Центрально-Міський районний суд
буд.111 м. м. Макіївка Донецька область
Справа № 270/7019/13-ц
Провадження № 2/270/357/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2014 року
Центрально-Міський районний суд м.
Макіївки Донецької області в складі:
головуючого - судді Андрюшиної Л.А. при
секретарі Свіягіній О.Е., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Макіївці цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання майна спільною
сумісною

власністю подружжя та визначення

часток,-

В С Т А
Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя та визначення
часток, в подальшому уточнила позовні
вимоги, мотивуючи їх тим, що перебувала
з відповідачем у зареєстрованому шлюбі
з 13.06.1991 року, та на підставі рішення
Центрально - Міського районного суду м.
Макіївки від 22.09.2011 року шлюб між ними
був розірваний. Від шлюбу вони мають
доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після
реєстрації шлюбу вони 10 років
проживали у свекрухи ОСОБА_4. за
адресою: АДРЕСА_1. Під час шлюбу нею та
відповідачем була придбана квартира
АДРЕСА_2 Договір купівлі - продажу був
оформлений на відповідача, та на нього
також був оформлений особистий
рахунок. В зазначеній квартирі були
зареєстровані відповідач та їх донька
ОСОБА_3, а вона має місце реєстрації у
квартирі батька за адресою: АДРЕСА_3,
але постійно проживала в квартирі, яку
вони придбали з чоловіком за час шлюбу.
В зазначеній квартирі вони на спільні
кошти та власними зусиллями зробили
ремонт: змінили вікна, вхідні двері,
поклеїли шпалери, та здійснили окраску.
Комунальні послуги вони також
сплачували зі спільного бюджету. Коли
відповідач з серпня 2010 року по жовтень
2011 року проживав за іншою адресою, всі
витрати по квартирі сплачувала вона
самостійно. Після сварки з
відповідачем вона була вимушена
тимчасово переїхати до свого батька, де
проживає по теперішній час.
Повернутися до спірної квартири вона
не мала можливості, оскільки
відповідач проживає в ній з іншою
жінкою. Вона неодноразово просила
відповідача дати згоду на її
реєстрацію у квартирі, але отримувала
відмови, які він мотивував тим, що
квартири належить йому, оскільки
оформлена на його ім.»я. Але вона
вважає, що спірна квартира є їх
спільною власністю в рівних частках, а
тому просить визнати квартиру АДРЕСА_2
спільною сумісною власністю подружжя,
та визнати за нею право власності на ?
частину зазначеної квартири.

Позивачка ОСОБА_1 в судове
засідання не з»явилась. Про день та час
розгляду справи була повідомлена
своєчасно та належним чином. Суду
надала заяву з проханням справу
розглянути у її відсутності. Позовні
вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник позивачки - ОСОБА_5
уточнені позовні вимоги позивачки
ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі та
просила їх задовольнити. В
обґрунтування позовних вимог, надала
пояснення аналогічні тим, що викладені
в позові та уточненій позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
не визнав та суду пояснив, що спірна
квартира була придбана на кошти
батьків, у тому числі його матері
ОСОБА_4. і тому була оформлена на його
ім.»я. Цю квартиру для покупки знайшов
він особисто. Гроші у нотаріуса при
укладанні договору купівлі-продажу
передавалися продавцю його матір»ю,
яка придбала цю квартиру для
проживання їх сім»ї. На теперішній час
в спірній квартирі він проживає з іншою
жінкою, з якою зареєстрував шлюб.
Письмових доказів того, що спірна
квартира була придбана за кошти його
матері ОСОБА_4. у нього немає, але
незважаючи на це, він не визнає право
позивачки на ? частину спірної
квартири, так як спільне користування
цією квартирою є неможливим.

Суд, заслухавши пояснення
представника позивачки і відповідача,
допитавши свідка та дослідивши надані
сторонами докази, вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

З свідоцтва про укладення шлюбу
серії НОМЕР_1 вбачається, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 13
червня 1991 року/а.с.8/, який на підставі
рішення Центрально - Міського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 22.09.2011 року був
розірваний/а.с.10/.

Відповідно до свідоцтва про
народження серії НОМЕР_2 сторони від
шлюбу мають повнолітню дитину - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1/а.с.9/.

З договору купівлі - продажу
квартири від 01.11.2001 року вбачається, що
ОСОБА_2 придбав у власність квартиру
АДРЕСА_2

Отже, на підставі вище вказаних
письмових доказів встановлено, що
спірна квартира була придбана
сторонами під час знаходження у
зареєстрованому шлюбі.

З копії домової книги вбачається,
що за адресою: АДРЕСА_2 значаться
зареєстрованими: ОСОБА_2, та
ОСОБА_3./а.с.11-12/.

Відповідно до копії трудової
книжки, заповненої на ім.»я позивачки
ОСОБА_1 04.09.1985 року встановлено, що
остання в період шлюбу з відповідачем
була офіційно працевлаштована/а.с.38-39/.

При вирішенні спору, суд враховує, що
Сімейний Кодекс України набрав
чинності 01.01.2004 року і його норми
відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції
України застосовуються до сімейних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності, тобто не раніше 1 січня 2004
року. Виходячи з того, що права та
обов'язки сторін щодо спірного майна
виникли в момент придбання цього майна,
тобто у 2001 році, правовий режим цього
майна й правовідносини сторін з
приводу нього повинні регулюватися
нормами Кодексу про шлюб та сім»ю
України (в редакції 1969 року, введеного в
дію 01.01.1970р.), оскільки інше не
встановлено законом.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_4. суду пояснила, що
позивачка є її колишньою невісткою, а
відповідач є її сином. Стосунки зі
сторонами у неї добрі. Спірну квартиру
для проживання сім»ї сина придбавала
вона за власні кошти, але підтвердити
це вона ніякими доказами не може.
Раніше вона не знала, що шлюб її сина
буде розірваний, а тому спірну квартиру
оформила не на своє ім.»я, а на сина.

Згідно до вимог ст. 22 Кодексу про
шлюб та сім»ю України, майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

З огляду на наведені положення
закону, чинного на момент виникнення
правовідносин, діє презумпція
виникнення права спільної сумісної
власності подружжя на майно, якщо воно
набуте ними за час шлюбу. Визнання ж
такого майна особистою приватною
власністю дружини, чоловіка потребує
доведення, в установленому законом
порядку. Особистою власністю подружжя,
відповідно до вимог ч.1 ст. 24 КпШС
України є лише майно, що належало
кожному з подружжя до укладання шлюбу,
а також отримане ним під час шлюбу в дар
або в порядку спадкування.

Як встановлено судом, під час
перебування у зареєстрованому шлюбі
сторонами у 2001 році на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
в нотаріальному порядку, покупцем в
якому зазначений відповідач ОСОБА_2,
була придбана спірна квартира. Але,
відповідач ОСОБА_2 стверджує, що на
придбання цієї квартири гроші були
надані його матір»ю ОСОБА_4., що остання
також підтвердила в судовому
засіданні. Відповідно до вимог ч.2 ст. 59
ЦПК України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Згідно ч.4 ст. 60
ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Разом з
тим, суд враховує, що відповідно до
вимог ст.22КпШС України, діючого на час
придбання спірного майна,
передбачалося, що майно, набуте за час
шлюбу, є їх спільною сумісною
власністю, тобто вважалося, що кожна
річ, набута за час шлюбу, є об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Таким чином, суд приходить до
переконання, що спірна квартира є
спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, оскільки була придбана
сторонами під час знаходження у
зареєстрованому шлюбі і відповідачем
не було доведено та підтверджено в
судовому засіданні належними
способами доказування те, що спірна
квартира є його особистою приватною
власністю.

Відповідно до вимог ст. 28 Кодексу
про шлюб та сім»ю України в разі поділу
майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними. В окремих випадках
суд може відступити від начала
рівності часток подружжя, враховуючи
інтереси неповнолітніх дітей або
інтереси одного з подружжя, що
заслуговують на увагу. Суд може визнати
майно, нажите кожним із подружжя під
час їх роздільного проживання при
фактичному припиненні шлюбу, власністю
кожного з них. Згідно до вимог ст. 29 якщо
між подружжям не досягнуто згоди про
спосіб поділу спільного майна, то за
позовом подружжя або одного з них суд
може постановити рішення: про поділ
майна в натурі, якщо це можливо без
шкоди для його господарського
призначення; про розподіл речей між
подружжям з урахуванням їх вартості та
частки кожного з подружжя в спільному
майні; про присудження майна в натурі
одному з подружжя, з покладенням на
нього обов'язку компенсувати другому з
подружжя його частку грішми. При цьому
суд також бере до уваги інтереси
неповнолітніх дітей або інтереси
одного з подружжя, що заслуговують на
увагу. Поділ спільного майна подружжя
може бути проведений як під час
перебування в шлюбі, так і після
розірвання шлюбу. Аналізуючи надані по
справі докази, у їх сукупності, суд
приходить до переконання, що позовні
вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 22, 28, 29
Кодексу про шлюб та сім»ю України, ст.
ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд
,-

В И Р І
Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2
спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

Визначити частки ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у праві спільної сумісної
власності - квартирі АДРЕСА_2 у розмірі
по ? частині кожному, та визнати за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
цієї квартири.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10-ти
днів з дня отримання копії рішення.

Суддя
Андрюшина Л.А.