Справа № 149/2937/13-ц
Провадження №2/149/46/14
Номер рядка звіту 36
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.04.2014 Хмільницький
міськрайонний суд Вінницької області в
складі:

головуючого судді Клімик К. О.,

при секретарі Гавлович Л. П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Хмільнику справу за
позовом ОСОБА_1 до Хмільницької
районної державної нотаріальної
контори, ОСОБА_3 про скасування
свідоцтв про право на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідачів Хмільницької
державної нотаріальної контори та
ОСОБА_3 і просить скасувати свідоцтва
про право на спадщину, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його матір
ОСОБА_4, яка проживала в АДРЕСА_1, та яка
заповіту не залишила. Позивач є
спадкоємцем першої черги і після
смерті матері фактично прийняв
спадщину, як спадкоємець, який проживав
на момент смерті зі спадкодавцем, але в
наслідок похилого віку та стану
здоров"я не оформив своїх спадкових
прав. Факт прийняття позивачем
спадщини після смерті матері ОСОБА_4
підтверджено довідками сільської ради,
показами свідків та тим, що позивачу
перейшли предмети домашньої
обстановки та вжитку померлої матері. З
рішення Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 14 липня 2011
року позивач дізнався про те, що
відповідачі ОСОБА_3 та Хмільницька
державна нотаріальна контора
позбавили його спадщини, оскільки
ОСОБА_3 нотаріусом було видане
свідоцтво на прийняття спадщини по
закону на 49/100 частини будинковолодіння
АДРЕСА_1. Крім того, матір позивача ще за
життя подарувала весь вказаний будинок
позивачу про що свідчить укладений між
ними договір дарування від 14 вересня 1990
року, таким чином нотаріус не виконала
вимоги Інструкції про вчинення
нотаріальних дій чинних на момент
видачі свідоцтва про пприйняття
спадщини за законом станом на 1998 рік.
Враховуючи те, що нотаріусом свідомо
було позбавлено його частини
спадкового майна він вважає, що
свідоцтва про прийняття спадщини
видані Хмільницькою державною
нотаріальною конторою підлягають
скасуванню.

Представник позивача ОСОБА_5 в
судовому засіданні повністю
підтримала позовні вимоги і просить їх
задовольнити.

Представники позивача ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судові засідання не
з"явились, про дні розгляду справи
повідомлені належним чином і тому суд
вважає можливим справу розглянути без
їх участі, оскільки проти цього не
заперечуюють інші учасники судового
процесу і це не суперечить закону.

Представник відповідача
Хмільницької державної нотаріальної
контори Горщинська Ю.П. проти
задоволення позовних вимог заперечує,
посилаючись на те, що між позивачем та
померлою ОСОБА_4 було укладено договір
дарування 51/100 частини
будинковолодіння АДРЕСА_1 14 вересня 1990
року. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і
після її смерті відкрилась спадщина на
49/100 частини будинковолодіння.
Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України ( в
редакції 1963 року) свідоцтво про право
на спадщину видається за заявою
спадкоємця у разі: якщо він (вони)
вступили в управління та володіння
спадковим майном, або подали заяву про
прийняття спадщини у державну
нотаріальну контору. Такі дії
спадкоємцями повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини. Матеріалами спадкової справи
доведено, що позивач до нотаріальної
контори взагалі не звертався, також з
заявами не звертались в нотаріальну
контору і інші спадкоємці. Відповідач
ОСОБА_3, яка не зверталась у
встановлений строк до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини, спадщину прийняла в порядку
п. 2 абзацу 1 ст. 549 ЦК України (в редакції
1963 року), шляхом фактичного вступу в
управління або володіння спадковим
майном, що було підтверджено довідкою
Жданівської сільської ради
Хмільницького району Вінницької
області. У відповідності до п. 113
Інструкції "Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України"
доказом вступу в управління чи
володіння спадковим майном можуть
бути: довідка ЖЕК, правління
житлового-будівельного кооперативу,
виконавчого комітету місцевої ради
народних депутатів чи відповідної
місцевої державної адміністрації про
те, що спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом з
ним, або про те, що спадкоємцем було
взято майно спадкодавця; довідка
державної податкової служби,
страховичка чи іншого органу про те, що
спадкоємцем після відкриття спадщини
сплачувались податки або страхові
платежі по обов"язковому страхуванню,
квитанції про сплату податку,
страхового платежу, копія рішення суду,
що набрало законної сили, про
встановлення факту своєчасного
прийняття спадщини, запис у паспорті
спадкоємця або в будинковій книзі, який
свідчить про те, що цей спадкоємець був
постійно прописаний в спадковому
будинку в період шести місяців після
смерті спадкодавця, та інші документи,
що підтверджують факт вступу
спадкодавця в управління чи володіння
спадковим майном. У відповідності до п.
114 Інструкції "Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України"
передбачено, які факти та обставини в
обов"язковому порядку повинен
перевірити нотаріус перед видачею
свідоцтва про право на спадщину за
законом. Нотаріусом, яким було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на ім"я відповідачки ОСОБА_3
було належно виконано всі вимоги
Інструкції "Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України",
що повністю підтверджено спадковою
справою, а тому в задоволенні позовних
вимог слід відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_10 проти задоволення
позову заперечують посилаючись на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір позивача
ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4
Померла ОСОБА_4 ще за життя розділила
своє майно між дітьми, подарувавши 14
вересня 1990 року ОСОБА_1 51/100 частину
свого будинковолодіння, що знаходиться
по АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_1 проживав в
частині будинковолодіння, яке йому
було подаровано, періодично, тільки
сезонно, а постіно проживав в м.
Харкові. ОСОБА_3 постійно доглядала
матір, яка проживала в своїй частині
будинковолодіння (49/100 частини
будинковолодіння, що знаходиться по
АДРЕСА_1), до дня смерті матері вона
проживала з нею в будинку ОСОБА_3 Після
смерті матері ОСОБА_3 її поховала,
провела обряд поховання та вступила у
володіння та розпорядження спадковим
майном, що повністю підтверджується
довідкою Жданівської сільської ради. В
1998 році ОСОБА_3 звернулась до
нотаріальної контори з заявою про
видачу їй свідоцтва про прийняття
спадщини за законом після смерті
матері ОСОБА_4, надавши всі необхідні
для цього документи. Після вивчення
документів нотаріусом їй було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом. Позивач з матір"ю спільно не
проживав, до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини не звертався, у
володіння та розпорядження спадковим
майном не вступив, тому вони вважають,
що його позовні вимоги задоволенню не
підлягають. Крім того позивач був
обізнаний з тим, що ОСОБА_3 прийняла
спадщину і отримала свідоцтво про
прийняття спадщини за законом,
оскільки він в 2007 році звертався до
Вінницького ООБТІ за
довідкою-характеристикою на
відчуждження 51/100 частини
будинковолодіння, що є його власністю,
та отримав вказану довідку де було
зазначено частину будинковолодіння,
яка є його власністю та вказано про
співвласника ОСОБА_3 Таким чином,
враховуючи, що строк позовної давності
передбачений ЦК України становить три
роки, позивач його пропустив без
поважної причини і тому вони просять до
його позову застосувати строк позовної
давності та відмовити у позові.

Суд, заслухавши покази сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
інвентарної справи, спадкової справи
вважає, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають по наступним підставам:
свідоцтвом про право особистої
власності № 18 від 12 липня 1990 року
доведено, що цілий житловий будинок
АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4. Свідоцтвом про
смерть серії НОМЕР_1 доведено, що ОСОБА_4
померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Договором
дарування від 14 вересня 1990 року
доведено, що ОСОБА_4 подарувала 51/100
частини житлового будинку з
відповідними надвірними спорудами
свому сину позивачу ОСОБА_1, договір
зареєстровано в Вінницькому ООБТІ за №
18 15 травня 1998 року. Рішенням
Хмільницького міськрайонного суду
Вінницької області від 14 липня 2011 року
по справі № 2-103/11 доведено, що
Хмільницький міжрайпрокурор в
інтересах ОСОБА_1 звертався до суду з
позовом до ОСОБА_3 та Жданівської
сільської ради про визнання чинним
договору дарування цілого житлового
будинку від 14 вересня 1990 року,
скасування договору дарування від 14
вересня 1990 року про дарування частини
житлового будинку по АДРЕСА_1,
скасування свідоцтва про право на
спадщину за законом від 18 липня 1998 року,
виданого ОСОБА_3 та зобов"язання ОСОБА_3
звільнити будинок по АДРЕСА_1. Вказаним
рішенням в задоволенні позовних вимог
було відмовлено, рішення набрало
чинності 15 серпня 2011 року, тобто є не
зміненим та не скасованим. Як
вбачається з зазначеного рішення судом
було розглянуто вимоги, які є предметом
розгляду в судовому засіданні, однак
позивачем в позовній заяві було
вказано, що він просить суд "скасувати
всі свідоцтва про право на спадщину за
законом, видані Хмільницькою районною
державною нотаріальною конторою після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4". Позивачем
позовні вимоги не уточнювались та
конкретно не зазначалось, які саме
свідоцтва він просить скасувати.
Дослідженою в судовому засіданні
спадковою справою № 169/98 від 17 липня 1998
року доведено, що після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 було відкрито одну
спадкову справу за заявою ОСОБА_3 і
видано одне свідоцтво про право на
спадщину за законом на ім"я ОСОБА_3 на
спадкове майно, що складається з 49/100
цілого житлового будинку з
відповідними господарчими будівлями,
що знаходиться в АДРЕСА_1. Вказане
свідоцтво про право на спадщину за
законом зареєстроване в Вінницькому
ООБТІ за № 18 17 листопада 1998 року. Таким
чином виходячи з досліджених та
проаналізованих судом матеріалів
позовної заяви, інвентарної справи та
спадкової справи вбачається, що
предметом спору є свідоцтво про право
на спадщину за законом видане
відповідачці ОСОБА_3 17 серпня 1998 року на
49/100 цілого житлового будинку з
відповідними господарчими будівлями,
що знаходиться в АДРЕСА_1, тобто є
ідентичним предмету спору вказаному у
рішенні Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 14 липня 2011
року по справі № 2-103/11. Тому суд
приходить до висновку про те, що спірні
правовідносини між сторонами були
вирішені судом рішенням від 14 липня 2011
року і тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України провадження у справі слід
закрити. Однак враховуючи те, що
позивач посилається в позовній заяві
на те, що він фактично прийняв спадщину
після смерті матері ОСОБА_4 і тому
свідоцтво про право на спадщину за
законом видане ОСОБА_3 слід скасувати,
тобто фактично вказав інші підстави
для задоволення позовних вимог ніж ті,
що були вказані у рішенні суду від 14
липня 2011 року, тому суд ввжає, можливим
дослідити ці підстави.

Показами свідка ОСОБА_11 доведено,
що вона є сільським головою
Жданівської сільської ради
Хмільницького району Вінницької
області і виконуючи свої обов"язки
надавала сторона у справі ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 довідки з місця проживання. Тому
їй відомо, що позивач ОСОБА_1 постійно
не проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2, а після
дарування йому частини будинку АДРЕСА_1
проживав в своїй половині, без
реєстрації, лише сезонно. ОСОБА_1
постійно проживав в м. Харків де у нього
є квартира, а в АДРЕСА_1 приїжджав лише
на літній сезон, оскільки виконував
обов"язки бджоляра. Його матір покійна
ОСОБА_4 проживала в своїй частині
будинку і в зв"язку з похилим віком та
станом здоров"я за нею доглядала її
донька ОСОБА_3 в якої ОСОБА_4 і фактично
проживала останні місяці перед смертю.
Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_3 її поховала
та фактично вступила в володіння
спадковим майном, тобто зробила
поточний ремонт в половині будинку
матері, обробляла земельну ділянку,
зібрала врожай з присадибної земельної
ділянки. Враховуючи це вона видала
ОСОБА_3 довідку про це і та звернувшись
до державного нотаріуса отримала
свідоцтво про право на спадщину за
законом. ОСОБА_1 знав про те, що ОСОБА_3 в
1998 році оформляла спадщину після
смерті матері і проти цього не був,
оскільки між ними на той час були дуже
гарні відносини і вони один одному
допомагали. Сам ОСОБА_1, наскільки їй
відомо, до нотаріуса не звертався і на
момент смерті та наступних шість
місяців з матір"ю не проживав.

Дослідженими в судовому
засіданні матеріалами спадкової
справи № 169/98 від 17 липня 1998 року
доведено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 до нотаріуса з
заявою про прийняття спадщини не
звертався. Дослідженими в судовому
засіданні матеріалами інвентарної
справи № (18)(5169)80 від 12 липня 1990 року
доведено, що позивач ОСОБА_1 був
обізнаний з тим, що відповідачка ОСОБА_3
отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом 17 серпня 1998 року,
оскільки він 4 липня 2007 року отримав
свідоцтво про право власності № 450 на
51/100 житлового будинку АДРЕСА_1, що
підтверджується самим свідоцтвом № 450
серії ЯЯЯ №348996 та рішенням виконавчого
комітету Жданівської сільської ради
Хмільницького району Вінницької
області № 92 від 21 грудня 2006 року. В
серпні 2007 року, за замовленням позивача
ОСОБА_1, для відчудження, йому було
видано довідку-характеристику на 51/100
житлового будинку АДРЕСА_1 в якій було
вказано другого співвласника
вказаного житлового будинку ОСОБА_3 на
49/100 частини, тобто фактично з серпня 2007
року позивач ОСОБА_1 знав про те, що
ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом і реалізувала його,
отримавши право власності на 49/100
житлового будинку АДРЕСА_1. Крім того в
матеріалах інвентарної справи
міститься заява позивача ОСОБА_1 від 10
березня 2009 року, якою він звертався в
ООБТІ з проханням заборони оформлення
49/100 частини будинку належних ОСОБА_3 та
на свою заяву отримав лист-відповідь
від керівника структурного підрозділу
КП ВООБТІ з роз"ясненнями по праву
власності на будинок. Вказані
обставини повністю підтверджено
показами допитаного в судовому
засіданні свідка ОСОБА_12, яка в той час
працювала керівником Хмільницького
структурного підрозділу КП ВООБТІ.
Проаналізувавши вказані докази суд
вважає, що позивач ОСОБА_1 не вчинив
будь-яких дій передбачених ст. 549 ЦК
України (в редакції 1963 року), які б
свідчили про прийняття ним спадщини
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 його матері
ОСОБА_4, а тому права на спадкове майно
не має. Крім того враховуючи те, що
загальний строк позовної давності
передбачений ст. 257 ЦК України ( в
редакції 2003 року) становить три роки, а
позивач був обізнаний з "порушенням
свого права" ще у 2009 році, суд вважає, що
ним пропущено строк позовної давності
без вказаної ним поважної причини і
тому слід застосувати вимоги ст. 267 ЦК
України ( в редакції 2003 року), оскільки
про це відповідачем ОСОБА_3 та її
представником ОСОБА_10 подано заяву про
відмову у позові на цих підставах.

Таким чином суд прийшов до
висновку про відмову позивачу в
задоволенні його позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 15, 60, 209, 213-215
ЦПК України, ст. ст. 524, 529, 533, 548, 549 ЦК
України (в редакції 1963 року), ст. ст. 256,
257, 267 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Хмільницької районної
державної нотаріальної контори, ОСОБА_3
про скасування свідоцтв про право на
спадщину - відмовити.

Рішення може бути оскаржене
в апеляційному порядку до
апеляційного суду Вінницької області
через Хмільницький міськрайонний на
протязі 10-ти днів з дня його
проголошення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий:

Клімик К. О.