АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/6443/2014
інстанції - Волошин В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року, колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченко М.М.,
Рубан С.М.

при секретарі Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою на ухвалу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 на ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 01 квітня 2014 року про
повернення позовної заяви в справі за
позовом ОСОБА_2 до УДАІ МВС України в м.
Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Автодім
Люкс», ОСОБА_5, ТОВ «АВТО БІЗНЕС»,
ОСОБА_6, треті особи: Приватний нотаріус
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, Приватний нотаріус
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 про визнання недійсними
довіреностей, договорів
купівлі-продажу, реєстрації, зняття з
обліку транспортного засобу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до відповідачів ВРЕР-11
УДАІ МВС України в м. Києві, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ТОВ «Автодім Люкс», ОСОБА_5, ТОВ
«АВТО БІЗНЕС», ОСОБА_6, треті особи:
Приватний нотаріус Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
Приватний нотаріус Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
про визнання недійсними довіреностей,
договорів купівлі продажу, реєстрації,
зняття з обліку транспортного засобу.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 21.03.2014 року позовну
заяву залишено без руху та надано строк
для усунення недоліків.

Залишаючи позовну заяву без руху суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем подано позовну заяву зі
змісту якої є незрозумілим, заявлені
позовні вимоги до ВРЕР-11 УДАІ МВС
України в м. Києві, як до самостійного
структурного підрозділу чи ні. Крім
того, при визначенні змісту позовних
вимог позивачем не враховано положення
ЦК України щодо визнання правочинів
недійсними та Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 06
листопада 2009 р. «Про судову практику
розгляду, цивільних справ про визнання
правочинів недійсними». Також
зазначив, що при зверненні з даними
позовом до суду, позивачем не визначено
ціну позову щодо вимог майнового
характеру, та не повністю сплачений
судовий збір.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 01.04.2014 року позовну
заяву - визнано неподаною і повернуто
заявнику.

Не погодившись з такою ухвалою суду,
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просив її
скасувати і направити справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду. В скарзі посилався на те, що
недоліки позовної заяви були усунуті в
позовній заяві поданій в новій
редакції, яка відповідала тим вимогами,
що визначені цивільно-процесуальним
законом, а саме ст.ст.119-120 ЦПК України.
Зазначив, що посилання суду стосовно не
відповідності позовних вимог
положенням ЦК України та Постанові
Пленуму Верховного суду України № 9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» є
безпідставними, оскільки такого
критерію, як виклад позовних вимог в
певній редакції - процесуальним
законом не передбачено. Позовні вимоги
формулюються на розсуд позивача - це
його суб'єктивне право. Зміст позовних
вимог позивача відповідав положенням
чинного законодавства та текст
позовної заяви повністю узгоджується
із критеріями визначеними п. 2 ст.119 ЦПК
України.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представника позивача,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Статтею 119 ЦПК України визначені вимоги
до позовної заяви, яка подається до
суду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у ст.
119, 120 ЦПК України, постановляє ухвалу в
якій зазначає підстави залишення заяви
без руху, про що повідомляє позивача і
надає йому строк для усунення
недоліків.

Суд першої інстанції, визнаючи позовну
заяву ОСОБА_2 неподаною та повертаючи
її позивачу, виходив з того, що позивач
не усунув всі недоліки, які були
викладені в ухвалі про залишення
позову без руху .

Колегія суддів з таким висновком не
погоджується тому, що суд першої
інстанції, постановив ухвалу без
належного врахування обставин, що
мають значення для справи та невірно
застосував положення процесуального
права, а тому повертаючи позовну заяву,
дійшов помилкового висновку про те, що
позивач не усунув недоліки, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити:
найменування суду, до якого подається
заява; ім'я (найменування) позивача і
відповідача, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі; зміст
позовних вимог; ціну позову щодо вимог
майнового характеру; виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування; перелік
документів, що додаються до заяви.

На виконання ухвали суду про залишення
позовної заяви без руху, позивачем
подано позовну заяву в новій редакції ,
в якій зазначено , повний на думку
позивача суб'єктний склад сторін,
визначено ціну позову та сплачено
повністю судовий збір.

Разом з тим, суд першої інстанції
зробив висновок про те, що фактично
позивач не усунув недоліки позовної
заяви.

При цьому діючий цивільний
процесуальний Кодекс надає можливість
позивачу вільно викласти обставини,
якими він обґрунтовує позовні вимоги, і
зазначити ті докази, які він вважає за
необхідне.

Відповідно до ст. 31 ЦПК України позивач
протягом розгляду справи має право
уточнити свої позовні вимоги, а суд у
судовому засіданні може уточнити
обставини судового спору, якщо вважає,
що вони не чітко викладені у позовній
заяві.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, суд
під час проведення попереднього
судового засідання вирішує питання про
склад осіб, які братимуть участь у
справі.

Зокрема, у попередньому судовому
засіданні у позивача суд повинен
з'ясувати предмет позову (що конкретно
вимагає позивач), підставу позову (чим
він обґрунтовує свої вимоги) і зміст
вимог (який спосіб захисту свого права
він обрав).

Про це ж саме йдеться і у п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства, що
регулюють провадження у справі до
судового розгляду» № 5 від 12 червня 2009
року.

Подана позовна заява на виконання
ухвали про залишення позовної заяви
без руху відповідала вимогам ст. 119 ЦПК
України, в ній зазначені позивач та
відповідачі, місце їх знаходження,
викладений зміст позовних вимог та
викладені обставини, якими позивач
обґрунтовує свої позовні вимоги,
зазначаються докази, був сплачений
судовий збір, а тому суд першої
інстанції не мав правових підстав для
повернення її позивачу.

Отримавши позовну заяву, суд повинен
був призначити у справі попереднє
судове засідання, в якому зобов`язаний
був з`ясувати предмет позову, та докази,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
суб'єктний склад сторін, тощо.

Подання позовної заяви не до належного
відповідача (відповідачів),
відсутність обґрунтування позовних
вимог та доказів, є підставою для
залишення позову без задоволення, а не
залишення позовної заяви без руху.

Щодо недоплати судового збору, у
випадку коли у позивача та суду на
стадії відкриття провадження є
труднощі з визначенням ціни позову,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити про те, що дане питання суд
першої інстанції також може вирішувати
в порядку ч. 2 ст. 80 ЦПК України під час
вирішення спору по суті.

Також колегія суддів роз'яснює, що
вимога апеляційної скарги в частині
направлення позовної заяви для
продовження розгляду до суду першої
інстанції задоволенню не підлягає, так
як провадження в даній справі судом
першої інстанції не було відкрите, а
питання про його відкриття належить
виключно до компетенції суду першої
інстанції.

Оскільки, суд першої інстанції порушив
порядок прийняття позовної заяви,
порушив процесуальні норми колегія,
керуючись ст. 312 ЦПК України, приходить
до висновку, що ухвала підлягає
скасуванню, а питання про відкриття
провадження поверненню на новий
розгляд.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 01 квітня 2014 року скасувати,
а питання про відкриття провадження
передати на новий розгляд до того ж
суду.

Ухвала набирає сили з моменту
проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді: