АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5410/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Троян Н.А. Доповідач - Гайдук В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського,
Єлізаренко І.А.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Нікопольського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 28
березня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, треті особи - Служба у справах
дітей Нікопольської міської ради,
Нікопольський міський центр
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді, Орган опіки та піклування
Нікопольської міської ради, про
визначення місця проживання
малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із вказаним позовом, в якому
зазначала, що вони з відповідачем
перебували в шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
них народилась донька - ОСОБА_4.
Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує
рішення суду щодо визначення його
способу участі у вихованні дитини та
протиправно утримує її у себе,
уточнивши позовні вимоги, просила суд
відібрати дитину від колишнього
чоловіка та визначити місце проживання
малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
нею, а також покласти на відповідача
судові витрати по справі (т.1 а.с. 2-3,
187-191).

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся із
зустрічним позовом до ОСОБА_3, в якому, з
урахуванням уточнень, заперечував
проти первісного позову, крім того
зазначаючи, що ОСОБА_3 ухиляється від
виконання своїх батьківських
обов'язків відносно їх спільної дитини,
не піклується її фізичним та духовним
розвитком, просив суд позбавити ОСОБА_3
батьківських прав відносно
малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.
90-94).

Також ухвалою Нікопольського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 02 грудня
2013 року (т.3 а.с. 27) до матеріалів даної
справи було приєднано позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про відібрання дитини з яким він
звернувся у вересні 2013 року (т.3 а.с. 2-9).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 18
вересня 2013 року зустрічну позовну
заяву ОСОБА_2 було залишено без
розгляду (т.2 а.с. 88).

Ухвалами Нікопольського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 28
березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про відібрання дитини були
залишені без розгляду (т. 3 а.с. 60, 61).

Заочним рішенням Нікопольського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 28
березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3
було задоволено.

Визначено місце проживання
малолітньої дитини - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1, а в подальшому за
постійним місцем проживання ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судовий збір в сумі 107,30 грн. (т.3 а.с. 63-68).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права при ухваленні
судового рішення, у зв'язку з чим
ставить питання про його скасування з
прийняттям нового, яким відмовити
ОСОБА_3 у задоволенні позову (т. 3 а.с.
141-145,167-177).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, який було розірвано рішенням
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 05
листопада 2008 року (а.с. 6, 8, 9).

Від даного шлюбу сторони мають
малолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с. 7).

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 21 січня 2008 року було
встановлено спосіб участі ОСОБА_2 у
вихованні дитини (т.1. а.с. 33-35).

ОСОБА_4 до березня 2011 року постійно
проживала з матір'ю, з березня 2011 року
по вересень 2013 року мешкала з батьком,
а на час ухвалення рішення дівчинка
проживала разом із ОСОБА_3, таким чином
між сторонами існує конфлікт з приводу
місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати
та батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом. Під час
вирішення спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, у принципі 6
проголошено, що дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і в усякому випадку в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Таким чином, ухвалюючи рішення про
визначення місця проживання дитини з
матір'ю, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_3
позитивно характеризується, має
роботу, місце постійного проживання та
створила необхідні умови для життя та
розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги проте, що у
батька за місцем проживання створені
більш сприятливі умови для виховання
дитини, суд апеляційної інстанції до
уваги взяти не може, оскільки орган
опіки та піклування за місцем
проживання дитини з матір'ю (у м.
Нікополь) у своєму висновку вважає за
можливе та доцільне визначити місця
проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з
її матір'ю - ОСОБА_3 за місцем її
фактичного мешкання (т. 2 а.с. 42, 43). В той
час як у повідомленні Устинівської
районної державної адміністрації
Кіровоградської області від 28
листопада 2013 року за № 01-23/1008 на адресу
суду, зазначено, що ОСОБА_2 не
забезпечував дитині належні умови для
проживання, за неналежне виконання
батьківських обов'язків притягувався
до адміністративної відповідальності
(а.с.30 т.3).

Інші доводи апелянта про неналежне
відношення ОСОБА_3 до своїх
материнських обов'язків також, не
можуть бути взяті до уваги, оскільки
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами, які свідчать про те, що
визначення місця проживання дитини з
ОСОБА_3 на даний час відповідає
інтересам дитини та відсутні виключні
обставини, які могли би бути підставою
для розлучення дитини з матір'ю.

Крім того, ОСОБА_2 не позбавлений права
зустрічей з дитиною, брати участь у її
вихованні в подальшому.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що рішення
суду першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а відтак підстав
для його скасування за доводами
апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Нікопольського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 28
березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: