МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________
___________________________________________
Справа № 1519/2-230/11
Номер провадження №2/521/529/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого - судді Жуган Л.В.,

при секретарі судового засідання -
Іськовій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» в особі філії «Южне
головне регіональне управління «ПАТ
«КБ ПриватБанк», ОСОБА_4, треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Верус», Публічне
акціонерне товариство «Акцент Банк»
про захист прав споживачів, визнання
договорів недійсними; за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» в особі
філії «Южне головне регіональне
управління «ПАТ «КБ ПриватБанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитом, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м.
Одеси звернулись ОСОБА_2, ОСОБА_3 із
позовом до ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі
«Южне головне регіональне управління
«ЗАТ «КБ ПриватБанк», ОСОБА_4, третя
особа - ТОВ «Верус» про захист прав
споживачів фінансово-кредитних послуг,
визнання угод недійсними. В
обґрунтування своїх вимог позивачі
послались на те, що 16.11.2007 року між
ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі
«Южне головне регіональне управління
«ЗАТ «КБ ПриватБанк» було оформлено
кредитний договір №545 МБА на суму 75000
доларів США та №544 МБА на суму 83000
доларів США, зі сплатою відсотків за
користування кредитом розмірі 16%
річних.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_2
зобов'язань за вказаними кредитними
договорами між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_2 було укладено договори застави
№545 МБАZA, №544 МБАZA від 16.11.2007 року, а
також між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_3 було укладено договори поруки
№545 МБАР, №544 МБАР від 16.11.2007 року.
Поручителями за кредитними договорами
виступили також ТОВ «Українське
фінансове агентство «Верус», Публічне
акціонерне товариство «Акцент-Банк».
При укладанні кредитних договорів, про
участь зазначених установ в
забезпеченні кредитних зобов'язань
позивачам відомо не було. Про участь
зазначених фінансових установ в
кредитних правовідносинах в якості
поручителів позивачам стало відомо
тільки з інших цивільних проваджень.

Грошові кошти за вказаними кредитними
договорами ОСОБА_2 отримав на споживчі
цілі, а саме на купівлю вантажних
автомобілів, які для придбання він
знайшов самостійно, а пропозиція щодо
покриття браку коштів на їх купівлю
надійшла від продавця - ОСОБА_4, саме він
запропонував послуги ЗАТ КБ
«ПриватБанк» як надійної фінансової
установи.

На підставі договору купівлі-продажу
транспортного засобу (минулого
використання) №28 від 15.11.2007 року ОСОБА_2
придбав у ОСОБА_4 автомобіль марки IVECO
MAGIRUS, 1999 року випуску, білого кольору,
двигун НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2, та
напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року випуску,
білого кольору, кузов НОМЕР_3. Вартість
зазначених транспортних засобів
складала 85000 доларів США та
сплачувалась у два етапи.

Позивач ОСОБА_2 15.11.2007 року сплатив
ОСОБА_4 аванс у розмірі 10000 доларів США,
про що були складена відповідна
розписка у присутності експерту
відділу мікрокредитування ЗАТ КБ
«ПриватБанк» ОСОБА_14

Згідно п. 2.2 Договору купівлі-продажу
№28 від 15.11.2007 року право власності на
придбаний транспортний засіб виникає з
моменту сплати ОСОБА_2 залишку його
вартості, який дорівнював 88% (75000
доларів США) і при отриманні від банку
повідомлення про згоду надати кредит
для повного розрахунку з продавцем.

Право власності ОСОБА_2 на автомобіль
марки IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, білого
кольору, двигун НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2,
напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року випуску,
білого кольору, кузов НОМЕР_3, виникло
лише 30.11.2007 року, тому що саме в цей день
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в присутності
співробітника ЗАТ КБ «ПриватБанк» був
здійснений повний розрахунок та йому
переданий придбаний транспортний
засіб на підставі акту
прийому-передачі №28 від 22.11.2007 року.

На підставі договору купівлі-продажу
транспортного засобу (минулого
використання) №29 від 15.11.2007 року ОСОБА_2
придбав у ОСОБА_4 автомобіль марки IVECO
EUROSTAR, 2000 року випуску, синього кольору,
двигун НОМЕР_4, шасі НОМЕР_5, напівпричіп
SAMRO SR334, 1993 року випуску, білого кольору,
шасі НОМЕР_6. Вартість зазначеного
транспортного засобу складала 98000
доларів США і також сплачувалась у два
етапи.

Позивач ОСОБА_2 15.11.2007 року сплатив
ОСОБА_4 аванс у розмірі 15000 доларів США,
про що були складені відповідні
розписки у присутності експерту
відділу мікрокредитування ЗАТ КБ
«ПриватБанк» ОСОБА_14

За п. 2.2 Договору купівлі-продажу №29 від
15.11.2007 року право власності на
придбаний транспортний засіб виникає з
моменту сплати ОСОБА_2 залишку його
вартості, який дорівнював 88% (83000
доларів США) і при отриманні від банку
повідомлення про згоду надати кредит
для повного розрахунку з продавцем.

Право власності ОСОБА_2 на автомобіль
марки IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, синього
кольору, двигун НОМЕР_4, шасі НОМЕР_5,
напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску,
білого кольору, шасі НОМЕР_6, виникло
30.11.2007 року, тому що саме в цей день між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в присутності
співробітника ЗАТ КБ «ПриватБанк» був
здійснений повний розрахунок та
переданий придбаний транспортний
засіб на підставі акту
прийому-передачі №29 від 30.11.2007 року.

Позивачі зазначають, що вважали, що
підставою виникнення у ОСОБА_2 права
власності на вищезазначені автомобілі
стали саме укладені із ОСОБА_4 в
присутності працівника банку ОСОБА_14 у
простій письмовій формі договори
купівлі-продажу.

З листа УДАІ ГУМВС України в Одеській
області №7/0-6625 від 21.09.2009 року позивачам
стало відомо, що автомобіль марки IVECO
MAGIRUS, 1999 року випуску, білого кольору,
двигун НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2, був
зареєстрований в РЕВ №1 ДАІ м. Одеси
17.11.2007 року за ОСОБА_2 на підставі
довідки-рахунку серії ЄГП №698030,
виданої 17.11.2007 року ФОП «ОСОБА_6», видано
державні номерні знаки НОМЕР_12 та
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_7 від 17.11.2007
року (до свідоцтва було внесено запис:
«Відчуження заборонено без дозволу
Южного ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк»).

На підставі довідки-рахунку серії ЄГП
№698031, виданої 17.11.2007 року ФОП «ОСОБА_6»,
в РЕВ №1 ДАІ м. Одеси 17.11.2007 року
зареєстровано напівпричіп FRUEHAUF, 1991
року випуску, білого кольору, кузов
НОМЕР_3, на ім'я ОСОБА_2, видано державні
номерні знаки НОМЕР_8 та свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_9 від 17.11.2007 року (до свідоцтва
було внесено запис: «Відчуження
заборонено без дозволу Южного ГРУ ЗАТ
КБ «ПриватБанк»).

Згідно довідки-рахунку серії ЄГП №698065,
виданої 22.11.2007 року ФОП «ОСОБА_6», в РЕВ
№1 ДАІ м. Одеси 22.11.2007 року
зареєстровано автомобіль марки IVECO
EUROSTAR, 2000 року випуску, синього кольору,
двигун НОМЕР_4, шасі НОМЕР_5, на ім'я
ОСОБА_2, видано державні номерні знаки
НОМЕР_10 та свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_11 від 22.11.2007
року (до свідоцтва було внесено запис:
«Відчуження заборонено без дозволу
Южного ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк»).

Напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску,
білого кольору, шасі НОМЕР_6, був
зареєстрований в РЕВ №1 ДАІ м. Одеси
22.11.2007 року за ОСОБА_2 на підставі
довідки-рахунку серії ЄГП №698066,
виданої 22.11.2007 року ФОП «ОСОБА_6», видано
державні номерні знаки НОМЕР_12 та
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_7 від 17.11.2007
року (до свідоцтва було внесено запис:
«Відчуження заборонено без дозволу
Южного ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк»).

Придбані ОСОБА_2 транспортні засоби
були передані ним у заставу ЗАТ КБ
«ПриватБанк», згідно договорів застави
№545 МБАZA, №544 МБАZA від 16.11.2007 року.

Позивачі вказують, що право власності
на спірні транспортні засоби за
умовами договорів купівлі-продажу
виникло у ОСОБА_2 лише 30.11.2007 року, тобто
після повного його розрахунку з
продавцем ОСОБА_4 Однак, договори
застави цих транспортних засобів були
укладені між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ
«ПриватБанк» 16.11.2007 року, і в тексті цих
договорів є посилання на підтвердження
права власності ОСОБА_2 на це майно на
підставі свідоцтв про реєстрацію
транспортних засобів, виданих на
підставі довідок-рахунків ФОП
«ОСОБА_6», які фактично на дату
укладання такого договору були
відсутні.

Посилаючись на вищевикладене, позивачі
вважають, що договори купівлі-продажу
№№28,29 від 15.11.2007 року, укладені між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, були оформлені без
наміру створити правові наслідки та є
фіктивними, так як одночасно були
оформлені документи у ФОП «ОСОБА_6», які
і стали підставою для реєстрації
транспортних засобів в органах ДАІ та
укладення договорів застави.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також зазначають, що
їм не було відомо про існування
довідок-рахунків ФОП «ОСОБА_6», на
підставі яких спірні автомобілі були
зареєстровані на ім'я ОСОБА_2, крім того,
підпис від імені ОСОБА_2 в графі
отримувача автомобілів (покупця) йому
не належить, та виконаний невідомими
особами, тому ці правочини є
недійсними.

В жовтні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до
ЗАТ КБ «ПриватБанк» для отримання
згоди на продаж заставних автомобілів
з метою погашення кредитної
заборгованості, однак, отримав відмову.

Також ОСОБА_2 за результатом звернення
до Державного реєстру обтяжень
рухомого майна з'ясував, що придбані у
кредит автомобілі, є заставним майном
за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_4
перед ПриватБанком на підставі
договорів застави автотранспорту від
28.04.2007 року та від 04.06.2007 року, де
обтяжувачем є ЗАТ КБ «ПриватБанк», а
боржником ОСОБА_4

Позивачі зазначають, що на час
укладення між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ
«ПриватБанк» кредитних договорів №545
МБА та №544 МБА від 16.11.2007 року, ЗАТ КБ
«ПриватБанк» як заставодержатель
транспортних засобів, на придбання
яких ОСОБА_2 отримав кредитні кошти,
навмисно не повідомило позивачів про
наявність застави на автомобілі, які
він мав намір придбати, оскільки ці
обставини є істотними та стали б в
перешкодою у здійсненні спірних
правочинів.

Тобто відповідач приховував від
позивачів інформацію, що автомобілі
зареєстровані у заставі за іншими
кредитними договорами, які мають
пріоритетне значення, оскільки навіть
у випадку сплати кредиту ОСОБА_2, спірні
транспортні засоби можуть бути
відібраними на погашення
заборгованості попереднього боржника
(ОСОБА_4.) зобов'язання якого вони
забезпечують.

Таким чином, позивачі вважають, що ЗАТ
КБ «ПриватБанк» навмисно ввело в оману
ОСОБА_2 щодо обставин, які мали істотне
значення для укладення оспорюваних
кредитних договорів, які з цих підстав
є недійсними. З підстав недійсності
основного зобов'язання - кредитних
договорів, укладених між ОСОБА_2 та ЗАТ
КБ «ПриватБанк», позивачі вказують, що
недійсними також є всі договори поруки
та застави, які були укладені в
забезпечення основного зобов'язання.

Позивачі вказують, що всі
вищезазначені події відбулися
внаслідок домовленості та
спланованості дій між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ
«ПриватБанк», з приводу чого
проводиться перевірка правоохоронними
органами.

Крім того, позивачі зазначають, що
внаслідок протиправних дій
відповідачів, сталося порушення їх
життєвого укладу, перенесений стрес,
неспокій, відбулася втрата рівноваги,
погіршення самопочуття, вони втратили
спокій та довіру до фінансових установ
тощо, та як наслідок їм заподіяна
моральна шкода, розмір якої вони
оцінюють в сумі 100000 грн.

На підставі наведеного позивачі
просять: визнати фіктивним, та як
наслідок недійсним договір купівлі -
продажу № 28 від 15.11.2007 року, згідно
якого ОСОБА_4 - продав, а ОСОБА_2 придбав
транспортний засіб IVECO MAGIRUS, 1999 року
випуску, білого кольору, двигун НОМЕР_1,
шасі НОМЕР_2, напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року
випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_3;
визнати фіктивним, та як наслідок
недійсним договір купівлі - продажу №
29 від 15.11.2007 року, згідно якого ОСОБА_4 -
продав, а ОСОБА_2 придбав транспортний
засіб IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, синього
кольору, двигун НОМЕР_4, шасі НОМЕР_5,
напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску,
білого кольору, шасі НОМЕР_6; визнати
недійсною довідку-рахунок серії ЄГП №
698030, видану 17.11.2007 року організацією:
ФОП «ОСОБА_6», згідно якої придбано
автомобіль IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску,
білого кольору, двигун НОМЕР_1, шасі
НОМЕР_2, на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
мешкає за адресою: АДРЕСА_1; визнати
недійсною довідку - рахунок серії ЄГП №
698031, видану 17.11.2007 року організацією:
ФОП «ОСОБА_6», згідно якої придбано
напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року випуску,
білого кольору, кузов НОМЕР_3, на ім'я
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за
адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсною
довідку - рахунок серії ЄГП № 698065,
видану 22.11.2007 року організацією: ФОП
«ОСОБА_6», згідно якої придбано
автомобіль IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску,
синього кольору, двигун НОМЕР_4, шасі
НОМЕР_5, на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
мешкає за адресою: АДРЕСА_1; визнати
недійсною довідку - рахунок серії ЄГП №
698066, видану 12.11.2007 року організацією:
ФОП «ОСОБА_6», згідно якої придбано
напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску,
білого кольору, шасі НОМЕР_6, на ім'я
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що мешкає за
адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним
кредитний договір № 545 МБА від 16.11.2007
року, укладений між ЗАТ «КБ
«ПриватБанк» в особі Южного ГРУ «КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2; визнати
недійсним кредитний договір № 544 МБА
від 16.11.2007 року, укладений між ЗАТ «КБ
«ПриватБанк» в особі Южного ГРУ «КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2; провести
реституцію за договорами недійсність
яких є предметом судового розгляду;
стягнути з ПАТ «КБ «ПриватБанк» в особі
Южного ГРУ «КБ «ПриватБанк» на користь
ОСОБА_2, ОСОБА_3 завдану моральну шкоду у
розмірі 100 000 грн. та судові витрати; в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» заявлених до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитними договорами № 545 МБА, № 544
МБА від 16.11.2007 року - відмовити.

Ухвалою суду від 31.03.2014 року з
вищевказаним позовом об'єднано в одне
провадження цивільні справи №1519/2-230/11
та №1519/2-282/11 за позовом Публічного
акціонерного товариства ККБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
кредитними договорами №544 МБА та №545
МБА від 16.11.2007 року.

Згідно нової редакції позовних вимог
від 09.04.2014 року позивач вказує, що
відповідно до умов кредитного договору
№544 МБА від 16.11.2007 року Банк надав
ОСОБА_2 кредит у розмірі 83 000 (вісімдесят
три тисячі) доларів США в строк до 16.11.2012
року включно. 16.11.2007 року між
ПриватБанком та ОСОБА_3 в забезпечення
належного виконання кредитних
зобов'язань ОСОБА_2 по кредитному
договору №544МБА, укладено договір
поруки № 544 МБАР. Згідно умов п.п. 1,2
договору поруки поручитель відповідає
перед кредитором за виконання
обов'язків за договором в обсязі
основного боргу, відсотків,
нарахованих за користування кредитом,
пені та інших штрафних санкцій. Та п. 4
встановлено, що у випадку невиконання
боржником обов'язків за кредитним
договором, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники.

Відповідно умов п. 4.1. кредитного
договору позичальник зобов'язаний
сплачувати відсотки за користування
кредитом із розрахунку 16% річних.
Згідно п. 4.3. кредитного договору при
порушенні позичальником зобов'язань по
сплаті кредиту останній зобов'язаний
сплатити кредитору відсотки за
користування кредитом у розмірі 32%
річних, від суми залишку непогашеної
заборгованості по кредиту. ПриватБанк
свої зобов'язання виконав у повному
обсязі, а саме видав відповідачу
кредит у сумі 83000 доларів США, що
підтверджується заявою про видачу
готівки №1 від 30.11.2007 року. Однак
відповідачі своїх зобов'язань по
кредитному договору належним чином не
виконали, у зв'язку з чим перед
позивачем станом на 08.05.2013 року виникла
заборгованість у загальному розмірі
194559,62 доларів США (що в гривневому
еквіваленті складає 1555115,04 грн., з яких: -
по кредиту у розмірі 70850,90 доларів США
(що в гривневому еквіваленті складає
566311 (п'ятсот шістдесят шість тисяч
триста одинадцять гривень 64 коп.); - по
відсоткам, нарахованим за користування
кредитом у розмірі 76110,92 доларів США (що
в гривневому еквіваленті складає 608354
(шістсот вісім тисяч триста п'ятдесят
чотири гривні 58 коп.); - по пені 47597,80
доларів США (що в гривневому
еквіваленті складає 380449 (триста
вісімдесят тисяч чотириста сорок
дев'ять гривень 22 коп.), яку ПАТ «КБ
«Приватбанк» просило стягнути в
солідарному порядку з відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та судові витрати у
розмірі 1730 гривень.

Також ПАТ «КБ «ПриватБанк» у новій
редакції позовної заяви за зазначає, що
16.11.2007 року між ПриватБанком та ОСОБА_2
був укладений кредитний договір №545
МБА від 16.11.2007 року. Відповідно до умов
якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у
розмірі 75000 (сімдесят п'ять тисяч)
доларів США в строк до 16.11.2011 року
включно. 16.11.2007 року між ПриватБанком та
ОСОБА_3 в забезпечення належного
виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2
по кредитному договору №545 МБА,
укладено договір поруки № 545 МБАР.
Згідно умов п.п. 1,2 договору поруки
поручитель відповідає перед
кредитором за виконання обов'язків за
договором в обсязі основного боргу,
відсотків, нарахованих за користування
кредитом, пені та інших штрафних
санкцій. Та п. 4 встановлено, що у
випадку невиконання боржником
обов'язків за кредитним договором,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

Відповідно умов п. 4.1. кредитного
договору відповідач зобов'язаний
сплачувати відсотки за користування
кредитом із розрахунку 16% річних.
Згідно п. 4.3. кредитного договору при
порушенні позичальником зобов'язань по
сплаті кредиту останній зобов'язаний
сплатити кредитору відсотки за
користування кредитом у розмірі 32%
річних, від суми залишку непогашеної
заборгованості по кредиту. ПриватБанк
свої зобов'язання виконав у повному
обсязі, а саме видав відповідачу
кредит у сумі 75000 доларів США, що
підтверджується заявою про видачу
готівки №2 від 22.11.2007 року. Однак
відповідачі своїх зобов'язань по
кредитному договору належним чином не
виконали, у зв'язку з чим перед
позивачем станом на 08.05.2013 року виникла
заборгованість у загальному розмірі
146369,15 доларів США (що в гривневому
еквіваленті складає 1169928,62 грн.), з яких:
- по кредиту у розмірі 60132,46 доларів США
(що в гривневому еквіваленті складає
480638 (чотириста вісімдесят тисяч
шістсот тридцять вісім гривень 75 коп.);
- по відсоткам, нарахованим за
користування кредитом у розмірі 48989,06
доларів США (що в гривневому
еквіваленті складає 391569 (триста
дев'яносто одна тисяча п'ятсот
шістдесят дев'ять гривень 56 коп.); - по
пені 37247 доларів США (що в гривневому
еквіваленті складає 297720,31 (двісті
дев'яносто сім тисяч сімсот двадцять
гривень 31 коп.), яку ПАТ «КБ
«Приватбанк» просило стягнути в
солідарному порядку з відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3. та судові витрати у
розмірі 1730 гривень.

В процесі розгляду справи за
клопотанням представника позивачів
судом було залучено до участі у справі
в якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору -
Публічне акціонерне товариство
«Акцент Банк», яке як встановлено в
судовому засіданні є поручителем за
кредитними зобов'язаннями ОСОБА_2 перед
ПАТ «КБ ПриватБанк».

Позивач ОСОБА_2 та представник
позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ордерами
та витягами з угод про надання правової
допомоги - ОСОБА_7, в судовому засіданні
свої остаточно уточнені позовні вимоги
підтримали в повному обсязі, просили їх
задовольнити, та у задоволенні
позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк»
просили відмовити у повному обсязі.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в
особі філії «Южне головне регіональне
управління ПАТ «КБ ПриватБанк» за
довіреністю - Гричулевич Л.А., в
судовому засіданні заявлені позовні
вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, не визнала,
просила відмовити в їх задоволенні в
повному обсязі, обґрунтовуючи свої
заперечення тим, що при укладені
оспорюваних кредитних договорів
сторонами було дотримано всі
передбачені законодавством умови, тому
вони є дійсними. Також представник
відповідача вказала, що зазначення
дати укладення договорів застави, до
дати фактичного набуття ОСОБА_2 права
власності на транспортні засоби є
технічною помилкою, допущеною
співробітником, який оформлював ці
договори. Договори застави були
укладені в забезпечення реально
укладених кредитних договорів, а
діючим законодавством не заборонено
передачу застави в повторну заставу,
тому, на думку представника, підстави
для визнання повторної застави
недійсною відсутні. Позовні вимоги ПАТ
«КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
кредитними договорами №544 МБА, №545 МБА
від 16.11.2007 року в новій редакції
підтримала, просила їх задовольнити в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, повідомлявся судом про
дату, час та місце розгляду справи
належним чином, про причини своєї
неявки суд не повідомив.

Представники третіх осіб ТОВ «Верус»
та ПАТ «Акцент Банк» в судове засідання
не з'явились, повідомлені судом про
дату, час та місце розгляду справи
належним чином, про причини своєї
неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, надавши
оцінку поданим доказам, заслухавши
пояснення учасників судового процесу,
показання свідків, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПАТ КБ
«ПриватБанк» в особі філії «Южне
головне регіональне управління «ПАТ
«КБ ПриватБанк», ОСОБА_4 про захист прав
споживачів, визнання договорів
недійсними є обґрунтованими та
підлягають частковому задоволенню, а в
задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення кредитної заборгованості,
необхідно відмовити, з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем
ОСОБА_4 було досягнуто домовленість
щодо купівлі-продажу транспортних
засобів.

15.11.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було
оформлено договір купівлі-продажу
транспортного засобу №28, за умовами
якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 придбав
автомобіль марки IVECO MAGIRUS, 1999 року
випуску, білого кольору, двигун НОМЕР_1,
шасі НОМЕР_2, напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року
випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_3,
за ціною 85000 доларів США.

Згідно до п. 2.1 вказаного договору
покупець зобов'язується здійснити
оплату за цим договором у два етапи. В
першому етапі покупець сплачує
продавцю суму 10000 доларів США (що
складає 12% ціни товару) в день укладення
договору; транспортний засіб на
першому етапі залишається у продавця. В
другому етапі покупець оформляє кредит
в Банку та здійснює повний розрахунок з
продавцем в сумі 75000 доларів США після
отримання кредиту протягом трьох
банківських днів, або за узгодженням
сторін.

Відповідно до п. 2.2 Договору
купівлі-продажу №28 від 15.11.2007 року
право власності на придбаний
транспортний засіб виникає з моменту
сплати продавцю суми 75000 доларів США, що
складає 88% ціни і при отриманні від
банку повідомлення про згоду надати
кредит для повного розрахунку з
продавцем.

На виконання умов вищезазначеного
договору 15.11.2007 року ОСОБА_2 сплатив
ОСОБА_4 аванс у розмірі 10000 доларів США,
а ОСОБА_4, в свою чергу отримав ці
грошові кошти, про що були складені
відповідні розписки у присутності
експерту відділу мікрокредитування
ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_14

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у присутності
експерту відділу мікрокредитування
ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_14 було
складено акт прийому-передачі
автотранспорту №28 від 22.11.2007 року про
те, що 30.11.2007 року продавець в особі
ОСОБА_4, діючого на підставі
довіреності, передав, а покупець в
особі ОСОБА_2 прийняв автомобіль марки
IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, білого
кольору, двигун НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2,
напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року випуску,
білого кольору, кузов НОМЕР_3. Покупець
підтвердив факт отримання грошових
коштів за автотранспорт в повному
обсязі.

15.11.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було
оформлено договір купівлі-продажу
транспортного засобу №29, за умовами
якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 придбав
автомобіль марки IVECO EUROSTAR, 2000 року
випуску, синього кольору, двигун
НОМЕР_4, шасі НОМЕР_5, напівпричіп SAMRO SR334,
1993 року випуску, білого кольору, шасі
НОМЕР_6, за ціною 98000 доларів США.

Згідно до п. 2.1 вказаного договору
покупець зобов'язується здійснити
оплату за цим договором у два етапи. В
першому етапі покупець сплачує
продавцю суму 15000 доларів США (що
складає 15% ціни товару) в день укладення
договору; транспортний засіб на
першому етапі залишається у продавця. В
другому етапі покупець оформляє кредит
в Банку та здійснює повний розрахунок з
продавцем в сумі 83000 доларів США після
отримання кредиту протягом трьох
банківських днів, або за узгодженням
сторін.

Відповідно до п. 2.2 Договору
купівлі-продажу №29 від 15.11.2007 року
право власності на придбаний
транспортний засіб виникає з моменту
сплати продавцю суми 83000 доларів США, що
складає 88% ціни і при отриманні від
банку повідомлення про згоду надати
кредит для повного розрахунку з
продавцем.

На виконання умов вищезазначеного
договору 15.11.2007 року ОСОБА_2 сплатив
ОСОБА_4 аванс у розмірі 15000 доларів США,
а ОСОБА_4, в свою чергу, отримав ці
грошові кошти, про що були складені
відповідні розписки у присутності
експерту відділу мікрокредитування
ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_14

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у присутності
експерту відділу мікрокредитування
ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_14 було
складено акт прийому-передачі
автотранспорту №29 від 30.11.2007 року про
те, що 30.11.2007 року продавець в особі
ОСОБА_4, діючого на підставі
довіреності, передав, а покупець в
особі ОСОБА_2 прийняв автомобіль марки
IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, синього
кольору, двигун НОМЕР_4, шасі НОМЕР_5,
напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску,
білого кольору, шасі НОМЕР_6. Покупець
підтвердив факт отримання грошових
коштів за автотранспорт в повному
обсязі.

Враховуючи вищевикладене, право
власності на спірні транспортні засоби
за умовами здійснених договорів
купівлі-продажу повинно було виникнути
у ОСОБА_2 лише 30.11.2007 року, тобто після
повних розрахунків з продавцем ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що 16
листопада 2007 року, між позивачем
ОСОБА_2 та ЗАТ «КБ «ПриватБанк» в особі
Южного головного регіонального
управління ЗАТ «КБ «ПриватБанк» були
укладені кредитні договори за №545 МБА
на суму 75 000 доларів США, та за № 544 МБА
на суму 83 000 доларів США, за умови
сплати відсоткової ставки за
використання наданих коштів у розмірі
16% річних та повернення суми кредиту у
доларах США.

Зазначені кредитні договори були
забезпечені заставою за договорами
застави №545 МБАZA, № 544 МБАZA від 16.11.2007
року, а також порукою за договорами
поруки № 545 МБАР, № 544 МБАР від 16.11.2007
року, укладеними з позивачем ОСОБА_3,
також були укладені договори поруки з
ТОВ «ВЕРУС» та ПАТ «Акцент Банк».

Як встановлено згідно зібраних у
справі доказів, грошові кошти за
кредитними договорами № 544 МБА та № 545
МБА від 16.11.2007 року видавалися ЗАТ КБ
„ПриватБанк" на споживчі цілі, а саме
на купівлю вантажних автомобілів у
відповідача ОСОБА_4

Відповідно до листа Головного
Управління МВС України в Одеській
області Управління Державтоінспекції
№ 70 - 6625 від 21.09.2009 року, вбачається, що
згідно даних АІС «Автомобіль» УДАІ
ГУМВС України в Одеській області:

- На підставі довідки-рахунку серії ЄГП
№ 698030, виданої 17.11.2007 року організацією:
ФОП «ОСОБА_6», в РЕВ № 1 ДАІ м. Одеси,
17.11.2007 року зареєстровано автомобіль
IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, білого
кольору, двигун НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2, на
ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за
адресою: АДРЕСА_1, видано державні
номерні знаки ВН 6664ВК та свідоцтво про
реєстрацію ТЗ: НОМЕР_7 від 17.11.2007 р. (до
свідоцтва внесено запис: «Відчуження
заборонено без дозволу Южного ГРУ
Приватбанк»).

На підставі довідки - рахунку серії ЄГП
№ 698031, виданої 17.11.2007 року організацією:
ФОП «ОСОБА_6» в РЕВ № 1 ДАІ м. Одеси,
17.11.2007 року зареєстровано напівпричіп
FRUEHAUF, 1991 року випуску, білого кольору,
кузов НОМЕР_3, на ім'я ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за адресою:
АДРЕСА_1, видані державні номерні знаки
НОМЕР_8 та свідоцтво про реєстрацію ТЗ:
НОМЕР_9 від 17.11.2007 року(до свідоцтва
внесено запис: «Відчуження заборонено
без дозволу Южного ГРУ Приват банку»).

Також на підставі довідки - рахунку
серії ЄГП № 698065, виданої 22.11.2007 року
організацією: ФОП «ОСОБА_6», в РЕВ № 1
ДАІ м. Одеси 22.11.2007 року зареєстровано
автомобіль IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску,
синього кольору, двигун НОМЕР_4, шасі
НОМЕР_5, на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
мешкає за адресою: АДРЕСА_1, видано
державні номерні знаки НОМЕР_10 та
свідоцтво про реєстрацію ТЗ: НОМЕР_11
від 22.11.2007 року, (до свідоцтва внесено
запис: «Відчуження заборонено без
дозволу Южного ГРУ Приватбанку»).

На підставі довідки - рахунку серії ЄГП
№ 698066, виданої 12.11.2007 року організацією:
ФОП «ОСОБА_6» в РЕВ № 1ДАІ м. Одеси 22.11.2007
року зареєстровано напівпричіп SAMRO SR334,
1993 року випуску, білого кольору, шасі
НОМЕР_6, на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
мешкає за адресою : АДРЕСА_1, видано
державні номерні знаки НОМЕР_16 та
свідоцтво про реєстрацію ТЗ: НОМЕР_17
від 22.11.2007 року (до свідоцтва внесено
запис «Відчуження заборонено без
дозволу Южного ГРУ Приватбанку»).

Згідно п.6. договору застави № 545 МБАZA
від 16.11.2007 р. зазначено, що вказаний в
договорі транспорт належить
Заставодавцю на праві власності, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу:
НОМЕР_7, виданим РЕВ1-го МРВ ДАІ УМВС
України в Одеській області від 17.11.2007
року.

Відповідно до п.6. договору застави № 544
МБАZA від 16.11.2007 р., зазначається, що
вказаний в договорі транспорт належить
Заставодавцю на праві власності, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу:
НОМЕР_11, виданим РЕВ1-го МРВ ДАІ УМВС
України в Одеській області від 22.11.2007
року.

Договори застави транспортних засобів
були укладені між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ
«ПриватБанк» 16.11.2007 року, і в тексті цих
договорів є посилання на підтвердження
права власності ОСОБА_2 на це майно на
підставі свідоцтв про реєстрацію
транспортних засобів, які на дату
складання договорів були відсутні.

Суд враховує, що за п. 8 Постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів» №1388 від 07.09.1998 року
державна реєстрація (перереєстрація)
транспортних засобів проводиться на
підставі заяв власників, поданих
особисто, і документів, що посвідчують
їх особу, підтверджують правомірність
придбання, отримання, ввезення, митного
оформлення (далі - правомірність
придбання) транспортних засобів,
відповідність конструкції
транспортних засобів установленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів.

Документами, що підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів, їх складових частин, що мають
ідентифікаційні номери, є засвідчені
підписом відповідної посадової особи,
що скріплений печаткою:
довідка-рахунок за формою згідно з
додатком 1, видана суб'єктом
господарювання, діяльність якого
пов'язана з реалізацією транспортних
засобів та їх складових частин, що
мають ідентифікаційні номери; договори
та угоди, укладені на товарних біржах
на зареєстрованих у Департаменті
Державтоінспекції бланках, договори
купівлі-продажу транспортних засобів,
оформлені в Державтоінспекції, інші
засвідчені в установленому порядку
документи, що встановлюють право
власності на транспортні засоби; копія
рішення суду, засвідчена в
установленому порядку, із зазначенням
юридичних чи фізичних осіб, які
визнаються власниками транспортних
засобів, марки, моделі, року випуску
таких засобів, а також
ідентифікаційних номерів їх складових
частин; довідка органу соціального
захисту населення або управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, що виділили автомобіль
або мотоколяску; акт
приймання-передачі транспортних
засобів за формою згідно з додатком 6,
виданий підприємством-виробником або
підприємством, яке переобладнало чи
встановило на транспортний засіб
спеціальний пристрій згідно із
свідоцтвом про погодження конструкції
транспортного засобу щодо
забезпечення безпеки дорожнього руху,
із зазначенням ідентифікаційних
номерів такого транспортного засобу та
конкретного одержувача; митна
декларація на бланку єдиного
адміністративного документа на
паперовому носії або електронна митна
декларація, або видане митним органом
посвідчення про реєстрацію в
підрозділах Державтоінспекції
транспортних засобів чи їх складових
частин, що мають ідентифікаційні
номери; договір фінансового лізингу;
акт про проведений аукціон або
постанова та акт про передачу майна
стягувачу в рахунок погашення боргу,
видані органом державної виконавчої
служби.

Зазначений перелік є вичерпним, та в
ньому не передбачено укладення
договорів купівлі-продажу в простій
письмовій формі між фізичними особами
в якості підтвердження правомірності
придбання транспортних засобів, їх
складових частин.

З матеріалів справи вбачається, що
підставою набуття ОСОБА_2 права
власності на транспортні засоби та
подальшою передачею цих автомобілів у
заставу ЗАТ КБ «ПриватБанк», стало
оформлення за ним права власності саме
згідно свідоцтв про реєстрацію
транспортних засобів, виданих на
підставі довідок-рахунків ФОП
«ОСОБА_6», а не згідно оформлених між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договорів
купівлі-продажу від 15.11.2007 року.

Статтею 234 ЦК України визначено, що
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином - є
фіктивним. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним. Правові
наслідки визнання фіктивного
правочину недійсним встановлюються
законами.

З урахуванням цього, суд вважає, що
договори купівлі-продажу №№28, 29 від
15.11.2007 року, укладені між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, були оформлені без наміру
створити правові наслідки, які
обумовлювалися цими правочинами, так
як підставою для реєстрації спірних
транспортних засобів в органах ДАІ та
укладення договорів застави були
оформлені ФОП «ОСОБА_6»
довідки-рахунки.

При таких обставинах, судом
встановлено, що договори
купівлі-продажу №№28, 29 від 15.11.2007 року,
згідно яких ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2
придбав автомобіль марки IVECO MAGIRUS, 1999
року випуску, кузов НОМЕР_2,
рефрижератор FRUEHAUF, кузов НОМЕР_3,
автомобіль марки IVECO EUROSTAR, 2000 року
випуску, кузов НОМЕР_5, рефрижератор SAMRO,
кузов НОМЕР_6, - є фіктивними, і з цих
підстав відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦК
України визнаються судом недійсними.

Позивачі вказували, що їм взагалі не
було відомо про існування
довідок-рахунків серії ЄГП №698030 від
17.11.2007 року, серії ЄГП №698031 від 17.11.2007
року, серії ЄГП №698065 від 22.11.2007 року,
серії ЄГП №698066 від 22.11.2007 року, виданих
організацією ФОП «ОСОБА_6», на підставі
яких спірні автомобілі були
зареєстровані на ім'я ОСОБА_2, крім того,
підпис від імені ОСОБА_2 в графі
отримувача автомобілів (покупця) йому
не належить, тому в порядку ст.ст. 60, 133
ЦПК України було заявлено клопотання
про призначення комплексної
судово-технічної почеркознавчої
експертизи.

Ухвалою суду від 06.12.2010 року клопотання
позивачів було задоволено, по справі
призначено комплексну судово-технічну
почеркознавчу експертизу для
вирішення питання щодо належності
підписів, виконаних від імені ОСОБА_2 в
спірних довідках-рахунках, - особисто
ОСОБА_2

Висновком експерта №241 від 28.02.2011 року,
складеним НДЕКЦ ГУМВС України в
Одеській області, встановлено, що
підписи на довідках-рахунках №698066 від
22.11.2007 року, №698065 від 22.11.2007 року, №698030
від 17.11.2007 року, №698031 від 17.11.2007 року від
імені ОСОБА_2, виконані не ОСОБА_2, а
іншою особою (особами). На
довідках-рахунках №698066 від 22.11.2007 року,
№698065 від 22.11.2007 року, №698030 від 17.11.2007
року, №698031 від 17.11.2007 року ознак
технічної підробки підписів виконаних
від імені ОСОБА_2, не виявлено.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Так, за ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, а правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом.

Згідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Враховуючи вищевикладене, а також що
висновком експерта НДЕКЦ ГУМВС України
в Одеській області №241 від 28.02.2011 року
встановлено, що ОСОБА_2 спірні
довідки-рахунки не підписував, суд
вважає, що в даному випадку в порушення
вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України відсутнє
вільне волевиявлення ОСОБА_2 на
укладення спірних правочинів, яке б
відповідало його внутрішній волі,
відсутня навіть його згода на такі дії.

У зв'язку з тим, що при укладанні в
установі ФОП «ОСОБА_6» вищезазначених
довідок-рахунків на придбання
автомобілів ОСОБА_2, їх не підписував,
суд приходить до висновку, що правочини
були вчинені з порушенням вимог ч. 1, 3
ст. 203 ЦК України, тому відповідно до
положень ст. 215 ЦК України є недійсними.

При таких обставинах, суд вважає, що
позовні вимоги щодо визнання
недійсними виданих ФОП «ОСОБА_6»:
довідку-рахунок серії ЄГП №698030 від
17.11.2007 року, довідку-рахунок серії ЄГП
№698031 від 17.11.2007 року, довідку-рахунок
серії ЄГП №698065 від 22.11.2007 року,
довідку-рахунок серії ЄГП №698066 від
22.11.2007 року, підлягають задоволенню в
повному обсязі, оскільки судом
встановлено наявність правових
підстави передбачених ст.ст. 203, 215
Цивільного кодексу України для
визнання зазначених правочинів
недійсними.

Згідно наданих суду доказів,
вбачається також, що 28.04.2007 року між ЗАТ
КБ «ПриватБанк» в особі «Южне ГРУ ЗАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було
оформлено кредитний договір №268 М на
суму 45600 доларів США.

В забезпечення виконання своїх
зобов'язань за кредитним договором №268
М від 28.04.2007 року ОСОБА_4 передав в
заставу ЗАТ КБ «ПриватБанк» належні
йому на праві власності транспортні
засоби, зокрема, автомобіль марки IVECO
MAGIRUS, 1999 року випуску, кузов НОМЕР_2, що
підтверджується договором застави
автотранспорту №268 MZA від 28.04.2007 року,
оформленим між ЗАТ КБ «ПриватБанк» в
особі «Южне ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_4

04.06.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» в
особі «Южне ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_4 було оформлено кредитний
договір №334 М на суму 40000 доларів США.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №334
М, 04.06.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» в
особі «Южне ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_4 було укладено договір застави
автотранспорту №334 МZA, за умовами якого
ОСОБА_4 передав в заставу ЗАТ КБ
«ПриватБанк» автомобіль марки IVECO EUROSTAR,
2000 року випуску, кузов НОМЕР_5, колір
синій, напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року
випуску, білого кольору, шасі НОМЕР_6,,
які належали йому на праві приватної
власності.

Згідно витягу з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна №24604948 від
08.09.2009 року судом встановлено, що 06.06.2007
року за №5087193 було зареєстровано
приватне обтяження - застава рухомого
майна на підставі договору застави
автотранспорту №268 МZA від 28.04.2007 року -
на транспортний засіб марки IVECO MAGIRUS, 1999
року випуску, кузов НОМЕР_2, де
обтяжувачем є ЗАТ КБ «ПриватБанк», а
боржником ОСОБА_4

19.06.2007 року за №5087193 було зареєстровано
приватне обтяження - застава рухомого
майна на підставі договору застави
автотранспорту №334 МZA від 04.06.2007 року -
на транспортні засоби марки IVECO EUROSTAR, 2000
року випуску, кузов НОМЕР_5, колір синій,
напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску,
білого кольору, шасі НОМЕР_6, де
обтяжувачем є ЗАТ КБ «ПриватБанк», а
боржником ОСОБА_4

Судом встановлено, що згідно рішення
Київського районного суду м. Одеси від
22.12.2009 року, по справі № 2-3709/2009, за
позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк», з ОСОБА_4,
ОСОБА_9 стягнуто солідарно
заборгованість за кредитним договором
№ 268М від 28.04.2007 року в загальній сумі 36
713, 25 доларів США, що еквівалентно 282692, 25
грн., та 25.02.2010 року на виконання рішення
видано виконавчий лист № 2-3709/09.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 10.08.2009 року, по справі №2-4059/2009,
за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк», з
ОСОБА_4, ОСОБА_9 стягнуто солідарно
заборгованість за кредитним договором
№ 334М від 04.06.2007 року у розмірі 245 296 грн.
та 25.08.2009 р. на виконання рішення видано
виконавчий лист №2-4059/09.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України
«Про заставу» (в редакції чинній на час
виникнення правовідносин), предметом
застави може бути майно, яке відповідно
до законодавства України може бути
відчужене заставодавцем та на яке може
бути звернено стягнення.

Згідно положень ст. 17 Закону України
«Про заставу» (в редакції чинній на час
виникнення правовідносин),
заставодавець зберігає право
розпорядження заставленим майном, якщо
інше не передбачено законом чи
договором. Заставодавець може
відчужувати заставлене майно тільки за
згодою заставодержателя.

Відповідно до положень ст. 18 Закону
України «Про заставу» (в редакції
чинній на час виникнення
правовідносин), наступні застави вже
заставленого майна допускаються в
разі, якщо інше не передбачено законом
і попередніми договорами застави.

Якщо предметом застави стає майно, яке
вже є заставним забезпеченням іншого
зобов'язання (боргу), заставне право
попереднього заставодержателя
(попередніх заставодержателів)
зберігає силу.

Вимоги заставодержателя, у якого право
застави виникло пізніше,
задовольняються з вартості предмета
застави після повного забезпечення
вимог попередніх заставодержателів,
крім випадків, передбачених частиною
п'ятою цієї статті.

Заставодавець зобов'язаний повідомити
кожного із заставодержателів про всі
попередні застави, а також про характер
та розмір забезпечених цими заставами
зобов'язань. Заставодавець
зобов'язаний відшкодувати збитки, що
виникли у будь-якого з його
заставодержателів внаслідок
невиконання ним цього зобов'язання.

Якщо предметом застави є рухоме майно,
заставодержатель зареєстрованої
застави має переважне право на
задоволення вимог із заставленого
майна перед заставодержателями
незареєстрованих застав та
заставодержателями застав, які
зареєстровані пізніше.

Переважне право заставодержателів
одного і того ж майна, що зареєстровані
в один і той же день, визначається
моментом реєстрації застави. Переважне
право у задоволенні вимог із
заставленого рухомого майна
визначається на підставі моменту
реєстрації застави та моменту
реєстрації змін щодо предмета застави
в частині цих змін.

На підставі встановлених в ході
розгляду справи обставин, аналізу вище
перелічених норм закону, суд приходить
до висновку, що транспортні засоби IVECO
MAGIRUS, 1999 року випуску, напівпричіп FRUEHAUF,
IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, напівпричіп
SAMRO SR334, передані в зареєстровану
заставу ЗАТ КБ «ПриватБанку» ОСОБА_4,
були відчуженні без дотримання вимог
Закону України «Про заставу».
Відчуження заставних автомобілів було
здійснено з дозволу заставоутримувача
про що свідчать повідомлення Южного
ГРУ Приватбанку від 16.11.2007 року №
Р.06.01.00.08.0.0.2/19130, від 16.11.2007 року №
06.01.00.08.0.0.2/19131 адресовані на ім'я
Начальника РЕВ-1-го Міжрайонного
відділення ДАІ УМВС України в
Одеськійобласті. Наявна зареєстрована
застава за попереднім заставодавцем
ОСОБА_4 має пріоритет перед заставою
заставодавця ОСОБА_2, у зв'язку з чим
задоволення вимог кредитора у особі
ЗАТ КБ «ПриватБанк», по кредитним
договорам, укладеним з ОСОБА_4
здійснюється в першу чергу за рахунок
вищезазначеного рухомого майна, без
урахування інтересів його нового
власника - позивача по справі ОСОБА_2

Згідно положень ч. 1 ст. 230 ЦК України,
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

ОСОБА_2 вказує, що при укладанні
оспорюваних договорів купівлі-продажу,
кредиту та застави йому не було відомо
про наявність обтяження на придбані
транспортні засоби з боку ЗАТ КБ
«ПриватБанк», він вважає, що ОСОБА_4 та
співробітники ЗАТ КБ «ПриватБанк»
умисно не повідомили йому про ці
обставини, оскільки вони стали б
перешкодою для придбання ним
транспортних засобів у ОСОБА_4 та
укладення всіх послідуючих правочинів.

З приводу протиправних дій з боку
співробітників ЗАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_4, ОСОБА_2 звернувся до
правоохоронних органів.

Постановою про скасування постанови
про відмову в порушенні кримінальної
справи та порушені кримінальної справи
№1 від 26.11.2010 року Прокурором
Овідіопольського району Одеської
області з приводу звернення ОСОБА_2
щодо шахрайських дій громадянина
ОСОБА_4 при продажу транспортних
засобів було порушено кримінальну
справу у відношенні ОСОБА_4 за ч.4 ст. 190
КК України.

З зазначеної постанови вбачається, що
підставою для порушення кримінальної
справи стали матеріали перевірки з
яких слідує, що в діях ОСОБА_4
вбачаються ознаки складу злочину,
передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а
саме: заволодіння чужим майном шляхом
обману (шахрайство), вчинено повторно, в
особливо великих розмірах.

Так, перевіркою з приводу звернення
ОСОБА_2 щодо шахрайських дій
громадянина ОСОБА_4 при продажу
транспортних засобів було встановлено
наступне:

28.04.2007 року ОСОБА_4, умисно, з метою
заволодіння чужим майном, шляхом
обману, знаходячись в приміщенні
відділення №37 Південного ГРУ
ПриватБанк, яке знаходиться з адресою:
Одеська обл., Овідіопольський р-н., смт.
Авангард, вул. Базова, 20 (на території
ТОВ «Промтоварний ринок»), уклав з
вищевказаним відділенням банку, в
особі начальника відділу
мікрокредитування №2 ОСОБА_12,
кредитний договір №268 М, на підставі
якого отримав на споживчі цілі в кредит
суму грошових коштів розміром 45600
доларів США, без наміру їх погашення.
Після укладення вищевказаного
договору 28.04.2007 року між ОСОБА_4 та
відділенням №37 Південного ГРУ
ПриватБанка, в особі начальника
відділу мікрокредитування №2 ОСОБА_12,
був укладений договір №268 MZA застави
автотранспорту, у відповідності до
якого ОСОБА_4, як заставодавець,
передав, а ЗАТ «ПриватБанк», в якості
заставоутримувача, прийняв в заставу
автотранспорт, а саме: автомобіль марки
IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, синього
кольору, двигун НОМЕР_4, шасі НОМЕР_5,
напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску,
білого кольору, шасі НОМЕР_6 про що був
укладений договір застави №334МZА від
04.06.2007 року.

В подальшому, продовжуючи свої
злочинні дії, з вищевказаною метою,
ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_2 15.11.2007 року
договір купівлі-продажу №28
транспортних засобів автомобіль марки
IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, білого
кольору, двигун НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2,
напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року випуску,
білого кольору, кузов НОМЕР_3 на
загальну суму 85000 доларів США, який
вказані грошові кошти отримав за
договором кредиту №545 МБА, укладеним з
цим же відділенням банку 16.11.2007 року,
гарантувавши, згідно п. 1.2
вищевказаного договору
купівлі-продажу, що на момент його
укладення ОСОБА_4 не відомо будь-які
причини, по яким даний транспортний
засіб може вибути з його володіння та
про права третіх осіб на цей
транспортний засіб.

Отримавши грошові кошти за продаж
вищевказаних транспортних засобів,
ОСОБА_4 використав їх на власний розсуд,
без мети сплати заборгованості за
договором кредиту, укладеного 28.04.2007
року між ним та відділенням №37
Південного ГРУ ПриватБанка.

Після укладення вищевказаної угоди,
17.11.2007 року на підставі
довідок-рахунків, виданих ФОП «ОСОБА_6»
в РЕВ №1 УДАІ ГУМВС України в Одеській
області, були зареєстровані
вищевказані транспортні засоби за
ОСОБА_2 без права відчуження без згоди
банку.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4,
умисно, з метою заволодіння чужим
майном, шляхом обману, знаходячись у
вищевказаному приміщенні, 04.06.2007 року
уклав з вищевказаним відділенням
банку, в особі начальника відділу
мікрокредитування №2 ОСОБА_12,
кредитний договір №334М, на підставі
якого отримав на споживчі цілі в кредит
суму грошових коштів розміром 40000
доларів США, без наміру його погашення.
Після укладання вищевказаного
договору 04.06.2007 року між ОСОБА_4 та
відділенням №37 Південного ГРУ
ПриватБанка, в особі начальника
відділу мікрокредитування №2 ОСОБА_12,
був укладений договір застави
автотранспорту №334 MZA, у відповідності
до якого ОСОБА_4, як заставодавець,
передав, а ЗАТ «ПриватБанк», в якості
заставоутримувача, прийняв в заставу
автотранспорт, а саме: вантажний
сідловий тягач - IVECO EUROSTAR (кузов
НОМЕР_5), рефрижератор SAMRO SR334 (кузов
НОМЕР_6).

В подальшому, продовжуючи свої
злочинні дії, з вищевказаною метою,
ОСОБА_4 уклав 15.11.2007 року договір
купівлі-продажу №29 транспортних
засобів вантажного сідлового тягача
IVECO EUROSTAR (кузов НОМЕР_5) та
рефрижератора SAMRO SR334 (кузов НОМЕР_6), які
знаходяться під заставою, з ОСОБА_2 на
загальну суму 98000 доларів США, який
вказані грошові кошти отримав за
договором кредиту №544 МБА, укладеним з
цим же відділенням банку 16.11.2007 року,
гарантувавши, згідно п. 1.2
вищевказаного договору
купівлі-продажу, що на момент його
укладення ОСОБА_4 не відомо будь-які
причини, по яким даний транспортний
засіб може вибути з його володіння та
про права третіх осіб на ці транспортні
засоби.

Отримавши грошові кошти за продаж
вищевказаних транспортних засобів,
ОСОБА_4 використав їх на власний розсуд,
без мети сплати заборгованості за
договором кредиту, укладеного 28.04.2007
року між ним та відділенням №37
Південного ГРУ ПриватБанка.

Після укладення вищевказаної угоди,
22.11.2007 року на підставі
довідок-рахунків, виданих ФОП «ОСОБА_6»
в РЕВ №1 УДАІ ГУМВС України в Одеській
області, були зареєстровані
вищевказані транспортні засоби за
ОСОБА_2 без права відчуження без згоди
банку.

Своїми шахрайськими діями ОСОБА_4
заволодів грошовими коштами
вищевказаної банківської установи у
розмірі 85600 доларів США, що складає 432280
грн., якими розпорядився на свій розсуд,
тим самим спричинив шкоду в особливо
великих розмірах. Своїми шахрайськими
діями ОСОБА_4 заволодів грошовими
коштами громадянина ОСОБА_2 у розмірі
183000 доларів США, що складає 924150 грн.,
якими розпорядився на свій розсуд, тим
самим спричинив шкоду громадянину
ОСОБА_2 в особливо великих розмірах.

Всього вищевказаними злочинними діями
ОСОБА_4 була спричинена матеріальна
шкода у розмірі 268600 доларів США, що
складає 1356430 грн.

Постановою слідчого СВ ВМ на
промисловому ринку ГУМВС України в
Одеській області від 04.04.2012 року ОСОБА_2
було визнано потерпілим по
вищевказаній кримінальній справі,
порушеній у відношенні ОСОБА_4, з
підставою того, що ОСОБА_4 шляхом обману
та зловживання довірою ОСОБА_2
заволодів грошовими коштами в сумі 183000
доларів США.

Листом №4/5048 від 17.06.2013 року
Овідіопольський РВ УМВС України в
Одеській області повідомив суд, що
кримінальне провадження №0000079,
відносно ОСОБА_4 за фактом заволодіння
майном ОСОБА_2 шляхом шахрайства, за
ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190
КК України, знаходиться в провадженні
СВ Овідіопольського РВ, на даний час
вирішується питання про передачу
вищевказаного провадження до Франції,
за місцем знаходження ОСОБА_4 Також
Овідіопольським РВ УМВС України в
Одеській області було надано копію
витягу з ЄРДР кримінального
провадження №0000823, відносно
співробітників Південного ГРУ
«ПриватБанк», за фактом заволодіння
шахрайським шляхом грошовими коштами
ОСОБА_2, в результаті чого йому завдано
значну матеріальну шкоду, за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ст.ст. 28, 190 ч.4 КК України.

Овідіопольським районним судом
Одеської області розглядалась
кримінальна справа №509/5859/13-к за
обвинуваченням ОСОБА_11 за вчинення
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.

Згідно ухвали Овідіопольського
районного суду Одеської області від
08.01.2014 року під час досудового
розслідування зазначеної кримінальної
справи встановлено, що 15.11.2007р. ОСОБА_14,
яка після укладання шлюбу змінила
прізвище на «Шкабара», знаходячись на
посаді спеціаліста по
мікрокредитуванню відділення групи
«А» експерта відділення №37 Південного
ГРУ ЗАТ КБ «Приватбанк», перебуваючи в
приміщенні відділення №37 Південного
ГРУ ЗАТ КБ «Приватбанк», яке
знаходиться за адресою: Одеська
область, Овідіопольський район, смт
Авангард, вул. Базова, 20 (на території
ТОВ «Промтоварний ринок»), в порушення
своїх посадових обов'язків, а саме:
супроводження кредитів після їх
видачі, моніторинг поточних кредитів,
маючи на виконанні кредити ОСОБА_4:

згідно кредитного договору №268М від
28.04.2007р., на підставі якого ОСОБА_4
отримав на споживчі цілі в кредит суму
коштів розміром 45600 доларів США, що
становило на момент укладення договору
230280 грн., заставним майном якого
являвся вантажний сідловий тягач «IVEKO
MAGIRUS» (кузов НОМЕР_2) напівпричіп
цистерна харчова ETA ORIGINAL (кузов НОМЕР_24),
згідно договору застави
автотранспорту від 28.04.2007р. №268 MZA,
відповідно до якого ОСОБА_4, як
заставодавець передав, а ЗАТ КБ
«Приватбанк», в якості
заставодержателя, прийняв в заставу
вказаний автотранспорт;

згідно кредитного договору №334М від
04.06.2007р., на підставі якого ОСОБА_4
отримав на споживчі цілі кредит на суму
коштів розміром 40000 доларів США, що
становило на момент укладення договору
202000 грн., заставним майном якого
являвся вантажний сідловий тягач «IVEKO
EUROSTAR» (кузов НОМЕР_5), напівпричіп
рефрижератор SAMRO (кузов НОМЕР_6), згідно
договору застави автотранспорту від
04.06.2007р. №334MZА, відповідно до якого
ОСОБА_4, як заставодавець передав, а ЗАТ
КБ «Приватбанк», в якості
заставодержателя, прийняв в заставу
вказаний автотранспорт;

після укладання яких ОСОБА_11 в
порушення своїх посадових обов'язків,
не проводила моніторинг заставного
майна, не впевнилася у його наявності,
та 15.11.2007р., достовірно знаючи, що
транспортні засоби: вантажний сідловий
тягач «IVEKO MAGIRUS» (кузов НОМЕР_2),
вантажний сідловий тягач «IVEKO EUROSTAR»
(кузов НОМЕР_5), напівпричіп
рефрижератор SAMRO (кузов НОМЕР_6), є
заставним майном, згідно вищевказаних
договорів застави за кредитами ОСОБА_4,
була присутня при укладанні наступних
договорів:

договір купівлі-продажу №28
транспортних засобів вантажного
сідлового тягача «IVEKO MAGIRUS» (кузов
НОМЕР_2) та напівпричепу рефрижератору
FRUEHAUF (кузов НОМЕР_3) з ОСОБА_2 на загальну
суму 85000 доларів США, який вказані
грошові кошти отримав за договором
кредиту №545МБА, укладеним з цим же
відділенням банку 16.11.2007р.,
гарантувавши, згідно п.1.2 вищевказаного
договору купівлі-продажу, що на момент
його укладення ОСОБА_4 не відомі
які-небудь причини, за якими даний
транспортний засіб не може вибути з
його володіння і про права третіх осіб
на цей транспортний засіб,

договір купівлі-продажу №29
транспортних засобів вантажного
сідлового тягача «IVEKO EUROSTAR» (кузов
НОМЕР_5), напівпричіпа рефрижератора SAMRO
(кузов НОМЕР_6), які знаходяться під
заставою, з ОСОБА_2 на загальну суму 98000
доларів США, якою зазначені грошові
кошти отримав за договором кредиту
№544МБА, укладеним з цим же відділенням
банку 16.11.2007р., гарантувавши, згідно п.1.2
вищевказаного договору
купівлі-продажу, що на момент його
укладання ОСОБА_4 не відомі які-небудь
причини, за якими даний транспортний
засіб не може вибути з його володіння і
про права третіх осіб на ці транспортні
засоби, де свідчила своїм підписом
вищевказані договори, акти
прийому-передачі автотранспорту до
договору купівлі-продажу №28 від
30.11.2007р.; до договору купівлі-продажу №29
від 22.11.2007р., та розписки по договору
купівлі-продажу №29 про отримання
ОСОБА_4 від ОСОБА_2 грошових коштів по
договору купівлі-продажу №28 про
отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_2 грошових
коштів, невистачаючу суму ОСОБА_2
отримав у кредит, який оформляла
ОСОБА_11, а саме:

згідно кредитного договору №544МБА від
16.11.2007р., на підставі якого ОСОБА_2
отримав на споживчі цілі в кредит суму
коштів розміром 83000 доларів США, що
становило на момент укладення договору
419150 грн., заставним майном якого
являвся вантажний сідловий тягач «IVEKO
EUROSTAR» (кузов НОМЕР_5), напівпричіп
рефрижератор SAMRO (кузов НОМЕР_6), згідно
договору застави автотранспорту від
16.11.2007р. №544МБАZA, відповідно до якого
ОСОБА_2, як заставодавець передав, а ЗАТ
КБ «Приватбанк», в якості
заставодержателя, прийняв вказаний
автотранспорт,

згідно кредитного договору №545М від
16.11.2007р., на підставі якого ОСОБА_2
отримав на споживчі цілі кредит на суму
коштів розміром 75000 доларів США, що
становило на момент укладення договору
378750 грн., заставним майном, якого
являвся вантажний сідловий тягач «IVEKO
MAGIRUS» (кузов НОМЕР_2) та напівпричепу
рефрижератору FRUEHAUF (кузов НОМЕР_3),
згідно договору застави
автотранспорту від 16.11.2007р. №545МБАZA,
відповідно до якого ОСОБА_2, як
заставодавець передав, а ЗАТ КБ
«Приватбанк», в якості
заставодержателя, прийняв в заставу
вказаний автотранспорт.

ОСОБА_4, місцезнаходження якого не
встановлено, відносно якого виділено
кримінальне провадження №0000079
від 20.12.2012р., ввівши ОСОБА_2 в оману, що
автотранспорт, який він йому продає, не
має ніяких обтяжень, отримавши, шляхом
обману, ОСОБА_4, використав їх за своїм
розсудом, чим спричинив ОСОБА_2
матеріальну шкоду в особливо великих
розмірах, в сумі 183000 доларів США, що
станом на 15.11.2007р., згідно курсу валют
НБУ, становить 924150 грн., що в більш ніж 600
разів перевищує неоподаткований
мінімум доходів громадян.

Таким чином ОСОБА_11, достовірно знаючи,
що вищевказані транспортні засоби,
знаходяться в заставі згідно договорів
застави №268 MZA від 28.04.2007р. та №334MZA від
04.06.2007р. ОСОБА_4, не сумлінно поставилася
до виконання своїх обов'язків, не
проводячи моніторинг вказаних
автотранспортних засобів, не
повідомила ОСОБА_2, про існуюче
обтяження на майно - на вищевказані
транспортні засоби, які були предметом
договору купівлі-продажу, та оформила
їх заставним майном за кредитними
договорами ОСОБА_2, що спричинило тяжкі
наслідки, а саме матеріальну шкоду
ОСОБА_2 в особливо великих розмірах.

Вказані дії ОСОБА_11 досудовим
слідством були кваліфіковані за ст.367
ч.2 КК України.

Ухвалою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 08.01.2014 року
було задоволено клопотання
прокуратури Овідіопольського району
Одеської області та закрито
кримінальне провадження відносно
ОСОБА_11, в скоєні кримінального
правопорушення, передбаченого ст.367 ч.2
КК України, звільнено ОСОБА_11 від
кримінальної відповідальності і
покарання внаслідок зміни обстановки,
а саме не займає більше посаду на якій
вчинила кримінальне правопорушення, та
підпадає під дію ст. 48 КК України.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка: ОСОБА_12, який на час
укладання спірних договорів був
начальником відділу мікрокредитування
відділення групи А Южного ГРУ
ПриватБанку, пояснив суду, що він як
начальник відділення особисто
підписував всі кредитні договори,
договори застави, що укладалися з
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, але він не вів
персональний облік кредитних
договорів, договорів застави, тому не
може вказати, як могло статися
укладання повторної застави по
кредитних договорах укладених ОСОБА_2
Свідок зазначив, що такий облік вівся
експертом відділу кредитування, на той
час ОСОБА_14, згідно розподілу
професійних обов'язків та розмежувань
відповідальності. Та при цьому свідок
вказав, що був знайомий з ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що він мав
намір придбати у ОСОБА_2 спірні
автотранспортні засоби у 2008 році вони
разом звернулися до КБ ПриватБанку для
здійснення переоформлення, він був
згодний оплатити за ОСОБА_2 кредитну
суму заборгованості та отримати у
власність транспортні засоби. Однак
при їх зверненні до відділення КБ
ПриватБанку вони отримали відмову, без
обґрунтування конкретних причин. Після
цього ОСОБА_2 звернувся до Управління
ДАІ в Одеській області та отримав
інформацію, що придбані ним автомобілі
вже перебувають у заставі по боргових
зобов'язання ОСОБА_4, після
встановлення таких обставин свідок
ОСОБА_13 зазначив, що він відмовився від
придбання у ОСОБА_2 спірних
транспортних засобів.

З пояснень свідків судом також
встановлено, що КБ ПриватБанк
здійснюючи свої дії по наданню
кредитних коштів ОСОБА_2, укладанні
договорів застави дійсно не надало
ОСОБА_2 повної інформації щодо
транспортних засобів, які він мав намір
придбати за кредитні кошти, тим самим
банк ввів його в оману.

Статтею 230 ЦК України визначено, що якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Відповідно до п. 20 Постанови Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009
року правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Враховуючи вищевикладені обставини та
досліджені докази, судом встановлено,
що на час укладання між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ
«ПриватБанк» кредитних договорів №545
МБА та №544 МБА від 16.11.2007 року та
договорів застави №545 МБАZA, №544 МБАZA
від 16.11.2007 року, ЗАТ КБ «ПриватБанк» як
заставодержатель транспортних
засобів, на придбання яких ОСОБА_2
отримав кредитні кошти та які в
послідуючому передані в повторну
заставу, навмисно не повідомило
позивачу відомості щодо наявності
первинного обтяження на автомобілі.

Згідно положень п. 20 Постанови N9
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (частина перша
статті 229 ЦК України), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування,
сторона, яка застосувала обман,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

На підставі викладеного, суд,
проаналізувавши докази в їх
сукупності, приходить до висновку, що
при оформлені кредитних договорів № 545
МБА від 16.11.2007 року, №544 МБА від 16.11.2007
року, відповідач навмисно не надав
ОСОБА_2 повну інформацію щодо обтяжень
автомобілів, оскільки наявність таких
обтяжень є суттєвими обставинами, що
могли стати перепоною для придбання
вищезазначених автомобілів та
оформлення на їх придбання споживчих
кредитів, у зв'язку з чим позовні вимоги
про визнання вищезазначених кредитних
договорів недійсними є законними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно ч.2 ст.548 ЦК України - недійсне
зобов'язання забезпеченню не підлягає.
Недійсність основного зобов'язання
(вимоги) тягне недійсність правочину по
його забезпеченню, якщо інше не
встановлено Цивільним Кодексом.

Внаслідок цього договори поруки та
договори застави укладені в
забезпечення недійсних кредитних
договорів, є недійсними за законом,
тому відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України
визнання їх недійсності судом не
потребується.

Основним майновим наслідком правочину,
визнаного недійсним з підстав,
передбачених ст. 230 ЦК України, є
двостороння реституція: сторони
поновлюються у попередньому становищі.

Відповідно до положень п. 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», вимога про
застосування наслідків недійсності
правочинів може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги в разі
нікчемності правочину та наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним.

Згідно положень ч. 1 ст. 216 Цивільного
Кодексу України, недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Судом встановлено, що на підставі
договору купівлі - продажу
транспортного засобу (минулого
використання) №28 від 15.11.2007 року,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_2
мав намір придбати автомобіль марки IVECO
MAGIRUS, 1999 року випуску, білого кольору,
двигун НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2, напівпричіп
FRUEHAUF, 1991 року випуску, білого кольору,
кузов НОМЕР_3. Вартість зазначеного
транспортного засобу складала 85 000
доларів США та сплачувалася у два
етапи. 15.11.2007 р. ОСОБА_2, з власних коштів,
до отримання кредитних коштів, сплатив
ОСОБА_4 аванс у розмірі 10000 доларів США,
що підтверджується відповідною
розпискою, складеною у присутності
працівника банку, наявною в матеріалах
справи, залишок суми вартості у розмірі
75 000 доларів США був оплачений за
кредитні кошти.

На підставі договору купівлі - продажу
транспортного засобу (минулого
використання) №29 від 15.11.2007 року ОСОБА_2
мав намір придбав у ОСОБА_4 автомобіль
марки автомобіль марки IVECO EUROSTAR, 2000 року
випуску, синього кольору, двигун
НОМЕР_4, шасі НОМЕР_5, напівпричіп SAMRO SR334,
1993 року випуску, білого кольору, шасі
НОМЕР_6. Ціна зазначеного транспортного
засобу складала 98 000 доларів США. У той
же день, 15.11.2007 року ОСОБА_2 з власних
коштів, у присутності працівника банку
передав в якості оплати ОСОБА_4 аванс у
розмірі 15 000 доларів США, про що була
складена відповідна розписка, залишок
суми вартості у розмірі 83 000 доларів США
був оплачений за кредитні кошти.

З наданих суду ПАТ КБ «Приватбанк»
розрахунків виплат, проведених ОСОБА_2
встановлено, що за кредитним договором
№ 545 МБА, сплачено в загальному 27 643
доларів США, з яких: - по тілу кредиту 14
867, 54 доларів США; по відсотках - 11 410,46
доларів США; пеня - 1 365 доларів США.
Також за кредитним договором №544 МБА,
сплачено 26 365 доларів США, з яких: - по
тілу кредиту 12 149, 10 доларів США; по
відсотках - 13 075, 07 доларів США; пеня - 1 141,
17 доларів США. Загальна сума оплати за
укладеними кредитними договорами: по
тілу кредиту становить 14 867, 54 доларів
США+12 149, 10 доларів США=27016,64 доларів США;
по оплаті відсотків - 11 410,46 доларів США+
13 075, 07 доларів США=24485,53 доларів США; по
оплаті пені - 1 365 доларів США +1 141, 17
доларів США=2506,17 доларів США.

Згідно висновків про вартість
автотранспорту, що виступає об'єктом
забезпечення по кредиту, що надається в
межах проекту «Бізнес-Авто кредит» по
програмі мікрокредитування від 05.11.2007
року, складених Южним ГРУ Приватбанку,
вбачається, що об'єкти оцінки, а саме:

- сідельний тягач IVECO MAGIRUS, 1999 року
випуску, білого кольору, двигун НОМЕР_1,
шасі НОМЕР_2, оцінений банком у 60 000
доларів США та визнаний ліквідним
майном;

- напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року
випуску, білого кольору, шасі НОМЕР_6,
оцінений банком у 38 000 доларів США та
визнаний ліквідним майном;

- напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року
випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_3,
оцінений банком у 38 000 доларів США та
визнаний ліквідним майном;

- сідельний тягач IVECO EUROSTAR, 2000 року
випуску, синього кольору, двигун
НОМЕР_4, шасі НОМЕР_5, оцінений банком у 47
000 доларів США та визнано ліквідним
майном.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до актів, складених
працівниками служби безпеки КБ
„ПриватБанк" від 12.08.2009 р. та від 19.08.2009
р. обидва автомобіля та напівпричепи,
як заставне майно за кредитними
зобов'язаннями ОСОБА_2, за вимогою
банку, було передано працівникам банку
для реалізації, та до теперішнього часу
зазначене ліквідне майно, придбане
ОСОБА_2, в тому числі на кредитні кошти,
знаходиться у віданні банку.

Враховуючи визначену банком вартість
спірного заставного майна -
транспортних засобів, перебування цих
транспортних засобів у віданні банку,
та у зв'язку із визнанням недійсними
кредитних договорів, довідок-рахунків,
договорів купівлі-продажу, суд вважає
за необхідним застосувати реституцію
внаслідок якої:

В рахунок погашення кредитних коштів
наданих ОСОБА_2 за кредитними
договорами №544 МБА від 16.11.2007 року, №545
МБА від 16.11.2007 року, укладеними між ЗАТ
«КБ «ПриватБанк» в особі Філії Южне ГРУ
«КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 у
загальному розмірі 158000 (сто п'ятдесят
вісім тисяч) доларів США, залишити в
розпорядженні ПАТ «КБ «ПриватБанк»
автомобіль марки IVECO MAGIRUS, 1999 року
випуску, білого кольору, двигун НОМЕР_1,
шасі НОМЕР_2, напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року
випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_3,
автомобіль марки IVECO EUROSTAR, 2000 року
випуску, синього кольору, двигун
НОМЕР_4, шасі НОМЕР_5, напівпричіп SAMRO SR334,
1993 року випуску, білого кольору, шасі
НОМЕР_6, визначеною вартістю у розмірі
183000 (сто вісімдесят три тисячі) доларів
США, припинивши право власності ОСОБА_2
на вказані транспортні засоби.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на
користь ОСОБА_2 суму здійсненої ним
оплати за кредитними договорами № 544
МБА, № 545 МБА від 16.11.2007 року: - по тілу
кредиту у загальному розмірі 27016,64
доларів США, що в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ становить
303868 (триста три тисячі вісімсот
шістдесят вісім) гривень 39 копійок; - по
оплаті відсотків у загальному розмірі
24485, 53 доларів США, що в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ становить
275399 (двісті сімдесят п'ять тисяч триста
дев'яносто дев'ять) гривень 85 копійок;
по оплаті пені у загальному розмірі 2
506,17 доларів США, що в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ становить 28188
(двадцять вісім тисяч сто вісімдесят
вісім) гривень 37 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 25 000
доларів США, що в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ становить
281186 (двісті вісімдесят одна тисяча сто
вісімдесят шість) гривень 33 копійки -
оплачених в якості авансу за придбання
транспортних засобів.

Досліджуючи позовні вимоги ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі
філії «Южне ГРУ «ПАТ «КБ ПриватБанк» в
частині стягнення моральної шкоди, суд
вважає, що такі вимоги у виниклих
правовідносинах задоволенню не
підлягають.

Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про
захист прав споживачів» визначено, що
при задоволенні вимог споживача суд
одночасно вирішує питання щодо
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Водночас положеннями ст. 4 Закону
України «Про захист прав споживачів»
визначено права споживачів на
відшкодування моральної шкоди тільки в
разі її заподіяння небезпечною для
життя і здоров'я людей продукцією у
випадках, передбачених законодавством.
У виниклих між сторонами
правовідносинах відсутні обставини, з
якими закон пов'язує право споживача на
відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що положення умов
спірних кредитних договорів також не
передбачають відповідальність у
вигляді стягнення моральної шкоди.

Крім того, суд вважає, що зазначена
вимога також не кореспондує положенням
ст. 23 ЦК України, відповідно до яких
моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодження її майна; у приниженні
честі, гідності, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що заявлені
ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню, як
частково обґрунтовані та доведені.

В зв'язку з визнанням судом недійсними
кредитних договорів №544 МБА від 16.11.2007
року, та №545 МБА від 16.11.2007 року,
укладених між ЗАТ КБ «ПриватБанк» в
особі Філії Южне ГРУ «КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_2, застосуванням реституції,
суд вважає, що позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» в особі
філії «Южне головне регіональне
управління «ПАТ «КБ ПриватБанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитними
договорами № 544 МБА, № 545 МБА від 16.11.2007
року - не підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212- 215, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» в особі
філії «Южне головне регіональне
управління «ПАТ «КБ ПриватБанк»,
ОСОБА_4, треті особи: Товариство з
обмеженою відповідальністю «Верус»,
Публічне акціонерне товариство
«Акцент Банк» про захист прав
споживачів, визнання договорів
недійсними - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу №28 від 15.11.2007 року,
згідно якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2
придбав автомобіль марки IVECO MAGIRUS, 1999
року випуску, білого кольору, двигун
НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2, напівпричіп FRUEHAUF,
1991 року випуску, білого кольору, кузов
НОМЕР_3.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу №29 від 15.11.2007 року,
згідно якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2
придбав автомобіль марки IVECO EUROSTAR, 2000
року випуску, синього кольору, двигун
НОМЕР_4, шасі НОМЕР_5, напівпричіп SAMRO SR334,
1993 року випуску, білого кольору, шасі
НОМЕР_6.

Визнати недійсною довідку рахунок
серії ЄГП №698030, видану 17.11.2007 року
організацією ФОП «ОСОБА_6», згідно якої
придбано автомобіль марки IVECO MAGIRUS, 1999
року випуску, білого кольору, двигун
НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2, на ім'я ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за адресою:
АДРЕСА_1;

Визнати недійсною довідку рахунок
серії ЄГП №698031, видану 17.11.2007 року
організацією ФОП «ОСОБА_6», згідно якої
придбано напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року
випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_3,
на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає
за адресою: АДРЕСА_1

Визнати недійсною довідку рахунок
серії ЄГП №698065, видану 22.11.2007 року
організацією ФОП «ОСОБА_6», згідно якої
придбано автомобіль марки IVECO EUROSTAR, 2000
року випуску, синього кольору, двигун
НОМЕР_4, шасі НОМЕР_5, на ім'я ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнати недійсною довідку рахунок
серії ЄГП №698066, видану 22.11.2007 року
організацією ФОП «ОСОБА_6», згідно якої
придбано напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року
випуску, білого кольору, шасі НОМЕР_6, на
ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за
адресою: АДРЕСА_1.

Визнати недійсним кредитний договір
№544 МБА від 16.11.2007 року, укладений між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Філії Южне
ГРУ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2.

Визнати недійсним кредитний договір
№545 МБА від 16.11.2007 року, укладений між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Філії Южне
ГРУ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2.

Застосувати реституцію, внаслідок
визнання договорів недійсними за якою:

В рахунок погашення кредитних коштів
наданих ОСОБА_2 за кредитними
договорами №544 МБА від 16.11.2007 року, №545
МБА від 16.11.2007 року, укладеними між ЗАТ
«КБ «ПриватБанк» в особі Філії Южне ГРУ
«КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 у
загальному розмірі 158000 (сто п'ятдесят
вісім тисяч) доларів США, залишити в
розпорядженні ПАТ «КБ «ПриватБанк»
автомобіль марки IVECO MAGIRUS, 1999 року
випуску, білого кольору, двигун НОМЕР_1,
шасі НОМЕР_2, напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року
випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_3,
автомобіль марки IVECO EUROSTAR, 2000 року
випуску, синього кольору, двигун
НОМЕР_4, шасі НОМЕР_5, напівпричіп SAMRO SR334,
1993 року випуску, білого кольору, шасі
НОМЕР_6, визначеною вартістю у розмірі
183000 (сто вісімдесят три тисячі) доларів
США, припинивши право власності ОСОБА_2
на вказані транспортні засоби.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на
користь ОСОБА_2 суму здійсненої ним
оплати за кредитними договорами № 544
МБА, № 545 МБА від 16.11.2007 року: - по тілу
кредиту у загальному розмірі 27016,64
доларів США, що в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ становить
303868 (триста три тисячі вісімсот
шістдесят вісім) гривень 39 копійок; - по
оплаті відсотків у загальному розмірі
24485, 53 доларів США, що в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ становить
275399 (двісті сімдесят п'ять тисяч триста
дев'яносто дев'ять) гривень 85 копійок;
по оплаті пені у загальному розмірі 2
506,17 доларів США, що в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ становить 28188
(двадцять вісім тисяч сто вісімдесят
вісім) гривень 37 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 25 000
доларів США, що в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ становить
281186 (двісті вісімдесят одна тисяча сто
вісімдесят шість) гривень 33 копійки -
оплачених в якості авансу за придбання
транспортних засобів.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» в особі
філії «Южне головне регіональне
управління «ПАТ «КБ ПриватБанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитними
договорами № 544 МБА, № 545 МБА від 16.11.2007
року - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя
Л.В. Жуган