора) вимагати від ПП «Мрія-С»
виконання зобов'язання, визначених в
зобов'язанні до 01 листопада 2013 року, а
саме сплати 240 000 гривень з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час просрочення та 8% річних від
просроченої суми за кожен день
просрочення, які виникли в зв'язку з
невиконанням умов зобов'язання.

Із тексту копії зобов'язання від 23
квітня 2010 року, оригінал якого для
огляду позивачем не було надано,
вбачається, що ПП «Мрія-С», у зв'язку із
придбанням у ТОВ фірма «Давид»
квартири АДРЕСА_1 по ціні 8576,96 грн.
згідно п.10 договору купівлі-продажу
квартири від 23 квітня 2010 року, що
посвідчено нотаріусом Броварського
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
додатково виникло зобов'язання перед
кредитором сплатити на його користь 240
000,00 гривень на протязі трьох років,
починаючи з 01.11.2010 року по 01.11.2013 року
включно.

У разі порушення боржником цього
зобов'язання він на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити 240000 грн з
урахуванням установленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 8% річних від простроченої суми за
кожен день прострочення.

Кредитор може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним прав
правонаступництва встановлених
статтею 512 ч. 1 пунктами 1 та 2.

З огляду на наведене та виходячи з
тексту даного зобов'язання від 23.04.2010
року, суд приходить до висновку, що
фактично дане зобов'язання змінює
умови п.10 (в частині ціни нерухомого
майна) договору купівлі-продажу
квартири від 23 квітня 2010 року, що
посвідчений приватним нотаріусом
Броварського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 та зареєстрований в
реєстрі за №1551.

Згідно із ст. 654 ЦК України, зміна
або розірвання договору вчиняється в
такій самій формі, що й договір, що
змінюється або розривається, якщо інше
не встановлено договором або законом
чи не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Згідно із ч.1 ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Згідно із ч.4 ст.203 ЦК України, правочин
має вчинятися у формі, встановленій
законом.

Згідно із ч.1 ст. 209 ЦК України, правочин,
який вчинений у письмовій формі,
підлягає нотаріальному посвідченню
лише у випадках, встановлених законом
або домовленістю сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 219 ЦК України, у разі
недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину такий
правочин є нікчемним.

Згідно із ч. 1 ст.220 ЦК України, у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ч. 1 ст.236 ЦК України, нікчемний
правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення.

Згідно із ч. 2 ст.215 ЦК України, недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Згідно із ч. 5 ст. 216 ЦК України,
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину, може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою стороною. Суд може
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину з власної
ініціативи.

Враховуючи вимоги вищезазначених норм
матеріального права, суд приходить до
висновку, що зобов'язання від 23 квітня
2010 року є нікчемним та недійсним в силу
імперативних вимог ст.ст. 654, 203, 219, 220, 236
ЦК України, та згідно із ст.216 ЦК України
не створює юридичних наслідків, крім
тих, що повязані з його недійсністю, а
тому відмовляє у задоволенні позову.

Також, суд приймає до уваги, що судовим
рішенням від 16.12.2011 року в
господарській справі №2/027-11, що набрало
законної сили, встановлені обставини
виконання всіх умов між сторонами за
договором купівлі-продажу від 23.04.2010
року, в тому числі встановлені
обставини повної сплати грошових
коштів покупцем ПП «Мрія-С»
(відповідачем) за придбане приміщення.

Згідно із ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа щодо
якої встановлено ці обставини.

Також, відповідачем ПП «Мрія-С» подано
до суду заяву в порядку ст.ст. 88,89 ЦПК
України про стягнення з позивача
понесених відповідачем судових витрат
та надано суду документальне
підтвердження понесених ним витрат на
оплату правової допомоги.

Як, вбачається з п. 4.1 витягу з договору
про надання правової допомоги від
25.10.2013р., вартість правової допомоги, що
надається адвокатом відповідачу ПП
«Мрія-С» у судових справах є погодинна
та вираховується (обчислюється)
виходячи з фактично витрачено часу
адвокатом (вартість за 1 год. роботи) у
відповідності до тарифу визначеного
Законом України від 20.12.2011р. № 4191-VI «Про
граничні розміри компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах».

Відповідно до п.3 акту №1 від 26.11.2013 року
приймання-передачі наданої правової
допомоги та видаткового касового
ордеру № 241 від 26.11.2013р., вартість
правової допомоги що надана адвокатом
відповідачу ПП «Мрія-С» визначилась та
буда сплачена відповідачем у сумі 5600
грн.

Згідно із ст.1 Закону України № 4191-VI
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах», розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Згідно із ч. 1. ст. 79 ЦПК України, судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Згідно із п. 2 ч. 3. ст.79 ЦПК України, до
витрат пов'язаних з розглядом судової
справи, належать витрати на правову
допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

З огляду на наведене суд стягує з
позивача на користь відповідача 5 600
грн, сплачених ним за надання правової
допомоги.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 203, 204, 209, 219, 220, 236, 215, 216, 654 ЦК
України, ст..ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
приватного підприємства «Мрія» про
стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
приватного підприємства «Мрія» 5600
(п'ять тисяч шістсот) гривень за надання
правової допомоги.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Броварський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:
А. О. Шинкар