Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2014 Справа №607/3471/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого - судді - Стельмащука П.Я.

при секретарі - Гапій В.А.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1;

представника відповідача - Гуляра М.С.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в місті Тернополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» в особі його Хмельницької
філії про визнання обов'язків та
договору припиненими, зобов'язання
вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із
позовом до публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» в особі його
Хмельницької філії про визнання
обов'язків поручителя по іпотечному
договору №770/76-570-08 від 06.08.2008р.
припиненими, визнання іпотечного
договору №770/76-570-08 від 06.08.2008р.
припиненим, зобов'язання приватного
нотаріуса Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 зняти
заборону відчуження нерухомого майна -
квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_1

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
нещодавно дізнався про те, що
відповідач 22.10.2008р. без згоди позивача
змінив розмір процентної ставки з 14% на
15% по договору про надання кредитної
лінії №770/76-570-08 від 05.08.2008р. Позивач
вказує на те, він є майновим
поручителем по даному договору, що
підтверджується іпотечним договором
№770/76-570-08 від 06.08.2008р. Також стверджує,
що даний іпотечний договір є змішаним
договором, а саме містить елементи
договору іпотеки і договору поруки.
Зміни до іпотечного договору не
вносились. У зв'язку із підняттям
процентної ставки, збільшився обсяг
відповідальності поручителя, на що
поручитель згоди не давав, а відтак
порука є припиненою. Також, позивач
вказує на те, що відповідач не
скористався правом вимагати
дострокового виконання позичальником
основного зобов'язання, у зв'язку із
тим, що іпотекодавці не передали
іпотекодержателю на зберігання
оригінали правовстановлюючих
документів. Окрім того, посилається на
те, що позивачем не пред'явлено вимогу
до поручителя протягом 6 місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання (13.03.2009р.), отже
порука є припиненою. Також, просить
«поновити пропущений термін».

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав наведених у позовній заяві та
наданих суду усних поясненнях.

Представник відповідача заперечив
щодо задоволення позову, надав суду
письмові заперечення та усні
пояснення. Вказує на те, що позовні
вимоги суперечать чинному
законодавству, викладені обставини не
відповідають фактичним обставинам. Між
позивачем та відповідач було укладено
не договір поруки, а договір іпотеки,
який має іншу правову природу.
Посилання позивача на норми Цивільного
кодексу України, які регулюють
припинення поруки, не застосовуються
до договору іпотеки. Припинення
договору іпотеки, на думку відповідача,
регулюється іншими нормами чинного
законодавства. Позовні вимоги вважає
безпідставними та просить суд у
задоволенні позову відмовити. Заяви
про застосування строку позовної
давності не робив.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
судом встановлено наступне.

05 серпня 2008 року між
акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та
ОСОБА_1 укладено договір про надання
відновлювальної кредитної лінії
№770/38-784-08, за умовами якого банк
зобов'язався надати позичальнику
ОСОБА_1 кредит окремими частинами зі
сплатою 14% річних в межах максимального
ліміту заборгованості до 20000 доларів
США та кінцевим терміном повернення
заборгованості за кредитом до 10 серпня
2023 року.

Пунктом 6.2. даного договору
передбачено, що у випадку неможливості
вирішення спору шляхом переговорів,
сторони, керуючись статтею 5 Закону
України «Про третейські суди»,
домовляються про те, що спір
розглядається Постійно діючим
Третейським судом при Асоціації
українських банків.

06 серпня 2008 року між
акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк», як
іпотекодержателем, та ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_3, як іпотекодавцями, укладено
іпотечний договір №770/76-570-08, за умовами
якого іпотекодавці передають в іпотеку
іпотекодержателю, у якості
забезпечення виконання ОСОБА_1
(позичальником) всіх зобов'язань за
договором про надання відновлювальної
кредитної лінії №770/38-784-08 від 05.08.2008р.,
квартиру АДРЕСА_1, яка належить
іпотекодавцям на праві спільної
сумісної власності.

Рішенням Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків від 06.09.2010р. по
справі №922/10 за позовом публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_1 задоволено позов та стягнуто
з ОСОБА_1 на користь публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
170953,89 грн. заборгованості за договором
про надання відновлювальної кредитної
лінії №770/38-784-08 від 05.08.2008р.

В рішенні третейського суду
встановлено, що банк виконав свої
зобов'язання за договором від 05.08.2008р. в
повному обсязі, відкрив позичковий
рахунок та видав позичальнику кредитні
кошти в сумі 20000,00 доларів США
відповідно до заяв на видачу готівки
від 07.08.2008р. і від 08.10.2008р. В супереч
умовам договору та статті 525 ЦК України,
позичальник в односторонньому порядку
припинив повертати основну суму
кредиту та сплачувати відсотки за
користування кредитом. Також, даним
рішенням встановлено, що 22.10.2008р. між
сторонами укладено додаткову угоду,
умовами якої встановлено відсоткову
ставку за користування кредитом на
рівні 15%.

Копія додаткової угоди міститься в
матеріалах даної цивільної справи.
Додаткова угода підписана сторонами:
банком та ОСОБА_1. Додаткова угода
містить інформацію про те, що
примірники цієї угоди отримали ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_5

Жодні інші забезпечувальні договори, у
тому числі договір поруки, між
сторонами не укладались.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
переконання про не обґрунтованість
позовних вимог, не підтвердження їх
матеріалами справи та необхідність
відмовити у задоволенні позову з
наступних мотивів.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Згідно статті 58 ЦПК України, належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ч. 3 статті 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Отже, порука та застава є різними
видами забезпечення виконання
зобов'язання.

Згідно статті 553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Стаття 554 ЦК України визначає правові
наслідки порушення зобов'язання,
забезпеченого порукою. А саме, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 572 ЦК України
(поняття застави), в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Стаття 575 ЦК України вирізняє окремі
види застав. Зокрема, іпотекою є
застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Як вбачається із матеріалів справи, між
сторонами укладено саме договір
іпотеки.

Згідно статті 1 Закону України «Про
іпотеку», іпотека - це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.
Іпотекодавець - це особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель. Майновий
поручитель - це особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи - боржника.

У даній справі позивач - ОСОБА_3 є одним
із трьох іпотекодавців та майнових
поручителів.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012р., при вирішенні
спорів за участю майнових поручителів
суди мають виходити з того, що
відповідно до статті 11 Закону України
"Про заставу", статей 1, 11 Закону України
"Про іпотеку" майновий поручитель є
заставодавцем або іпотекодавцем.
Відповідно до статті 546 ЦК застава
(іпотека) та порука є різними видами
забезпечення, тому норми, що регулюють
поруку (статті 553 - 559 ЦК), не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

Таким чином, посилання позивача на ч. 1
(порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності) та ч. 4 (порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя) статті 559 ЦК України, як на
підставу визнання обов'язків
поручителя та іпотечного договору
припиненими, суперечить чинному
законодавству та відхиляється судом,
так як в даному випадку мають місце
правовідносини кредитора з майновим
поручителем.

Підстави припинення іпотеки викладені
в статті 17 Закону України «Про
іпотеку», а саме такими є, припинення
основного зобов'язання або закінчення
строку дії іпотечного договору;
реалізація предмета іпотеки
відповідно до цього Закону; набуття
іпотекодержателем права власності на
предмет іпотеки; визнання іпотечного
договору недійсним; знищення (втрати)
переданої в іпотеку будівлі (споруди),
якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо
предметом іпотечного договору є
земельна ділянка і розташована на ній
будівля (споруда), в разі знищення
(втрати) будівлі (споруди) іпотека
земельної ділянки не припиняється; з
інших підстав, передбачених цим
Законом.

При розгляді даної справи, з підстав
наведених у позовній заяві, з огляду на
докази надані сторонами, судом не
встановлено визначених Законом
підстав для визнання припиненим
іпотечного договору №770/76-570-08 від
06.08.2008р.

Посилання позивача на правові висновки
Верховного Суду України судом
відхиляється, так як вони зроблені у
справах, які за спірними
правовідносинами суттєво
відрізняються від тих правовідносин,
які розглядаються у даній цивільній
справі. Зокрема, у постанові ВСУ від
16.10.2013р. йдеться про укладення між
сторонами саме договору поруки; у
постанові ВСУ від 11.09.2013р. вказано про
припинення юридичної особи у зв'язку з
визнанням її банкрутом, що є підставою
припинення іпотеки, оскільки
зобов'язання за кредитним договором
припиняється. Таких обставин у даній
цивільній справі встановлено не було.

Позовна вимога про зобов'язання
приватного нотаріуса Тернопільського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
зняти заборону відчуження нерухомого
майна - квартири АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_1 є похідною від
позовних вимог про визнання обов'язків
поручителя по іпотечному договору
№770/76-570-08 від 06.08.2008р. припиненими,
визнання іпотечного договору №770/76-570-08
від 06.08.2008р. припиненим. У зв'язку із тим,
що у задоволенні позовних вимог про
визнання обов'язків поручителя та
іпотечного договору припиненими
відмовлено, підстав для задоволення
позовної вимоги про зобов'язання
нотаріуса зняти заборону відчуження
нерухомого майна немає.

Позивачем у прохальній частині
позовної заяви наведено фразу
«поновити пропущений термін».

Відповідно до ч. 3 статті 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач не звертався до суду із
заявою про застосування судом позовної
давності. А відтак, питання щодо
застосування позовної давності судом
не вирішувалось.

Так як рішення ухвалено не на користь
позивача, судові витрати по справі не
стягуються.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60-62, 88, 209, 212-215, 223,
294 Цивільно-процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» в особі його Хмельницької
філії про визнання обов'язків та
договору припиненими, зобов'язання
вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Тернопільської
області через Тернопільський
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий

П.Я.Стельмащук