АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-395/14
Головуючий у 1 інстанції: Макуха А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В.,
Усика Г.І.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 15 серпня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи:
Солом'янська районна в м. Києві
державна адміністрація, Орган опіки та
піклування Солом'янської районної у м.
Києві державної адміністрації,
Київська міська рада(Київської міської
державної адміністрації) про
визначення порядку користування
земельною ділянкою та зобов'язання
знести прибудову.

В С Т А Н О В И Л А

Позивачка ОСОБА_2 в 2008 році звернулася і
суд із позовом, в якому просила
виділити їй у користування 1/4 частину, а
відповідачці 34 частин земельної
ділянки загальною площею 818 кв.м. по
АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вона є
власником 14 частини жилого будинку
АДРЕСА_1 на підставі договору дарування
від 05 березня 1974 року, власником 34
частини жилого будинку є відповідач на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом. В даний час
будинок розподілений на дві
відокремленні частини, що мають
самостійні виходи та перебувають у
відокремленому користуванні.

До березня 1974 року весь будинок на
підставі договору на право забудови,
посвідченого 22 серпня 1946 року за
реєстром №21955 та зареєстрований у
Київському БТІ 31 січня 1966 року під № 949,
належав ОСОБА_3, який 05 березня 1974 року
подарував їй 14 частину спірного
будинку.

Також зазначила, що 18 березня 1974 року
між нею та ОСОБА_3 був укладений договір
про порядок користування спірним жилим
будинком, згідно якого у користування
позивачки перейшла жила кімната площею
11,0 кв.м. Зазначила, що в майбутньому, за
згодою ОСОБА_3, а в послідуючому і
відповідачки по справі, у її
користуванні перебували дві жилі
кімнати площею 11,0 кв.м. (після
перебудови ця площа зменшилась до 8,5
кв.м. і 17,8 кв.м., цими кімнатами
користувалась позивачка і її члени
сім'ї).

Крім того, після смерті ОСОБА_3 належну
йому 34 частин жилого будинку
успадкувала його донька, відповідачка
по справі, про що їй було видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом.

Посилаючись на те, що між сторонами у
справі виник спір з приводу
користування земельною ділянкою, на
якій розташований будинок, позивачка
просила задовольнити позов.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 16 червня 2008 року по справі
було призначено судову будівельно -
технічну експертизу, проведення якої
доручено експертам Київського науково
- дослідного інституту судових
експертиз, та провадження по справі
зупинено на час проведення експертизи.

03.06.2009 року позивачка збільшила свої
позовні вимоги та просила забов'язати
відповідачку знести за свій рахунок
житлову прибудову, яка на плані
фактичного користування земельною
ділянкою, кадастровий номер
№:69:193:0019, на АДРЕСА_1, позначена
буквами "КЖ", посилаючись на те, що
відповідно до висновку №7834, під час
експертного дослідження експертами
при проведенні візуального -
інструментального обстеження було
встановлено, що на земельній ділянці
розташовані самовільно збудовані
будівлі і споруди, які не зазначені в
технічному паспорті БТІ від 20 лютого
2004 року, а саме: гараж, житлова
прибудова та мансарда.

Крім того, позивачка уточнила свої
позовні вимоги та остаточно просила
визначити порядок користування
спірною земельною ділянкою згідно
варіанту № 1 висновку № 7834 судової
будівельно - технічної експертизи від 17
грудня 2008 року.

Рішенням Солом*янського райсуду м.
Києва від 27.10.2009 р.. залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
28.10.2010 р., в задоволені позову було
відмовлено, оскільки у позивачки було
відсутнє належним чином оформлене
право власності або право користування
спірною ділянкою, а тому були відсутні
підстави вважати про порушення прав
позивачки щодо користування спірною
земельною ділянкою.

Ухвалою Верховного Суду України від
11.08.2010 р. була скасовані обидва судових
рішення і справа повернута до суду
першої інстанції для розгляду.

Скасовуючи судові рішення, Верховний
Суд України серед іншого зазначив, що
сторони набули право власності на
будинок до 1 січня 2020 року, а тому разом
із правом власності на будинок до них
перейшло і право користування спірною
земельною ділянкою, на якій
розташований будинок.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 15 серпня 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено.

Визначено порядок користування
земельною ділянкою до АДРЕСА_1.

Виділено в користування ОСОБА_2
земельну ділянку розміром 204,16 кв.м., яка
позначена в додатку 1 літерами
(ЮПОНМЛАБФ).

Виділено в користування ОСОБА_1
земельну ділянку розміром 612,49 кв.м., яка
позначена в додатку 1 літерами
(ТХЯБАЛМНРПЮ).

Визначено порядок користування
земельною ділянкою відповідно до
додатку №1 висновку експерта за
результатами проведення судової
будівельно-технічної експертизи №7834
від 17.12.2008 року.

Зобов'язано ОСОБА_1 за свій рахунок
знести самочинно збудовані: гараж (Г),
житлову прибудову (А), мансарда, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та
вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1 звернулася до суду з
апеляційною скаргою, уточнила в
подальшому вимог своєї скарги і
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
визначити порядок користування
спірної земельною ділянкою між її
співвласниками відповідно до
фактичного порядку користування, який
склався ще у 1974 році, з часу набуття
позивачкою права власності на частину
будинку.

В суді апеляційної інстанції апелянт
підтримала подану скаргу, із
викладених в ній підстав, позивач
проти задоволення апеляційної скарги
заперечувала, просила залишити рішення
суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи пред*явлений позов суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідно до вимог ст.. 120 Земельного
кодексу України (в редакції 2001 р.) та
ст. 30 Земельного кодексу (в редакції 1990
р.), якщо жилий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, що перебуває у користуванні,
то в разі набуття права власності на ці
об'єкти до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.
Оскільки порядок користування спірною
земельною ділянкою між співвласниками
не визначався, то позивач обґрунтовано
поставила питання про виділ у її
користування частину земельною
ділянки, яка відповідає її частці у
праві власності на будинок, згідно до
варіанту, запропонованому в
експертному висновку № 7834. Суд також
задовольнив позовні вимоги про
знесення об*єктів самочинного
будівництва, здійснених відповідач,
які за результатами встановленого
порядку користування перебували на
виділеній позиваці частині земельної
ділянки.

Але погодитися із таким висновком суду
першої інстанції не можна.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, на підставі
договору дарування від 05 березня 1974
року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
остання набула право власності на 14
частину будинку АДРЕСА_1.

18 березня 1974 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
був укладений договір щодо конкретного
користування жилими приміщеннями у
будинку АДРЕСА_1. (т.1 а.с. - 77).

Відповідач є власником інших 34 частин
вказаного будинку на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 11 січня 1994 року, виданого
після смерті ОСОБА_3. який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спірний будинок знаходиться на
земельній ділянці площею 818 кв.м., яка
зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі
рішення виконкому Київської міської
ради від 1954 року № 886. На даний час
спірна земельна ділянка, згідно
автоматизованої системи ПК «Кадастр»
зареєстрована за ОСОБА_4

Згідно ст. 91 Земельного кодексу
Української РСР (1970 р.), яка була чинна
на момент виникнення спірних
правовідносин, особи, яким належить
будинок на праві спільної власності,
користуються земельною ділянкою
спільно. Порядок користування нею
визначається співвласниками будинку
залежно від розміру часток в спільній
власності на будинок.

Наступні зміни в розмірі часток в
спільній власності на будинок, які
сталися у зв'язку з прибудовою,
надбудовою або перебудовою, не тягнуть
за собою змін встановленого порядку
користування ділянкою.

Угода про порядок користування
земельною ділянкою є обов'язковою і для
особи, яка згодом придбає відповідну
частку в спільній власності на цей
будинок.

Якщо згоди на користування спільною
земельною ділянкою не досягнуто, спір
вирішується в порядку, встановленому
статтею 167 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що при
укладанні договору дарування частини
будинку, між ОСОБА_5 і іншим
співвласником ОСОБА_2 письмовий
договір щодо порядку користування
земельною ділянкою, на якій знаходився
будинок, не укладався.

Разом із тим, ОСОБА_3, передаючи в дар
позивачці частину належного йому
будинку фактично визначив для неї і
частину земельною ділянки (придомову
територію) площею 109 кв.м., яка
переходила у її користування.

Межі цієї ділянки позначені на плані
фактичного користування земельною
ділянкою кадастровий номер 8
000000000:69:193:0019, а також на плані
присадибної ділянки, який знаходився в
Технічному паспорт на спірний будинок,
виготовлений у 1988 році (т. 1 а.с. 74).

В суді апеляційної інстанції позивач
також підтвердила наявність свого
підпису разом із підписом відповідача
під записом про узгодження меж на
Черговому кадастровому плані спірної
земельної ділянки, згідно витягу із
бази даних від 29.06.2010 року, який був
наданий сторонами разом із заявою до
Київської міської ради про
приватизацію спірної земельної
ділянки.

Позивач не надала доказів тому, що вона
заперечувала проти визначеного на той
момент власником будинку - ОСОБА_6
порядку користування земельною
ділянкою, і погоджувалася із таким
порядком більше 30 років.

Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР (від 1963 р.),
прийнята спадщина вважається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

На час прийняття відповідачем спадщини
у вигляді 34 частин будинку після
смерті ОСОБА_3 у ІНФОРМАЦІЯ_1, між
позивачем і відповідачем спорів щодо
спільного користування земельною
ділянкою не виникало, що може свідчити
про узгоджений порядок користування
спірною земельною ділянкою між новими
співвласниками будинку.

Посилання позивача, в якості правової
підстави свого позову також а також
суду першої інстанції у своєму рішенні
на норми ЗК України (від 2002 року) є
помилковим оскільки цей Кодекс
набрав чинності з 1 січня 2002 року, а
право користування сторін спірною
земельною ділянкою виникло на підставі
іншого кодексу (ЗК УРСР 1970 р.), і
зберігається до цього часу, незалежно
від втрати чинності цим Кодексом.

Та обставина, що у фактичному
користуванні позивача знаходиться
частина земельної ділянки, площа якої
не відповідає розміру її частці у
праві на будинок, не може бути
підставою для встановлення нового
порядку користування земельною
ділянкою, ніж той, який фактично
склався між співвласниками будинку з
підстав, визначених Земельним кодексом
України від 2002 року, оскільки після
набрання чинності цим Кодексом, зміни у
складі власників будинку не
відбувалося, а тому підстави для
застосування норм Земельного кодексу
України відсутні.

За таких обставин рішення суду не можна
визнати в цій частині законним і
обґрунтованим, у зв*язку зі чим воно
підлягає скасуванню.

Разом із тим, позивач не погоджується
із порядком користування земельною
ділянкою, який фактично склався між нею
і відповідачем, тобто між сторонами
існує спір, який потребує свого
вирішення.

Предметом спору даної справи є в тому
числі визначення порядку користування
земельною ділянкою між співвласниками,
розташованого на ній жилого будинку.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів
вважає необхідним частково
задовольнити пред*явлений позов,
погодившись із доводами апеляційної
скарги, визначивши порядок
користування земельною ділянкою в тих
межах, які існували на час набуттям
позивачем права власності на частину
будинку у 1974 році, відповідно площею 109
і 709 кв.м., і які позначені на Додатку 1 -
Плану фактичного користування
земельною ділянкою цифрами
2-3-4-5-6-7-13-14-15-16-17-18-19-20-21 щодо позивача, і
цифрами 1-2-21-20-19-18-17-16-15-14-13-7-8-9-10-11-12-1
відносно відповідача.

Враховуючи те, що суд частково
задовольнив пред*явлений позов і
визначив порядок користування спірною
земельною ділянкою, не можна визнати
обгрунтованими позовні вимоги щодо
знесення гаражу (Г), житлової
прибудови (А)та мансарди.

При цьому слід зауважити про
відсутність вимог позивача про
знесення гаражу і мансарди, на що
обгрунтовано звертає увагу апелянт у
свій скарзі, і тим самим суд першої
інстанції вийшов за межі позовних
вимог.

Стосовно знесення житлової прибудови
(А), то як вбачається з Плану
фактичного користування земельною
ділянкою та Технічного паспорту на
будинок, вказана прибудова дійсно має
ознаки самочинного будівництва, але
вона розташована на тій частині
земельною ділянки, яка знаходиться в
користуванні у відповідача. Доказів
того, що наявність даної прибудови
порушує права позивача щодо
користування будинком або земельною
ділянкою в ході розгляду справи суду
надано не було.

Посилання позивача на висновок
експертизи, згідно якого житлова
прибудова (А) опинялася на земельній
ділянці, виділеній у користуванні
позивачу є безпідставними, з огляду на
висновок колегії суддів про
безпідставність з правової точки зору
вимог про зміну визначеного на час
розгляду справи порядку користування
земельною ділянкою.

Крім того, є слушними доводи апелянта
про те, що знесення вказаної прибудови
зробить неможливим нормальне
користування іншим співвласником
(апелянтом) належної йому частини
будинку, в якій проживають в двох
окремих квартирах дві сім*ї, в тому
числі троє малолітніх дітей, оскільки
будинок залишиться без опалення,
гарячої води, ванних кімнат, санвузла
та кухні, які розташовані у вказаній
прибудові.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 307, 309, 313,314,316 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 15 серпня 2013 року скасувати
і ухвалити нове такого змісту.

Позов задовольнити частково.

Визначити порядок користування
співвласниками земельною ділянкою
згідно Плану фактичного користування
земельною ділянкою, кадастровий номер 8
000000000:69:193:0019 по АДРЕСА_1, «Київського
міського центру земельного кадастру
та приватизації землі», а саме:

1) Виділити в користування ОСОБА_2
земельну ділянку розміром 109,00 кв.м., яка
позначена в Додатку 1 - Плану
фактичного користування земельною
ділянкою цифрами 2-3-4-5-6-7-13-14-15-16-17-18-19-20-21;

2) Виділити в користування ОСОБА_1
земельну ділянку розміром 709,00 кв.м., яка
позначена в Додатку 1 - Плану
фактичного користування земельною
ділянкою цифрами
1-2-21-20-19-18-17-16-15-14-13-7-8-9-10-11-12-1.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: