АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/5744/2014
інстанції - Петренко Н.О.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 18 березня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності та ділової репутації, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що
11.06.2008р. рішенням Святошинського
районного суду м. Києва шлюб між ним та
відповідачкою було розірвано. Не
зважаючи на це, протягом останніх 5
років після розлучення відповідачка
продовжує переслідувати його, зводить
на нього наклепи, звертається до
правоохоронних органів зі скаргами та
заявами про злочин з метою
дискредитувати його та нанести шкоду
його моральному та фізичному здоров'ю.
Регулярні виклики до органів
досудового слідства, дача показів та
пояснень, вислуховування незаслужених
профілактичних бесід призвели до того,
що у нього окрім наслідків перенесених
інсультів розвинулися гіпертонічна
хвороба III ст. та ішемія із прогресуючою
стенокардією, внаслідок чого в період з
червня 2008р. по жовтень 2013р. він тричі
лікувався на стаціонарі. Позивач
просив суд спонукати відповідачку
спростувати у засобах масової
інформації і в органах досудового
слідства Святошинського РУ ГУ МВС
України в м. Києві недостовірну
інформацію про нього, яку вона
розповсюджувала. Стягнути з
відповідача на його користь моральну
шкоду в розмірі 50 000,00 грн. та судовий
збір по справі.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 18.03.2014 року в
задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
захист честі, гідності та ділової
репутації - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

В скарзі посилався на те, що рішення
суду ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема вказував, що суд порушив ст. 127
ЦПК України, оскільки у встановлені
строки не надіслав на його адресу
ухвали про відкриття провадження в
справі, не повідомив його про розгляд
заяви про забезпечення доказів і
розглянув її з порушенням встановлених
законодавством строків, а також
безпідставно відмовив у задоволенні
клопотання про виклик свідків, порушив
строки розгляду справи. Також суддя
безпідставно не задовольнила заяву про
відвід, що свідчить про її
упередженість та необ'єктивність при
винесені оскаржуваного рішення. Судом
порушено вимоги ст. 30 Закону України
«Про інформацію», ст. 8 Закону України
«Про захист персональних даних», ст. ст.
11, 12, 13 Закону України «Про правила
етичної поведінки» та п.п. 3.8, 3.9 та 5.1.
«Інструкції про порядок роботи з
технічними засобами фіксування
судового процесу (судового засідання)»
затвердженої Наказом ДСА України від
20.09.2012 № 108.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення позивача, який доводи скарги
підтримав, представника відповідача,
яка заперечувала проти задоволення
скарги, з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.297 ЦК України кожен
має право на повагу до його гідності та
честі. Гідність та честь фізичної особи
є недоторканими. Фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична
особа, особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення про неї
та членів її сім`ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, згідно свідоцтва
про розірвання шлюбу від 26.06.2008р. шлюб
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Після чого, відповідачка неодноразово
зверталася до органів МВС України з
заявами та скаргами на дії позивача,
чим на думку позивача, дискредитувала
його, поширила про ньго недостовірну
інформацію та спричинила моральні
страждання.

Постановою від 20.07.2008р. було відмовлено
в порушенні кримінальної справи за
ознакою ч. 1 ст. 129 КК України стосовно
ОСОБА_1

Постановою від 12.06.2009р. було відмовлено
в порушенні кримінальної справи
стосовно ОСОБА_1

Постановою від 26.01.2013р. кримінальне
провадження, внесене до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0002118 від 26.12.2012р. закрито у зв'язку
з відсутністю в діях відповідача
складу кримінального правопорушення.

Згідно вироку Святошинського
районного суду м. Києва від 20.05.2013р.
ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК
України та йому призначено покарання у
вигляді 1 (одного) року позбавлення
волі. На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_1 звільнено від відбування
покарання з випробуванням строком на 1
(один) рік. Було частково задоволено
цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 та
стягнуто з ОСОБА_1 моральну шкоду в
розмірі 10 000,00 грн. та матеріальну шкоду
в розмірі 19 723,02 грн.

Постановою Святошинського районного
суду м. Києва від 14.11.2013р. кримінальну
справу по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 1
ст. 122 КК України закрито у зв'язку із
закінченням строків давності.

Відповідно до виписного епікризу
ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному
обстеженні і лікуванні
кардіологічному відділенні ГВКГ з
28.11.2008р. по 05.12.2008р., діагноз:
гіпертонічна хвороба III ст. ІХС.
Дифузний кардіосклероз. СН 0 ст.
Церебральний атеросклероз,
дисциркуляторна енцефалопатія II ст.
Минуще ГПМК (1986р.) Подагричний артрит з
ураженням лівого І плесно-фалангового
суглоба, нестійка ремісія.

Згідно виписного епікризу ОСОБА_1
знаходився на стаціонарному
обстеженні та лікуванні з 04.08.2011р. по
18.08.2011р., діагноз: атеросклероз судин
головного мозку. Дисциркуляторна
енцефалопатія II ст. Наслідки повторних
минучих гострих порушень мозкового
кровообігу за ішемічним типом (1986,
1995р.р.) у вертебро-базилярному басейні у
вигляді стійких, помірно виражених
статокоординаторних порушень. Стан
після повторних церебрально-судинних
кризів (02.08. та 10.08.2011р.) у
вертебро-базилярному басейні.
Гіпертонічна хвороба III ст. ІХС.
Дифузний кардіосклероз, СН І ст.

Відповідно до виписки з історії
хвороби амбулаторного хворого ОСОБА_2
проходила стаціонарне лікування з
02.07.2008р. по 11.07.2008р. з діагнозом струс
головного мозку.

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що вони з
позивачем давно знайомі, разом
проходили військову службу, знає його
як добропорядну людину. В 2008р.
відповідачка телефонувала йому на
мобільний телефон та розповіла про те,
що позивач її побив, просила нічого не
говорити позивачу, бо він її вб'є. Після
телефонного дзвінка свідок жодного
разу з відповідачкою не спілкувався та
не зустрічався.

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що з
відповідачкою він не знайомий, бачив її
один раз на «корпоративі», у 2009р. вона
телефонувала йому на мобільний телефон
та розповіла, що ОСОБА_1 в родинному
колі негативно висловлювався про
нього.

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що він є
сином позивача та йому відомо про те, що
відповідачка телефонувала родичам та
розповідала, що ОСОБА_1 її побив. Його
матір (перша дружина позивача) позивач
ніколи не ображав, інакше б він не
прийшов до суду давати свідчення.

Дослідивши надані позивачем докази,
суд першої інстанції встановив, що
позивач не довів факт поширення
відповідачкою про нього недостовірної
інформації, яка б принижувала його
честь та гідність. Суд встановив, що
відповідач користувалася виключно
правами, наданими їй Конституцією
України для звернення до
правоохоронних органів. Також суд
встановив, що позивач не надав суду
доказів прямого причинного зв`язку між
перебуванням його на лікування,
погіршенням його стану здоров`я та
зверненнями відповідача до
правоохоронних органів з метою захисту
її прав.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи, які мали
правове значення для її вирішення та
дійшов обґрунтованого висновку про
недоведеність позивачем заявлених ним
вимог, щодо поширення відповідачем
недостовірної інформації про позивача,
а також щодо вини останньої у
спричиненні позивачу моральних
страждань внаслідок погіршення його
стану здоров`я.

Доводи апеляційної скарги позивача не
містять доказів, які б давали
апеляційному суду підстави встановити
факт порушення відповідачем
немайнових прав позивача.

Суд правильно врахував вимоги закону
та роз`яснення викладені в п.15 та 16
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» № 1 від 27
лютого 2009 року , та дійшов
обґрунтованого висновку, що позивач не
довів наявність в діях відповідачки
складу правопорушення, яке може бути
підставою для задоволення позову про
захист честі та гідності. Суд правильно
встановив, що позивачка зверталась до
компетентних органів за захистом своїх
прав, і та обставина, що внаслідок
перевірки компетентними органами не
всі звернення позивача підтвердились,
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Обставини на які посилається позивач,
як на підстави для задоволення
апеляційної скарги, зокрема щодо
порушення судом норм процесуального
права зазначених в апеляційній скарзі
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні та не впливають на
правильність постановленого рішення.

Так посилання позивача на
перешкоджання судом першої інстанції в
наданні суду доказів, колегія суддів не
приймає, так як в апеляційному суді
позивач мав можливість надавати докази
в прийнятті яких було відмовлено
районним судом, проте останній своїм
правом не скористався.

Позивач в позові просив спростувати
інформацію поширену відповідачем в
засобах масової інформації, проте в
апеляційному судів визнав , що
відповідачка жодної інформації про
нього в засобах масової інформації не
поширювала.

Доводи про порушення строків розгляду
справи, не задоволення судом заяви про
відвід, не надіслання судом ухвали про
відкриття провадження у справі, не
повідомлення про розгляд заяви про
забезпечення доказів , відмова в
задоволенні клопотання про
забезпечення позову також не є
підставами для скасування судового
рішення

Таким чином, суд першої інстанції повно
та всебічно розглянув справу, надав
всім доводам сторін належну правову
оцінку, оцінив належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності та постановив законне
рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 18 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: