Справа № 456/1303/13
Головуючий у 1 інстанції: Янко Б.Я.
Провадження № 22-ц/783/426/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів - Шумської Л.Б., Копняк С.М.

секретар - Бадівська О.О.

з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника Комерційної корпорації
ТОВ «Глазген Інк» Зеленіна С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 16 липня 2013
року у справі за позовом Комерційної
корпорації Товариства з обмеженою
відповідальністю «Глазген Інк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа Стрийський
міський відділ Головного управління
Державної міграційної служби у
Львівській області, комунальне
підприємтсво «Надія» про виселення, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У березні 2013 року позивач
звернувся в суд з позовом до
відповідачів про виселення та зняття з
реєстрації. З урахуванням уточнених
позовних вимог просив виселити з
житлового приміщення за адресою
АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 16 липня 2013 року позов
задоволено.

Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з
житлового приміщення, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1

Рішення суду в апеляційному
порядку оскаржила відповідач - ОСОБА_2
Посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість, ухвалення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позовних вимог.
Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуване
рішення прийняте у її відсутність, у
зв'язку з чим вона була позбавлена
можливості реалізувати свої
процесуальні права, надати суду докази,
якими заперечує проти позову. Суд при
постановленні рішення не звернув уваги
на те, що в матеріалах справи відсутня
письмова вимогам про добровільне
звільнення квартири і в процесі
розгляду справи не обговорювалось
питання про дотримання процедури
виселення мешканців квартири, що
свідчить про відсутність висновків про
дотримання такої. Відповідно до ч.ч.1, 2
ст. 40 Закону України «Про іпотеку»
звернення стягнення на предмет іпотеки
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку а бо житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено ч.3 ст. 109 ЖК
України. Окрім того, відповідно до ст. 40
Закону України «Про іпотеку» особи, які
проживають у зазначених приміщеннях на
умовах договору найму /оренди/ не
підлягають виселенню. Зазначає, що
власником даної квартири була ОСОБА_6, а
вона /ОСОБА_2./ проживає на умовах
договору найму, який був укладений до
моменту укладення іпотечного договору,
а тому підстав для її виселення немає.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
таким вимогам відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що
рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 7 вересня
2012 року задоволено позов Комерційної
корпорації Товариства з обмеженою
відповідальністю «Глазген Інк» до
ОСОБА_6 про визнання права власності на
предмет застави, а саме квартиру
АДРЕСА_1, переданої в заставу за
договором застави нерухомого майна,
посвідченого 26.08.2003 року приватним
нотаріусом Стрийського міськрайонного
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим №3008 з подальшими змінами та
доповненнями від 03.11.2003 року та 28.09.2005
року.

Рішення сторонами не оскаржувалось та
набрало законної сили.

Із змісту даного рішення убачається, що
20.08.2003 року між корпорацією «Глазген
Інк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір №2 зі змінами та доповненнями,
строком до 31 серпня 2007 року. Одночасно з
кредитним договором 20.08.2003 року були
укладені договори поруки між
позивачем та ОСОБА_8./ та ОСОБА_10

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором №2 26.08.2003 року
між корпорацією «Глазген Інк» та
третіми особами ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_10
укладено договір застави нерухомого
майна, а саме квартири АДРЕСА_1,
нежитлове приміщення кафе з критою
терасою, загальною площею 68 кв.м. яке
розташоване на проспекті АДРЕСА_3
Львівської області, кафе-бар, що
знаходиться на проспекті АДРЕСА_3
площею 37,1 кв.м., розташований на землях
міськдержземфонду.

Ухвалюючи рішення по даній справі суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до вимог ст. 37 Закону
України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки.

Таким чином, на підставі рішення суду,
комерційна корпорація «Товариство з
обмеженою відповідальністю «Глазен
Інк» являється одноосібним власником
квартири АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовом про
виселення позивач мотивував свої
вимоги тим, що відповідачі, які
зареєстровані у АДРЕСА_1 не бажають
добровільно звільнити вказане
приміщення.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Колегія суддів вважає, що проживання
відповідачів у квартирі порушує
право позивача на користування своїм
майном, що є підставою для усунення
перешкод у користуванні власністю,
шляхом виселення із квартири, що
відповідає положенням ст. 41
Конституції України та ст. 317, 321, 391 ЦК
України.

Згідно ст. 1 ЦПК України завданнями
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Колегія судів вважає, що суд дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
права Комерційної корпорації
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Глазген Інк»
підлягають захисту, оскільки
безпідставне користування квартирою
ТОВ «Глазген Інк» обмежують його, як
власника нерухомого майна, в праві
власності, яке полягає в позбавленні
позивача користуватися своїм майном, а
право користування є складовою змісту
права власності.

За таких обставин суд першої
інстанції правомірно задовольнив
позовні вимоги комерційної корпорації
ТОВ «Глазген Інк» про виселення ОСОБА_2
та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1.

Посилання апелянта на те, що вона
проживає у спірній квартирі на
підставі договору найму із попереднім
власником квартири - ОСОБА_6, з якою
договір був укладений до моменту
укладення договору застави, висновків
суду не спростовує, оскільки не
підтверджується належними доказами, і
сам факт реєстрації у спірній квартирі
не надає останній права на таке
проживання у приміщенні, власником
якого є позивач. Як установлено судом,
відповідач ОСОБА_5 є чоловіком
колишнього власника квартири ОСОБА_6, а
ОСОБА_2 - його мати, що визнав
представник апелянта в судовому
засіданні.

Доводи апелянта про те, що суд при
постановленні рішення не звернув уваги
на те, що в матеріалах справи відсутня
письмова вимогам про добровільне
звільнення квартири і в процесі
розгляду справи не обговорювалось
питання про дотримання процедури
виселення мешканців квартири, що
свідчить про відсутність висновків про
дотримання такої, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки на
момент звернення до суду із вимогами
про виселення, квартира АДРЕСА_1 не була
предметом іпотеки, а перебувала у
власності комерційної корпорації ТОВ
«Глазген Інк», і відповідно
направлення письмової вимоги про
добровільне звільнення квартири не
вимагається, оскільки позивач
звертаючись до суду з позовом не був
іпотекодержателем.

Відтак, спростованими вважає колегія
суддів доводи апелянта про те, що судом
при постановленні рішення не були
враховані вимоги ст. 40 Закону України
«Про іпотеку», оскільки положення
вказаної статті на спірні
правовідносини не поширюються.

Мотиви апеляційної скарги про те, що
суд розглянув справу у її відсутність,
у зв'язку з чим вона була позбавлена
можливості реалізувати свої
процесуальні права, надати суду докази,
висновків суду не спростовує, та не
може бути підставою для скасування
судового рішення, оскільки відповідач
не була позбавлена подати докази з
приводу заперечення позову в ході
розгляду справи в апеляційній
інстанції.

Проте будь-яких інших належних та
допустимих доказів для спростування
рішення суду першої інстанції,
передбачених статями 57, 58, 59 ЦПК
України, які б мали доказове значення
та заслуговували на увагу, чи порушень
норм процесуального права, які можуть
бути підставою для скасування або
зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309
ЦПК України, апелянтом не представлено.

За таких обставин, суд прийшов до
обґрунтованого висновку про
задоволення позову.

Інші доводи апелянта не спростовують
висновків суду, такі не ґрунтуються на
законі та спростовуються
вищенаведеним.

Отже, висновки суду відповідають
обставинам справи, суд правильно
застосував норми процесуального права,
а тому підстав для скасування рішення
немає.

Керуючись ч.1 п. 1 ст. 307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.
315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 16 липня 2013
року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Шандра М.М.

Судді
Копняк С.М.

Шумська Н.Л.