Провадження № 2/752/1499/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді -
Мирошниченко О.В.,

при секретарі -
Бурлака Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві, про визнання в
права власності на майно в порядку
спадкування за заповітом

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до Голосіївського районного суду м.
Києва з позовною заявою до ОСОБА_2,
третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві, про визнання права
власності в порядку спадкування після
померлого ОСОБА_3, на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила про те, що після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 року батька ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилась спадщина у
вигляді - ? частини квартири, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач звернулась до Другої київської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини за
заповітом у встановлений законом
строк, однак, в інформаційній довідці з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, виданій Реєстраційною службою
Головного управління юстиції у м.
Києві, вказано прізвище батька не як
«ОСОБА_3», а «ОСОБА_3».

У судове засідання позивач не з'явився,
надала заяву про розгляд справи у її
відсутність.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява
по суті позовних вимог, а також про
розгляд справи у її відсутність.

Від Головного управління юстиції в м.
Києві надійшла до суду заяву про
розгляд справи у відсутність їх
представника.

Суд дослідивши матеріали справи,
дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 06 вересня 1947 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб, про
що 06 вересня 1947 року зроблено
відповідний актовий запис за номером
1438, що підтверджується даними
свідоцтва про шлюб(а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилася ОСОБА_1.
Згідно даних свідоцтва про народження
серія НОМЕР_1, виданого 17 квітня 1949 року
Кагановичським РАГС м. Києва, її
батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ( а.с. 7).

28 липня 1972 рок у ОСОБА_1 уклала шлюб з
ОСОБА_6, про що 28 липня 1972 року зроблено
відповідний актовий запис за номером
3620, підтверджується свідоцтвом про
шлюб серія НОМЕР_2 виданим Центральним
відділом реєстрації шлюбів м. Києві з
державним розвитком сім'ї 07 вересня 2010
року (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_3, що
підтверджується даними свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_3, виданого20 липня 2012
року Відділом реєстрації смерті у м.
Києві ( а.с. 5).

Крім того, 08 квітня 1995 року ОСОБА_3
складено заповіт, відповідно до місця
якого належну останньому частину
квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3 заповів
ОСОБА_1 (а.с. 10).

З матеріалів спадкової справи № 650/2012 ,
наданої Другою київською державною
нотаріальною конторою на запит суду,
вбачається, що позивач у встановлений
законом строк звернулась до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
однак, в інформаційній довідці з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, виданій Реєстраційною службою
Головного управління юстиції у м. Києві
записано прізвище батька не як
«ОСОБА_3», а «ОСОБА_3».

Квартира АДРЕСА_1 загальною площею 45, 3
кв.м., належить ОСОБА_3, що
підтверджується даними свідоцтва про
право власності на житло виданим
Виконавчим комітетом Московської
районної Ради народних депутатів 06
грудня 1994 року.

Крім того, рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 14 червня 2013
року встановлено факт, що має юридичне
значення, а саме, що свідоцтво про право
власності на житло, видане 06 грудням 1994
року Виконавчим комітетом Московської
районної Ради народних депутатів, щодо
квартири АДРЕСА_1, видане ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року та його членам.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються про
розгляді інших справ, у який беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст.1216 та ч. 1 ст. 1218
Цивільного кодексу України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 1220 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою. Відповідно до п. 3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
спадкування» від 30 травня 2008 року № 7
гідно з правилами статті 1220 ЦК
та статті 249 ЦПК часом відкриття
спадщини слід зважати день смерті
особи, зазначений у свідоцтві про
смерть, виданим відповідним державним
органом реєстрації актів цивільного
стану.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 1223 ЦК
України право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті. Зазначене
право виникає у день відкриття
спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1233, ч. 1 ст. 1235
та ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповітом
є особисте розпорядження фізичної
особи на випадок своєї смерті, яким
особа призначає своїми спадкоємцями
одну або кілька фізичних осіб
(незалежно від наявності у нього з цими
особами сімейних, родинних
відносин), а також інших учасників
цивільних відносин, щодо усієї
спадщини або її частини.

Заповіт відповідно до ст. 541
Цивільного кодексу Української PCP
від 18 липня 1963 року, який був чинний на
момент складання ОСОБА_3
заповіту, повинен бути укладений у
письмовій формі з зазначенням місця і
часу його укладення, підписаний
особисто заповідачем і нотаріально
посвідчений.

Заповіт ОСОБА_3 був складний ним
власноручно, підписаний спадкодавцем 08
квітня 1995 року, посвідчений державним
нотаріусом Другої Київської
державної нотаріальної контори
Міністерства юстиції України.

Положеннями ст. 392 Цивільного кодексу
України визначено, що власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Враховуючи наведені вище обставини, а
також приймаючи до уваги те, що
рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 14 червня 2013 року
встановлено факт що має юридичне
значення, зокрема, що свідоцтво про
право власності на житло, видане 06
грудня 1994 року Виконавчим комітетом
Московської районної Ради народних
депутатів, на квартиру АДРЕСА_1, видане
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а
також беручи до уваги те, що внаслідок
помилки в частині прізвища
спадкодавця вказаної квартири у
Реєстрі прав власності спадкодавця на
нерухоме майно, позивач позбавлений
можливості реалізувати свої спадкові
права, суд приходить до висновку про те,
що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання
на вказану вище в порядку спадкування
за заповітом після смерті ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст.328, 1216, 1218, 1222, 1225, 1261, 1266 Цивільного
кодексу України, ст, ст. 3, 4, 10,11,57- 60, 88, 169,
209, 212-215, 218, 223 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа :
Головне управління юстиції в м. Києві,
про визнання права власності на майно в
порядку спадкування за заповітом, -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,3
кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., в порядку
спадкування за заповітом, після смерті
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя