У Х В А Л А

Іменем України

30 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Куштана Б.П., Панька В.Ф.

при секретарі - Савариній Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою
квартирно-експлуатаційного відділу м.
Мукачево Міністерства оборони України
на рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 12 березня 2014 р.
по справі за позовом КЕВ м.Мукачево до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
втратившими право користування
службовим житловим приміщенням та
зобов'язання звільнити це приміщення -,

в с т а н о в и л а :

Квартирно-експлуатаційний відділ м.
Мукачево Міністерства оборони України
/надалі - КЕВ/ звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їхнього
малолітнього сина ОСОБА_4 про визнання
їх такими, що втратили право на
користування житловим службовим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та
зобов'язати їх звільнити це приміщення
без надання іншого жилого приміщення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
ОСОБА_2 являвся військовослужбовцем і
30 жовтня 2008 р. йому та його сім'ї, в склад
якої входили ОСОБА_5 та син ОСОБА_4, було
надано для проживання вказану
квартиру. В подальшому склад сім'ї
ОСОБА_2 змінився і станом на даний час у
цій квартирі проживають відповідачі по
справі. Ця квартира була надана ОСОБА_2
у зв'язку з проходження ним військової
служби, але 26.03.2012 р. його було звільнено
з цієї служби у зв'язку з систематичним
невиконанням умов контракту. В
добровільному порядку відповідачі не
звільняють квартиру і тому позивач
звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням суду в задоволенні позову
відмовлено.

З цим рішенням позивач не погодився,
порушив питання про його скасування та
ухвалення нового рішення про
задоволення його позову.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права.

В судовому засіданні представник
апелянта скаргу з наведених підстав
підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник,
який представляв також інтереси ОСОБА_3
вважали, що підстав для задоволення
позову немає.

Заслухавши осіб, які приймали участь у
судовому засіданні та дослідивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач ОСОБА_2 на час звільнення з
військової служби мав вислугу в 17
років.

Доводи апеляційної скарги
зводяться до твердження незаконності
прийнятого судом рішення по таким
підставам як неприйняття до розгляду
вимог позивача про визнання недійсним
ордеру, виданого ОСОБА_2 на вказану
квартиру, не врахування вимог п.п.21,30,31
постанови КМУ «Про затвердження
порядку забезпечення
військовослужбовців», відповідачка
ОСОБА_3 зареєстрована в іншому місці, не
враховано вимоги а.2 п.5 Постанови
Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. №2, ст.ст.319, 400
ЦК України та ст.137 Господарського
кодексу України, не враховано підставу
звільнення з військової служби ОСОБА_2

Однак ці доводи не можуть бути
прийняті до уваги.

Неприйняття до розгляду вимог
позивача про визнання недійним ордеру,
виданого ОСОБА_2 на вказану квартиру
вирішено відповідною ухвалою суду, яка
є чинною /а.с.119/. Тому вирішення
спірного питання не пов'язано з
вирішенням питання про визнання
недійним ордеру.

Як вказано в апеляційній скарзі,
п.п.21,30, 31 Постанови КМУ «Про
затвердження порядку забезпечення
військовослужбовців» регулюють
питання виключення
військовослужбовців та членів їх сімей
з квартирного обліку та визнання таким,
що втратив зв'язки з ЗС МОУ, а не
питання, які є предметом позову. Це
стосується і таких доводів апеляційної
скарги як застосування статті 137
Господарського кодексу /оперативне
управління/, статей 319, 400 ЦК України
/здійснення права власності,
зобов'язання недобросовісного
володільця/: цими нормами права спірні
правовідносини не регулюються.

Реєстрація ОСОБА_3 в іншому місці
також не має значення для вирішення
даного спору: позивачем визначено
основною підставою задоволення позову
звільнення ОСОБА_2 з військової служби.

Відповідно до а.2 п.5 Постанови
Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. №2 «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами ЖКУ» на підставі
норм, що регулюють договір майнового
найму, а не житлового законодавства,
вирішуються вимоги про виселення з
приміщень, що не входять до складу
житлового фонду (виробничих і інших
нежилих приміщень, вагончиків,
збірно-розбірних, пересувних,
контейнерних та інших підсобних
споруд). Тобто, вимоги цього пункту
стосуються вирішення питання про
виселення з приміщень, що не входять до
складу житлового фонду. В даному
випадку спірна квартира відноситься до
житлового фонду, що підтверджено
відповідним витягом з наказу, який
знаходиться на а.с.17, яким цій квартирі
надано статус службової.

Враховуючи зазначений статус
квартири, вирішувати даний спір слід
саме на підставі норм законодавства,
якими передбачено регулювання
правовідносин, пов'язаних з службовою
квартирою. Для цього слід встановити
обставини справи та визначити правову
норму, яким врегульовано дане питання.
Такі вимоги передбачені ст.214 ЦПК
України.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 у
зв'язку з проходженням військової
служби в 2008 р. отримав спірну квартиру,
яка має статус службового приміщення і
використовується ним для свого
проживання та для проживання членів
своєї сім'ї, до складу якої входять інші
відповідачі. 26 березня 2012 року він
звільнений із ЗСУ. На час звільнення
його вислуга становила 17 років.

Відповідно до а.2 ст.125 ЖК України
без надання іншого жилого приміщення у
випадках, зазначених у статті 124 цього
Кодексу, не може бути виселено осіб, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації, що надали їм
службове жиле приміщення, не менш як
десять років.

Тобто, відповідач та члени його
сім'ї не можуть бути виселені із
службового приміщення без надання
іншого житлового приміщення. Такого
приміщення позивачем не запропоновано
і тому відмова у задоволенні позову є
такою, що відповідає вимогам діючого
законодавства.

А тому колегія суддів констатує, що
рішення суду є законним та
обґрунтованим, підстав для його зміни
чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України,
судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу
квартирно-експлуатаційного відділу м.
Мукачево відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 12 березня 2014 року по даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді :