Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року

Харцизький міський суд Донецької
області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання
Омельяненко Є.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харцизьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у березні 2014 року пред'явила до
суду позов до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики в розмірі 6000
гривень, процентів за користування
позикою в розмірі 15600 гривень та три
проценти річних від простроченої суми
в розмірі 389 гривень 10 копійок.
Зазначені вимоги обґрунтовує тим, що 20
грудня 2011 року між ними укладено у
формі розписки договір позики, за
умовами якого позивач позичила
відповідачу 6000 гривень зі сплатою
процентів у розмірі 10% на місяць зі
строком повернення на першу вимогу. У
січні 2012 року ОСОБА_1 пред'явила вимогу
до ОСОБА_2 про повернення суми боргу,
однак коштів відповідач не повернула,
натомість 17 лютого 2012 року написала ще
одну розписку, відповідно до якої
визнала наявність у неї боргових
зобов'язань у розмірі 6000 гривень зі
сплатою 10% на місяць, які зобов'язалася
повернути в строк до 30 лютого 2012 року.
Проте коштів по даний час відповідач не
повернула, зустрічей із ОСОБА_1 уникає.

В судовому засіданні представники
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4
позов підтримали в повному обсязі з
викладених у позовній заяві мотивів та
просять задовольнити. Крім цього,
представник позивача ОСОБА_4 пояснив,
що ОСОБА_1 почала вимагати у ОСОБА_2
повернення суми боргу на початку січня
2012 року. Точної дати вказати не може.
Однак кошти ОСОБА_2 не повернула. Саме з
тих підстав, зокрема, що між сторонами
укладено договір позики, в якому строк
повернення позики визначений моментом
пред'явлення вимоги і така вимога
ОСОБА_1 пред'явлена до ОСОБА_2 на початку
січня 2012 року, однак коштів відповідач
не повернула по даний час, просить
стягнути з неї суму боргу в розмірі 6000
гривень, 15600 гривень процентів (по 10% від
суми позики щомісяця) за користування
позикою за період із січня 2012 року до
березня 2014 року та три проценти річних
від простроченої суми за цей же період
у розмірі 389 гривень 10 копійок.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним
чином повідомленою про час та місце
розгляду справи, до суду не з'явилася,
не повідомивши про причини неявки.
Заяви про розгляд справи за її
відсутності не подавала. За вказаних
обставин суд приходить до переконання,
що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК
України слід ухвалити заочне рішення
на підставі наявних у справі доказів,
оскільки позивач у судовому засіданні
не заперечила проти такого вирішення
справи та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК
України судом постановлено ухвалу про
заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши та оцінивши
зібрані у справі докази, встановив такі
обставини:

20 грудня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
паспорт серії НОМЕР_1, уклали договір
позики, за умовами якого ОСОБА_2
отримала у ОСОБА_1 6000 гривень, під 10 %
щомісячно, з терміном повернення на
першу вимогу, що підтверджується
письмовою розпискою ОСОБА_2 (а.с. 39).

Як установлено з відповіді
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС
України в Донецькій області, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт серії НОМЕР_1,
змінила прізвище з «ОСОБА_2» на
«ОСОБА_2». Факт зміни прізвища
відповідача підтверджується також
рішенням Харцизького міського суду від
13 травня 2011 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, згідно з яким
прізвище ОСОБА_2 після розірвання шлюбу
змінено на «ОСОБА_2». Рішення набрало
законної сили 24 травня 2011 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Виходячи зі змісту розписки від 20
грудня 2011 року, та враховуючи вимоги ст.
ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, сторони уклали
договір позики, за умовами якого
позивач ОСОБА_1 передала відповідачу
ОСОБА_2 6000 гривень зі сплатою щомісячно
процентів за користування коштами в
розмірі 10% від суми позики, та з
терміном повернення позики на першу
вимогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Як слідує з викладених у позовній заяві
обставин, якими позивач ОСОБА_1
обґрунтовує свої позовні вимоги, та з
пояснень її представників у судовому
засіданні, на початку січня 2012 року
ОСОБА_1 пред'явила вимогу до ОСОБА_2 про
повернення суми боргу.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, якщо
договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Судом установлено, що протягом 30
днів від дня пред'явлення вимоги
позивачем ОСОБА_1 про виконання
боргового зобов'язання, відповідач
ОСОБА_2 боргу за договором позики в сумі
6000 гривень, а також процентів від суми
позики в розмірі 10% на місяць, не
повернула. З дня укладення договору
позики 20 грудня 2011 року по даний час нею
не здійснено жодного платежу за
договором.

Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору,
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок .

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України, відповідно до якої боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судом не встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 зобов'язувалась сплатити
проценти в іншому розмірі, ніж
передбачено законом, оскільки, згідно
розписки, написаної нею 20 грудня 2011
року, вона зобов'язалася повернути 6000
гривень зі сплатою 10 % процентів від
суми позики щомісячно. Натомість
відповідальності за прострочення
сплати основного боргу та процентів у
розписці не передбачено. Відтак у
даному випадку правомірним є
застосування до відповідача ОСОБА_2
відподальності за порушення грошового
зобов'язання в розмірі, визначеному ч. 2
ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, обчислюючи суму, яка
підлягає до стягнення з відповідача у
користь позивача, суд не може
погодитись із правомірністю
відповідних нарахувань, наведених у
наявному в матеріалах справи
розрахунку (а.с. 4), оскільки:

Розмір процентів - 10% від суми позики
щомісячно нараховані, починаючи з 01
січня 2012 року, хоч, як слідує з розписки
від 20 грудня 2011 року, їх сплата
обумовлена до 20 числа кожного місяця.
Тобто перша сплата процентів за
договором позики могла бути здійснена
ОСОБА_2 до 20 січня 2012 року. Тому
нарахування процентів за користування
коштами повинно починатись із 20 січня
2012 року. Однак на розмір визначеної
суми заборгованості за процентами
зміна цього періоду не вливає,
оскільки, починаючи з 20 січня 2014 року до
01 березня 2014 року сплинуло 26 місяців, а
тому сума заборгованості за процентами
становить 15600 гривень (6000 гривень х 10% х
26 місяців).

Щодо розрахунку 3% річних від
простроченої суми, то застосування
періоду з січня 2012 року до березня 2014
року для їх обчислення теж не
відповідає вимогам закону.

Як уже зазначалося вище, якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це.

Як слідує з позовної заяви та пояснень
представників позивача, ОСОБА_1 почала
вимагати у ОСОБА_2 повернення суми
боргу на початку січня 2012 року. Доказів
на підтвердження точної дати
пред'явлення такої вимогами ними не
надано.

Тобто, враховуючи, що строком першого
платежу за договором позики згідно з
розпискою від 20 грудня 2011 року є 20 січня
2012 року, а вимогу про повернення коштів
ОСОБА_1 пред'явила до ОСОБА_2 у січні 2012
року, виконати її відповідач повинна
була протягом тридцяти днів від дня її
пред'явлення, тобто не пізніше лютого
2012 року.

Таким чином 3% річних від простроченої
суми підлягають до стягнення з ОСОБА_2
за період із 01 березня 2012 року по 01
березня 2014 року, тобто за 730 днів, що
становить 360 гривень (6000 гривень х 3%: 365
х 730 днів).

Аналізуючи в сукупності викладені
обставини та досліджені докази, суд
приходить до переконання про істотне
порушення відповідачем ОСОБА_2 прав
позивача ОСОБА_1, оскільки вона значною
мірою позбавлена можливості на
отримання коштів, на які розраховувала
при укладенні договору позики 20 грудня
2011 року. Однак суд не може повністю
погодитись із правомірністю
розрахунку 3% річних від простроченої
суми, із наведених вище мотивів, а тому
приходить до переконання про наявність
підстав для часткового задоволення
позову ОСОБА_1

На підставі наведеного, відповідно до
ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1046 - 1049 ЦК України,
керуючись ст.ст. 10, 57, 59, 60, 212, 213, 215, 223, 224,
226, 228, 233, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 21960
(двадцять одну тисячу дев'ятсот
шістдесят) гривень боргу за договором
позики від 20 грудня 2011 року та 243 гривні
60 копійок понесеного судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Донецької області через Харцизький
міський суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення може бути переглянуте
Харцизьким міським судом за умови
подачі відповідачем заяви про перегляд
заочного рішення протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Суддя