АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/6468/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Фролов М.О.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Шпируку
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану
представником ОСОБА_3

на рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 26 березня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що 18 березня
2013 року на паркувальному майданчику по
вул. Конєва, 9 біля супермаркету
«Сільпо» він, керуючи належним йому
автомобілем «Фольксваген Пасат»,
здійснював маневр пов'язаний із
паркуванням на вільне паркувальне
місце. На даному паркувальному місці
перебувала людина, яка, як згодом
з'ясувалося, є ОСОБА_5 Він, подав
звуковий сигнал клаксоном автомобіля з
метою попередження відповідача про
звільнення паркувального місця для
подальшого паркування, проте ОСОБА_5
підійшов до автомобіля і наніс удар
кулаком по лобовому склу, розбивши
останнє, чим заподіяв шкоду його майну
на суму 7782,66 гривні, що визначено
рахунком -фактурою з ТОВ «Порше Інтер
Авто Україна».

Стверджував, що автомобіль у момент
заподіяння шкоди стояв.

28.03.2013 року Голосіївським РУ ГУ МВС
України в м. Києві винесена постанова
про закриття кримінального
провадження у зв'язку з відсутністю
складу злочину, яка набрала законної
сили.

Враховуючи наведене, просив суд
стягнути з відповідача на його користь
7782,66 грн. матеріальної шкоди та судові
витрати.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 26 березня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 7 782,66 грн.
відшкодування завданої матеріальної
шкоди, а також 229,41 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням,
представник відповідача подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що Постанова про закриття
кримінального провадження не може бути
розглянута судом, як належний та
допустимий доказ, оскільки у Постанові
не встановлено факту його вини, а лише
задокументовані покази позивача та
його. Жодних висновків про те, що
насправді відбулося на автостоянці, та
хто є винуватцем події у постанові не
зроблено.

Враховуючи зазначене вважає, що особа,
яка завдала ОСОБА_4 шкоду фактично
відсутня.

Також вважає, що позивач керував
автомобілем, який є джерелом
підвищеної небезпеки, а тому
ушкодження отримані автомобілем
внаслідок наїзду на відповідача є
виною водія, який мав дотримуватись
правил дорожнього руху та з повагою
ставитись до всіх учасників дорожнього
руху, в тому числі до пішоходів.

Зауважує, що позивач не надав доказів
оплати ним зазначеного
Рахунку-фактури, а тому неможливо
встановити конкретну суму позовних
вимог, оскільки вартість послуг на
станціях технічного обслуговування та
сервісних центрах є різною, а
рахунок-фактура не є документом, який
підтверджує сплату за надані послуги з
авторемонтну, та експертним висновком
стосовно завданої ним шкоди.

Крім того, звертає увагу на те, що
здебільшого всі докази позивача
базуються на показах свідків, які до
того ж є його родичами, та на те, що в
даних показах наявна маса
суперечностей.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_4 суд
підставно виходив з їх доведеності та
обґрунтованості з огляду на таке.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами у справі, що 18 березня 2013 року
в м. Києві на паркувальному майданчику
супермаркету «Сільпо» по вул. Конєва
№9, сталася подія за участю автомобіля
«Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1
під керуванням водія ОСОБА_4 і гр.
ОСОБА_7

Звертаючись в суд з позовом про
відшкодування шкоди, ОСОБА_4 зазначив,
що біля супермаркету «Сільпо» він,
керуючи належним йому автомобілем,
здійснював маневр пов'язаний із
паркуванням на вільне паркувальне
місце, на якому перебував відповідач,
Він, подав звуковий сигнал клаксоном
автомобіля з метою попередження
відповідача про звільнення
паркувального місця з метою подальшого
паркування, проте ОСОБА_5 підійшов до
автомобіля і наніс удар кулаком по
лобовому склу, розбивши останнє, чим
заподіяв шкоду його майну на суму 7782,66
гривні.

Зазначені в позовній заяві обставини
підтверджуються показаннями свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які
були допитані в якості свідків в суді
першої інстанції та були
безпосередніми очевидцями інциденту.
Технічним звукозаписом судового
засідання в якому свідки надавали
покази підтверджується, що автомобіль
у момент розбиття лобового скла
перебував без руху, і що саме
відповідач заподіяв таку матеріальну
шкоду безпосереднім ударом кулака.

Заперечуючи проти позову відповідач
зазначав, що автомобіль позивача
здійснив на нього наїзд, внаслідок чого
транспортний засіб зазнав пошкоджень.

Разом з тим, згідно Постанови про
закриття кримінального провадження
від 28.03.2013 року, об'єктивних підстав
вважати, що ОСОБА_2 тілесні ушкодження
отримав унаслідок порушення правил
безпеки дорожнього руху або
експлуатації транспорту особою, яка
керує транспортним засобом немає
(а.с.4-5).

Враховуючи те, що дана постанова
відповідачем не оскаржувалася, тому
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що твердження відповідача про наїзд на
нього автомобіля позивача не доведені
доказами.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду про доведеність
позивачем факту завдання шкоди, вини
відповідача, настання наслідків та
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача та завданою шкодою.

Відповідно до ч.1. ст.1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

З врахуванням зазначених положень,
судом підставно зауважено, що оскільки
заподіювачем шкоди є відповідач, тому
саме він зобов'язаний її відшкодувати.

Посилання представника відповідача на
те, що особа, яка завдала ОСОБА_4 шкоду
фактично відсутня є необґрунтованими
та спростовуються матеріалами справи
та показами свідків.

Також не заслуговують на увагу
посилання представника відповідача на
те, що позивач не надав доказів оплати
ним зазначеного Рахунку-фактури, а тому
неможливо встановити конкретну суму
позовних вимог, оскільки вартість
послуг на станція технічного
обслуговування та сервісних центрах є
різною, а рахунок-фактура не є
документом, який підтверджує сплату за
надані послуги з авторемонтну, та
експертним висновком стосовно
завданої ним шкоди з огляду на таке.

На підтвердження завданої
відповідачем майнової шкоди, позивачем
надано рахунок-фактуру від 27.04.2013 року,
зроблену ТОВ «Порше Інтер Авто Україна
(а.с.7)

Судом оцінено даний доказ та зроблено
обґрунтований висновок про те, що
рахунок-фактуру видано саме на ім'я
позивача, саме щодо автомобіля яким
керував позивач у момент заподіяння
шкоди, та за датою видачі у часі
збігається із розумними строками
проведення відновлювальних робіт з
моменту заподіяння шкоди, тому у
розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України є
належним та допустимим доказом на
підтвердження розміру завданої шкоди.

Крім того, судом звернуто увагу
відповідача на те, що ним не надано
жодного доказу на підтвердження того,
що реальний розмір заподіяної шкоди
може бути іншим аніж визначено у
рахунку-фактурі, і на те, що він не
скористався наданим йому правом на
звернення до суду з клопотанням про
призначення експертизи з метою
встановлення суми шкоди.

В апеляційному суді представнику
відповідача було запропоновано надати
інші докази, які б спростовували
висновок суду щодо розміру заподіяної
майнової шкоди, або заявити клопотання
про призначення товарознавчої
експертизи.

Представник відповідача не вияви
бажання надати докази, чи заявити
клопотання про призначення експертизи.

Разом з тим, ОСОБА_4 пояснив, що він
згоден на призначення експертизи, його
автомобіль і до тепер не
відремонтований і він зможе надати
його експерту.

Додав, що отримав рахунок -фактуру на
ремонт автомобіля на станція
технічного обслуговування, що
відповідає класифікації його
автомобіля, проте не маючи коштів на
ремонт, не зміг відремонтувати
автомобіль. Вважає, що на даний час
вартість заміни лобового скла значно
виросла.

Із наданого суду рахунку-фактури (а.с.7)
вбачається, що в ньому зазначено
перелік робіт/матеріалів, необхідних
для заміни пошкодженого скла, їх
вартість.

Заперечуючи проти розміру заподіяної
шкоди, представник відповідача не
спростував наданий рахунок-фактуру, як
те передбачено ст.60 ЦПК України.

Наведене свідчить про те, що суд
повно та всебічно з'ясував обставини
справи, дав їм належну правову оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 26 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий:

Судді: