Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/906/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

03.04.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Мурашка С.І.

суддів - Бубличенко В.П., Сукач Т.О.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
тертя особа: товариство з обмеженою
відповідальністю «ПрімоКолект. Центр
грошових вимог», про визнання
недійсним договору про надання
споживчого кредиту та застави рухомого
майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_3
який, представляє інтереси ОСОБА_2, на
рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 06 лютого 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» та
просив визнати недійсним з моменту
вчинення договору про надання
споживчого кредиту та заставу рухомого
майна № 0 від 29 грудня 2012 року та
додаток №1 до нього (графік платежів)
укладеного між ним та банком.

Зазначав, що договір є недійсним,
оскільки підписуючи кредитний договір
він не був ознайомлений з усією
необхідною для його укладення
інформацією, що позбавило можливості
прийняти свідоме та обмірковане
рішення щодо укладення договору.

Використання відповідачем
факсимільного відтворення підпису та
печатки при укладенні кредитного
договору є неправомірним.

Договір не містить обов'язкової умови
щодо відповідальності банку за
невиконання або неналежне виконання
договору, що є порушенням п.9 ч.1 ст.6 ЗУ
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг».

Договір суперечить вимогам ЗУ «Про
захист прав споживачів».

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 06 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2, ОСОБА_3, просить скасувати
рішення суду першої інстанції з
підстав неповного з'ясування обставин,
що мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_2, ОСОБА_3, підтримав
апеляційну скаргу з посиланням на
викладені в ній обставини,
представники публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» та товариства
з обмеженою відповідальністю
«ПрімоКолект. Центр грошових вимог» в
судове засідання не з'явилися про час і
місце розгляду справи повідомлялися
належним чином, що підтверджується
відмітками в рекомендованих
повідомленнях про вручення поштових
відправлень.

Від товариства з обмеженою
відповідальністю «ПрімоКолект. Центр
грошових вимог» надійшло письмове
заперечення на апеляційну скаргу з
проханням розглянути справу без їхньої
участі.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи не перешкоджає розглядові
справи.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
29 грудня 2012 року між позивачем та ПАТ
«УкрСиббанк» укладено кредитний
договір № 0, за яким ОСОБА_2
отримав споживчий кредит в розмірі 9 926
грн. 67 коп., строком до 25 травня 2015 року.

Позивач своєчасно не повернув кредит
чим порушив умови договору та
ухиляється від взятих на себе
зобов'язань по сплаті заборгованості.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню за недоведеністю, оскільки
доводи позивача не ґрунтуються на
законі.

Проте, з такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитись не
можна.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
договір про надання фінансових послуг
(яким відповідно до ст. 4 цього Закону є
договір про надання споживчого
кредиту) повинен містити розмір
фінансового активу, зазначений у
грошовому виразі, строки його внесення
та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
до договорів із споживачами про
надання споживчого кредиту
застосовуються положення цього Закону
про несправедливі умови в договорах,
зокрема положення, згідно з якими
передбачаються зміни в будь-яких
витратах за договором, крім
відсоткової ставки. Продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Якщо положення договору
визнано несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.
Положення, що було визнане недійсним,
вважається таким з моменту укладення
договору

Аналіз указаних норм дає підстави для
висновку, що несправедливими є
положення договору про споживчий
кредит, які містять умови про зміни у
витратах, зокрема щодо плати за
обслуговування кредиту та плати за
дострокове його погашення, і це є
підставою для визнання таких положень
недійсними.

Така правова позиція висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 12 вересня 2012 року у справі № 6-80цс12

Матеріалами справи підтверджується, що
29.12.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_2 укладено договір №0 про
надання споживчого кредиту та заставу
рухомого майна (а.с.9-10).

Відповідно до п.9 зазначеного договору
позичальник сплачує банку комісію за
управління кредитом при здійсненні
переплати за ініціативою клієнта у
розмірі, що розраховується, як різниця
між сумою фактично сплаченого клієнтом
останнього ануїтетного платежу та
сумою останнього ануїтетного платежу
згідно графіку платежів, але не більше
10 гривень. Комісія утримується банком у
випадку переплати клієнтом останнього
ануїтетного платежу; комісію за
надання послуг з управління кредитом
при простроченні сплати ануїтетного
платежу. Розмір комісії до 500 грн. Банк
на свій розсуд має право вимагати
сплати зазначеної комісії з 1 дня
прострочення у разі суми прострочення
більше 1 грн. Банк має право утримувати
цю комісію з суми ануїтетного платежу в
період, в якому мало місце прострочення
або пізніше.

Оскільки плата за обслуговування
кредиту, за його дострокове погашення
та прострочення сплати ануїтетного
платежу визначена зі змінними
величинами, то такі умови суперечать як
положенням ч. 5 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», так і
затвердженому сторонами графіку
платежів, згідно з яким боржник
повинен сплачувати щомісяця фіксовану
суму, де розмір щомісячної комісії за
управління кредитом становить 138,97 грн.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позову не взяв до уваги
правову позицію висловлену Верховним
Судом України в постанові від 12 вересня
2012 року у справі № 6-80цс12.

З огляду на викладене та з урахуванням
зазначеної правової позиції
Верховного Суду України вищезазначені
в п.9 умови кредитного договору
підлягають визнанню недійними.

Разом з тим, підстав для визнання
спірного кредитного договору
недійсним в повному обсязі, немає.

Умовами спірного договору визначено,
що підписуючи договір позичальник
погоджується з викладеною у Правилах
споживчого кредитування (оприлюднених
у газеті «Голос України» №85 (5085) 13
травня 2011 року із усіма змінами і
доповненнями), пропозицією банку
надати позичальнику споживчий кредит
на умовах встановлених у цьому
договорі та Правилах споживчого
кредитування (п.2 Договору).

Правила споживчого кредитування, після
підписання сторонами договору, стають
його невід'ємною частиною. Підписуючи
договір сторони підтверджують, що
досягли згоди за усіма істотними
умовами договору, які викладені в цьому
договорі та Правилах споживчого
кредитування (п.2.1 договору).

Підписи сторін під цим договором
вважаються одночасно підписами під
Правилами споживчого кредитування, при
цьому, після підписання сторонами
цього договору Правила споживчого
кредитування не підлягають
додатковому підписанню сторонами і
вступають в силу для сторін одночасно
із підписанням цього договору (п.2.2
Договору).

Виходячи з умов договору та Правил
споживчого кредитування, які є
невід'ємною частиною договору, доводи
позовної заяви та апеляційної скарги,
що договір укладено з порушенням вимог
п.9 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» та п.4 ст.21 ЗУ «Про
захист прав споживачів», є
безпідставними та не дають підстав для
визнання спірного договору недійсним.

Як на підставу для визнання спірного
договору недійсним позивач та його
представник вказують на використання
відповідачем факсимільного
відтворення підписів та печатки.

Кредитний договір обов'язково має
укладатись у письмовій формі (стаття1055
ЦК України).

Недодержання письмової форми тягне
його нікчемність та не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його нікчемністю.

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним, що визначено ст.204 ЦК
України.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 та ч.1 ст6289 ЦК України
передбачено, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та, умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Згідно з ч.2,ч.3 ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, вчинений у письмовій
формі, якщо він підписаний його
стороною (сторонами); правочин який
вчиняє юридична особа, підписується
особами, уповноваженими на це її
установчими документами, довіреністю,
законом або іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою; використання при вчиненні
правочинів факсимільного відтворення
підпису за допомогою засобів
механічного або іншого копіювання,
електронно-числового підпису або
іншого аналога власноручного підпису
допускається у випадках, встановлених
законом, іншими актами цивільного
законодавства, або за письмовою згодою
сторін, у якій мають міститися зразки
відповідного аналога їхніх
власноручних підписів.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм
цивільного законодавства, правочин
вважається вчиненим, якщо він
підписаний уповноваженими особами,
однак, при цьому, використання
факсимільного відтворення підпису
допускається лише тоді, коли сторонами
заздалегідь досягнута згода про це, яка
містить зразки відповідного аналога
власноручного підпису.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 цього
Кодексу, саме на момент вчинення
правочину. Не може бути визнаний
недійсним правочин, який не вчинено.

Про те, що при укладанні спірного
договору відповідачем використано
факсимільне відтворення підпису
уповноважених осіб та печатки банку, не
підтверджено належними та допустимими
доказами.

Але, навіть якщо і було б встановлено,
що дійсно відповідачем використано
факсимільне відтворення підписів та
печатки банку і про це не було згоди
позивача, то і ця обставина не є
підставою для визнання договору
недійсним.

При певних обставинах спірний договір
міг би вважатися неукладеним, а
неукладений договір не може
визнаватися недійсним.

Неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права,
відповідно до п.4 ч.1ст.309 ЦПК України, є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції апеляційним судом і
ухвалення нового рішення.

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позову.

Позивач відповідно до п.7 ч.1 ст.5 Закону
України «Про судовий збір» звільнений
від сплати судового збору за подання
позову, тому відповідно не повинен був
сплачувати судовий збір і за подання
апеляційної скарги.

Так, як позивач сплатив судовий збір за
подання апеляційної скарги, сплачена
ним сума підлягає стягненню на його
користь з відповідача, який відповідно
до ч.3 ст.88 ЦПК України мав би сплати
його в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 319
ЦПК України, колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який
представляє інтереси ОСОБА_2,
задовольнити частково.

Рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 06 лютого 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати недійсними умови договору
№0 про надання споживчого кредиту
та заставу рухомого майна, укладеного
29.12.2012 року між публічним акціонерним
товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_2,
викладені у пункті 9, такого змісту:
«Позичальник сплачує банку комісію за
управління кредитом при здійсненні
переплати за ініціативою клієнта у
розмірі, що розраховується, як різниця
між сумою фактично сплаченого клієнтом
останнього ануїтетного платежу та
сумою останнього ануїтетного платежу
згідно графіку платежів, але не більше
10 гривень. Комісія утримується банком у
випадку переплати клієнтом останнього
ануїтетного платежу; комісію за
надання послуг з управління кредитом
при простроченні сплати ануїтетного
платежу. Розмір комісії до 500 грн. Банк
на свій розсуд має право вимагати
сплати зазначеної комісії з 1 дня
прострочення у разі суми прострочення
більше 1 грн. Банк має право утримувати
цю комісію з суми ануїтетного платежу в
період, в якому мало місце прострочення
або пізніше».

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» на користь
ОСОБА_2 121 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту його проголошення і
може бути оскаржено у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді