Справа № 191/6138/13-ц
Провадження № 2/191/454/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бондаренко Г.В.

при секретарі - Лободі Т.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Синельникове
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа: Друга
державна нотаріальна контора
державний нотаріус Бордюг І.Ю. про
визнання свідоцтва про право на
спадщину частково недійсним, визнання
заповіту недійсним, визнання права
власності на ? частину житлового
будинку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
мій батько, ОСОБА_7, якому належав
житловий будинок, що знаходиться в
АДРЕСА_1 на праві особистої власності
виданого виконкомом Іларіонівської
селищної ради, 28 грудня 1998 року. Батько
перебував у шлюбі з ОСОБА_8, яка була
рідною матір'ю позивачки.

Після смерті батька відкрилась
спадщина на вищезазначений житловий
будинок. Спадкоємцем на спадкове майно
за законом стала лише мати позивачки
ОСОБА_8 згідно зі свідоцтвом про право
на спадщину за законом, посвідченого
державним нотаріусом Бордюг І.Ю. від
08.09.2006р. На той час спору з матір'ю щодо
користування будинком не виникало,
тому позивачка не надавала значення
оформленню документів на спадщину.

Відповідач по справі ОСОБА_9 - є рідним
братом позивачки. Він та сестра
позивачки ОСОБА_10 - на спадщину батька
не претендували і не прийняли спадщину
у встановленому законом порядку,
оскільки на час відкриття спадщини
мешкали окремо і с заявою про прийняття
спадщини до нотаріуса не зверталися.

Через деякий час після смерті ОСОБА_7,
мати позивачки ОСОБА_8 попрохала її
виїхати з будинку, але іншого житла
позивачка не мала і тоді вона все ж
таки вирішила подарувати позивачці
літній будиночок в якому на той час не
було ні газу, ні води.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки
ОСОБА_8. У шестимісячний термін
позивачка подала заяву до другої
державної нотаріальної контори для
прийняття спадщини. У 2013 році брат
позивачки - відповідач по справі
повідомив її, що мати залишила будинок
йому і сестрі ОСОБА_10, а саме що ?
будинку належить йому на підставі
заповіту посвідченого державним
нотаріусом ОСОБА_11, а інша частина (1/2)
нібито сестрі ОСОБА_10, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, і яка відмовилась від
своєї частини на користь відповідача.
Таким чином будинок, що знаходиться в
АДРЕСА_2, повністю належить відповідачу
ОСОБА_5 Після того, як їй стало відомо
про те, що спадщина після матері
повністю відійшла відповідачу - вона
звернулась за консультацією до юриста
і їй було повідомлено, що 1/2 частина
житлового будинку, що дісталась матері
після смерті батька мала бути
розділена на усіх живих спадкоємців.

У зв'язку з тим, що з'ясувалися такі
обставини - вона вимушена звернутися з
позовом до суду за захистом свого
права.

Просила суд ухвалити рішення, яким:
визнати свідоцтво про право на
спадщину, видане Другою
синельниківською державною
нотаріальною конторою
Дніпропетровської області від 08
вересня 2006 року на ім'я ОСОБА_8 -
частково недійсним; визнати заповіт
від 25.09.2006 року виданий Другою
синельниківською державною
нотаріальною конторою
Дніпропетровської обл., на ім'я ОСОБА_9 -
недійсним; визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину житлового
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2,
після смерті батька ОСОБА_7.

В подальшому представник позивача
уточнила позовні вимоги та доповнила
їх вимогою про визнання заяви ОСОБА_10
про відмову від спадщини на користь
ОСОБА_5 від 21.02.2012 року - недійсною.

В ході судового розгляду 17.04.2014 року
представник позивача ОСОБА_2 не
підтримала уточнену позовну заяву та
просила суд розглядати позовні вимоги
за первісним позовом. Підтримала
позовні вимоги в повному обсязі і
просила задовольнити позов на
підставах, які в ньому викладені.

Відповідач ОСОБА_5, його представник за
довіреністю ОСОБА_3, представник ОСОБА_4
проти задоволення позову заперечували
та просили відмовити в задоволенні
позову.

Третя особа - Друга синельниківська
державна нотаріальна контора
Дніпропетровської області в судове
засідання свого представника не
направила, але направила на адресу суду
листа, в якому просила розглянути
справу за відсутності представника
нотаріальної контори.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5
надав суду пояснення про те, що батько
сторін по справі ОСОБА_7 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. 08 вересня 2006 року дружина
померлого і мати сторін по справі -
ОСОБА_8, як є спадкоємець пер шої черги
спадкування за законом, отримала
свідоцтво про право на спадщину за
законом, яке було видано нотаріусом
Другої Синельниківської державної
нотаріаль ної контори.

Спадкове майно складалося з
домоволодіння АДРЕСА_2, розташованого
на земельній ділянці площею 911 кв.м.
місцевої ради. На цій земельній ділянці
розташовано два житлових будинки: один
жит ловий будинок загальною площею 62,3
кв.м., в якому проживали батько й мати, і
другий житловий будинок загальною
площею 40,2 кв.м., в якому проживала
ОСОБА_1 з 1980 року.

Отриманим в спадщину майном мати
розпорядилася наступним чином: - 25
вересня 2006 року залишила на ім'я
відповідача ОСОБА_5 заповіт на все своє
майно, майнові права та обов'язки, які
належатимуть їй на час смерті.

Але, крім того, 04 жовтня 2007 року ОСОБА_8
подарувала один з житлових будинків,
розташованих за вищевказаною адресою
АДРЕСА_2, - позивачу ОСОБА_12. Перед цим
частина домоволодіння була виділена в
натурі і їй присвоєний АДРЕСА_3. Договір
дарування посвідчено нотаріусом
Другої синельниківської державної
нотаріальної контори. Як вказано в
договорі дарування, на час укладення
договору, житлово му будинку, який був
об'єктом дарування вже було присвоєно
АДРЕСА_3, загальна площа становила 40,2
кв.м., житлова площа 18,5 кв.м., а земельна
ділянка, яка була виділена під цей
житловий будинок складала 405 кв.м. і
належала місцевій раді. Тобто, позивач
ОСОБА_1, в результаті договору
дарування, отримала від матері один з
житлових будинків, разом з
господарськими будівлями, що воче видь,
становить значно більше, ніж 1/4 частина
від домоволодіння в цілому, на яке вона
мала право як спадкоємець першої черги
спадкування за законом разом з матір'ю
після смерті батька ОСОБА_7. Таким
чином, відсутні підстави для визнання
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину виданого 08 вересня 2006 року
на ім'я ОСОБА_8

Крім того, на думку відповідача на час
відкриття спадщини після смерті матері
ОСОБА_8, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в склад
спадкового майна входив один житло вий
будинок за адресою: АДРЕСА_2, який
залишив ся з двох після того, як мати
подарувала один з них позивачу.

22 листопада 2013 року відповідач отримав
свідоцтво про право на спад щину за
заповітом в Другій синельниківській
держнотконторі на 5/6 частин
вищевказаного житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами.
Спадкоємців першої черги спадкування
за законом після смерті матері ОСОБА_8 -
було троє: відповідач ОСОБА_5, та його
сестри - ОСОБА_1 та ОСОБА_10 Заповіт мати
залишила на ім'я ОСОБА_5, але так як на
час відкриття спадщини і ОСОБА_1 і
ОСОБА_10 до сягли пенсійного віку і мали
право на обов'язкову долю у спадщині,
доля кожної складала 1/2 частину від
того, щоб вони отримали, якби не було
заповіту, згідно зі cт. 1241 ЦК України.
Тобто доля кожної з сестер складала -1/6
частина (1/3:1/2). Сестра ОСОБА_10
відмовилася від своєї частини у
спадщині у встановлений законом, а саме
ст. 1273 ЦК України, шестимісячний строк з
часу відкриття спадщини, так як 13
лютого 2012 року, державним нотаріусом
Скадовської держнотконтори
Херсонської області посвідчено її
заяву про відмову від спадщини після
смерті ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5. В
свідоцтві про право на спадщину після
смерті ОСОБА_8, яке відповідач отри мав
22.11.2013 року вказано, що на 1/6 частку
спадкового майна має право ОСОБА_1, але
свідоцтво їй не видавалось. Таким
чином, відсутні підстави для визнання
недійсним заповіту на ім'я ОСОБА_5
Позивачка ОСОБА_1 має право в будь-який
час отримати свідоцтво про право на
спадщину, на 1/6 частку належного їй
спадкового майна в Синельниківській
держнот конторі.

Крім того, відповідач посилався на
пропуск позивачкою строку позовної
давності і просив застосувати до
позовних вимог позивачки строк
позовної давності на таких підставах:
Спадщина після смерті батька ОСОБА_7
відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка
звернулася з позовом до суду лише в
грудні 2013 року. Загальна позовна
давність встановлена ст.257 ЦК України -
три роки. Тільки виходячи з підстав
спливу строку позовної давності,
згідно зі ст.267 ч.4 ЦК України, необхідно
відмовити в задоволенні по зову. Але
самостійною підставою для відмови в
позові є недоведеність позовних вимог.

Суд вислухав пояснення сторін,
дослідив матеріали справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько сторін по справі ОСОБА_7 .
Зазначена обставина підтверджується
копією свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1 виданого ІНФОРМАЦІЯ_1
виконкомом Іларіонівської селищної
ради Синельниківського району
Дніпропетровської області ( а.с.40 т.1).

ОСОБА_7 перебував в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_8 з 1947 року ( а.с.42 т.1) до
моменту смерті.

На момент смерті ОСОБА_7, на підставі
свідоцтва на право особистої власності
на домоволодіння від 28.12.1998 року, яке
було видане виконкомом Іларіонівської
селищної ради на підставі рішення
виконкому Іларіонівської селищної
ради народних депутатів №102 від 14.12.1998
року, належало домоволодіння АДРЕСА_2.

На час смерті спадкодавця
домоволодіння АДРЕСА_2 складалося із:
А-1 житлового будинку загальною площею
62,3 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м; А1 -1
жилий будинок загальною площею 40,2 кв.м.;
житловою площею 18,5 кв.м.; Б-1-літня
кухня; В-1-сарай; Г-1-гараж; П-1-погріб; Е-1-
вбиральня; Ж-1- літній душ; И-1- літня
кухня; Д-1- сарай; П1-1- погріб; К-1-лазня;
М-1-навіс; Л-1-водоколонка; Л1-1-вбиральня;
1-4 огорожа; І-І1- бруківка.

Саме на вказане майно 08.09.2006 року
державним нотаріусом Другої
синельниківської державної
нотаріальної контори було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_7 його дружині ОСОБА_8.

Підставами для оформлення свідоцтва
про право на спадщину за законом після
ОСОБА_7 стали документи, які були надані
спадкоємцем ОСОБА_8, в тому числі заява
про видачу свідоцтва на спадщину від
08.09.2006 року ( а.с.31 т.1); довідка
Іларіонівської селищної ради № 4572 від
30.11.2005 року, в якій зазначено, що ОСОБА_7
був зареєстрований та проживав по день
своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_2,
разом з дружиною ОСОБА_8 ( а.с.41 т.1).

Позивачка ОСОБА_1, яка є рідною донькою
спадкодавця ОСОБА_7, що підтверджується
свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії
НОМЕР_2 від 17.12.1951 року, виданого ЗАГС с.
Іларіонове Синельниківського району
Дніпропетровської області ( а.с.61 т.1) та
не оспорювалося відповідачем по
справі.

На момент смерті батька ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка ОСОБА_1 була
зареєстрована та проживала разом зі
спадкодавцем за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України -
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 ЦК України
він не заявив про відмову від неї.

Факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після
смерті батька ОСОБА_7 підтверджується
довідкою сільської ради про постійне
проживання у спірному будинку з 1980
року, відміткою у паспорті, поясненнями
відповідача та його представника, які
цей факт визнали і не оспорювали його.

Разом з тим, в матеріалах спадкової
справи №429/2006 після померлого ОСОБА_7,
яка була надіслана на запит суду Другою
синельниківською державною
нотаріальною конторою (а.с.30-53 т.1)
відсутня заява від ОСОБА_1 про відмову
від спадщини після батька ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд приймає до уваги те, що позивачка
ОСОБА_1 була спадкоємицею першої черги
після померлого батька нарівні з
матір'ю; була зареєстрована та
проживала разом зі спадкодавцем на
момент його смерті за однією адресою (
а.с.15, т.1; а.с.19 т.1, ); заяву про відмову
від спадщини, у встановлений законом
шестимісячний строк не подавала - отже
є такою, що прийняла спадщину у
встановленому законом порядку.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що свідоцтво про
право на спадщину за законом від 08.09.2006
року на ім'я ОСОБА_8 після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_7 -було
оформлено в порушення прав позивачки
ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України,
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування також в інших випадках,
встановлених законом.

Суд прийшов до висновку про можливість
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в
цій частині позовних вимог.

Представником позивачки ОСОБА_2 в
судовому засіданні 17.04.2014 року суду
була надана постанова №02-31/1994 від 07.12.2013
року, видана державним нотаріусом
Другої синельниківської державної
нотаріальної контори про відмову у
вчиненні нотаріальної дії. Зазначеною
постановою позивачці ОСОБА_12 було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на ? частку
майна, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7,
оскільки 08.09.2006 року свідоцтво про
право на спадщину за законом було
видано ОСОБА_8 на все майно.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом
до суду 25.12.2013 року .

Оскільки суду не надано будь-яких
переконливих доказів того, що до 2013
року (до моменту оформлення
свідоцтва про спадщину за заповітом
ОСОБА_5) позивачка ОСОБА_1 була
ознайомлена зі свідоцтвом про право на
спадщину після померлого батька
ОСОБА_7, та була обізнана про те, яким
саме чином було розподілене спадкове
майно, яке залишилось після батька - суд
не вбачає підстав для задоволення
заяви відповідача про застосування
строку позовної давності до вимог
ОСОБА_1

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про
визнання недійсним заповіту від 25.09.2006
року, який був складений ОСОБА_8 та
посвідчений секретарем виконавчого
комітету Іларіонівської селищної ради
Синельниківського району
Дніпропетровської області - суд
приходить до таких висновків:

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 85
років. Зазначена обставина
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_3, яке було видано
виконавчим комітетом Іларіонівської
селищної ради Синельниківського
району Дніпропетровської області
17.08.2011 р.( а.с.56 т.1).

Заповіт ОСОБА_8 був складений та
посвідчений секретарем виконавчого
комітету Іларіонівської селищної ради
Синельниківського району
Дніпропетровської області 25.09.2006 року (
а.с.67 т.1). В заповіті від 25.09.2006 року було
визначено, що усе належне спадкодавцю
майно, де б воно не знаходилось і з чого
б воно не складалося , усі майнові права
та обов'язки, які належатимуть
спадкодавцеві на час посвідчення
заповіту, а також майнові права та
обов'язки, які належатимуть
спадкодавцеві ОСОБА_8 на день смерті
вона заповідала ОСОБА_5.

В ході судового розгляду представник
позивача ОСОБА_2 пояснила, що позивачка
вважає заповіт недійсним, оскільки
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 08.09.2006 року після померлого
ОСОБА_7 є недійсним і цей заповіт
порушує права позивачки. Інші підстави
для визнання заповіту недійсним суду
названі не були і обґрунтування в цій
частині позовних вимог суду не надані.

Статтею 1257 ЦК України встановлено, що
за позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Заповіт є волевиявленням особи,
спрямованим на розпорядження належним
заповідачу майном на випадок його
смерті. З урахуванням цього - основним є
спрямованість волі особи, яка складає
заповіт у виборі спадкоємця; чи є це
волевиявлення вільним; спрямованим на
настання реальних наслідків.

Позивачка та її представник не надали
суду доказів того, що волевиявлення
ОСОБА_8 в момент складання заповіту не
було вільним, і заповіт не відповідав
її волі. Та обставина, що заповіт не
відповідає інтересам позивачки - не є
підставою для визнання його недійсним.

Суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про
визнання недійсним заповіту від 25.09.2011
року, складеного ОСОБА_8 і посвідченого
секретарем виконавчого комітету
Іларіонівської селищної ради
Синельниківського району
Дніпропетровської області - не
підлягають задоволенню, як
необґрунтовані.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання права власності на ? частину
домоволодіння АДРЕСА_2 після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_7 суд
приходить до таких висновків:

Свідоцтво про право на спадщину за
законом від 08.09.2006 року після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 на ім'я його дружини
ОСОБА_8 визнано судом частково
недійсним на підставі того, що при
оформленні свідоцтва були порушені
права позивачки, як спадкоємиці першої
черги.

Однак, суд не знаходить підстав для
визнання права власності за позивачкою
на ? частину домоволодіння, а вважає
можливим частково задовольнити вимоги
позивачки в цій частині, виходячи з
наступного:

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували з
зареєстрованому шлюбі з 1947 року (а.с.42
т.1) до моменту смерті ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Право власності на домоволодіння
АДРЕСА_2 було оформлено на ім'я ОСОБА_7 в
1998 році на підставі свідоцтва на право
особистої власності на домоволодіння
від 28.12.1998 року, яке було видане
виконкомом Іларіонівської селищної
ради на підставі рішення виконкому
Іларіонівської селищної ради народних
депутатів №102 від 14.12.1998 року .

Згідно з ч.1 ст.22 КоБШ України - майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Відповідно до ст.17 Закону України « Про
власність» майно, придбане внаслідок
спільної праці членів сім'ї, є їх
спільною власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними.

Станом на 1998 рік ОСОБА_7 перебував у
шлюбі з ОСОБА_8 і у подружжя виникло
право спільної сумісної власності
відповідно до норм Кодексу про шлюб
України та Закону України «Про
власність» (стаття 16 Закону України
«Про власність»).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що домоволодіння АДРЕСА_2 належало
ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на праві спільної
сумісної власності подружжя, в рівних
частках.

Тобто, після смерті ОСОБА_7 відкрилася
спадщина у вигляді ? частини
зазначеного домоволодіння АДРЕСА_2,
оскільки інша ? частина належала його
дружині ОСОБА_8, за законом.

Посилання представника позивача на те,
що в заяві від 08.09.2006 року (а.с.31 т.1)
ОСОБА_8 відмовилась від виділення ?
частки в спільному майні подружжя - не
можуть бути прийняті судом до уваги,
оскільки зазначена заява ОСОБА_8 не є
письмовою угодою, в розумінні закону,
укладеною чоловіком та дружиною
стосовно режиму спільного майна
подружжя.

Позивачкою не надано доказів, які б
свідчили про те, що між її батьками була
письмова угода стосовно належності
права власності на домоволодіння
АДРЕСА_2 тільки її батькові ОСОБА_7.

Відповідно до ст.10 ЦПК України - сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК
України: суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з встановлених судом фактів,
доказів досліджених на їх
підтвердження; з урахуванням позовних
вимог, заявлених позивачкою - суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 про визнання
права власності на ? частину
домоволодіння АДРЕСА_2 після смерті
батька ОСОБА_7.

Крім того, суд вважає, що доводи
відповідача, наведені в запереченнях
на позов і наданих в судовому
засіданні, а саме те, що житловий
будинок АДРЕСА_3, який був подарований
ОСОБА_8, ОСОБА_1 - складає більш ніж ?
частина домоволодіння АДРЕСА_2, на яке у
ОСОБА_1 виникало право власності в
порядку спадкування за законом після
померлого батька, і воно є сухим, теплим
- не мають значення для правильного
вирішення спору.

З урахуванням того, що позовні вимоги
позивачки задоволені частково - судові
витрати не підлягають стягненню з
відповідача ОСОБА_5, відповідно до ст.88
ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88,174, 209, 212, 214, 215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом,
видане державним нотаріусом Другої
синельниківської державної
нотаріальної контори Бордюг І.Ю., 08
вересня 2006 року на ім'я ОСОБА_8.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2, в
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

На рішення протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області може бути
подано апеляційну скаргу. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не буде
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Г. В. Бондаренко