АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4295/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Літвінова Л. Ф. Доповідач - Ремез
В.А. Категорія 45
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Ремеза В.А.

суддів - Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.

при секретарі - Єремейчук О.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2,

на рішення Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 21 лютого
2014р. за позовом ОСОБА_2 до СФГ «Долина» в
особі Іванова Олександра Миколайовича,
третя особа відділ Держземагентства у
Межівському районі про витребування
земельної ділянки із чужого володіння,
стягнення втраченої вигоди і моральної
шкоди, за зустрічним позовом СФГ
«Долина» до ОСОБА_2, третя особа відділ
Держземагентства у Межівському районі
про визнання договору оренди дійсним
та зобов'язання виконувати належним
чином умови договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 21.02.2014р.
в задоволенні позову ОСОБА_2 до СФГ
«Долина» про зобов'язання СФГ «Долина»
повернути земельну ділянку площею 6,265
гектарів (пай №361) в межах згідно з
планом, належну ОСОБА_2 на праві
приватної власності; визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки, зареєстрованого у відділі
Держкомзему у Межівському районі
02.08.2011р. за №00243 між його померлою
матір'ю ОСОБА_4 та СФГ «Долина»;
стягнення з СФГ «Долина» неодержаного
прибутку з земельної ділянки у розмірі
55 117,50грн., моральної шкоди в розмірі 20
000грн., а також відповідно до уточненого
позову на суму 45 286,50грн. відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову СФГ
«Долина» до ОСОБА_2 про визнання
дійсним договору оренди від 01.08.2007р.,
укладеного між СФГ «Долина» та ОСОБА_4,
зареєстрованого 02.08.2011р. відділом
Держкомзему у Межівському районі,
реєстраційний запис №00243, по
відношенню до спадкоємця орендодавця
ОСОБА_2; зобов'язання останнього
сумлінно виконувати обов'язки
орендодавця, покладені на нього
зазначеним договором та
законодавством України про оренду
землі, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, та ухвалити по
суті позовних вимог нове рішення,
посилаючись на те, що рішення суду
незаконне та необґрунтоване.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду в
оскаржуваній частині залишенню без
змін.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4, на праві приватної власності на
підставі Державного акту серії IV-ДП
№092590, виданого Демуринською селищною
радою 28.11.2001р. належала земельна
ділянка 6,265га яка знаходиться на
території Демуринської селищної ради
Межівського району Дніпропетровської
області.

01.08.2007р. між ОСОБА_4 та СФГ «Долина» було
укладено договір оренди земельної
ділянки площею 6,265га з цільовим
призначенням для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка знаходиться на території
Демуринської селищної ради
Межівського району Дніпропетровської
області строком на 10 років.

Пунктом 20 договору оренди встановлено,
що передача земельної ділянки орендарю
здійснюється у тижневий строк після
державної реєстрації цього договору за
актом її приймання та передачі.

Актом передачі земельної ділянки в
оренду від 01.08.2007р. ОСОБА_4 передала СФГ
«Долина» земельну ділянку в оренду для
сільськогосподарського використання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, і ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 20.11.2009р. став
власником зазначеної земельної
ділянки.

Звернувшись до суду з позовом про
визнання укладеного договору оренди
земельної ділянки недійсним, ОСОБА_2
зазначав, про те, що договір оренди не
пройшов державної реєстрації за життя
ОСОБА_4, а був зареєстрований у
Державному реєстрі 02.08.2011р., тобто в той
час коли вже він був власником
зазначеної земельної ділянки, у зв'язку
з чим ОСОБА_2 просив суд визнати
недійсним договір оренди, зобов'язати
відповідача повернути земельну
ділянку, та стягнути з відповідача не
отриманий прибуток та кошти в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи. Якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Відповідно до ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються
відносини, пов'язані з орендою землі, є
Закон України «Про оренду землі».

Згідно ст. 14 Закону України «Про оренду
землі» договір оренди землі
укладається у письмовій формі і за
бажанням однієї із сторін може бути
посвідчений нотаріально.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», (в редакції яка була
чинною на час підписання сторонами
договору оренди, тобто на 01.08.2007р.)
істотними умовами договору оренди
землі були: об'єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про
оренду землі» ( у редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
укладений договір оренди землі
підлягає державній реєстрації.

Згідно до ст. 18 цього Закону України
«Про оренду землі», договір оренди
набирає чинності після його державної
реєстрації.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції встановив, що договір оренди
землі був підписаний сторонами, і
момент підписання договору сторонами
було узгоджено всі істотні умови
договору оренди землі, з урахуванням
положень ст. 15 Закону України «Про
оренду землі».

Таким чином на момент укладення
договору, а саме 01.08.2007р. сторони
договору виявили своє волевиявлення,
уклавши на відповідних умовах договір
оренди, шляхом скріплення підписом
письмового документа, в якому
зафіксували всі правові наслідки, а
сама по собі державна реєстрація
договору є адміністративним актом,
який ніяким чином не впливає на факт
його укладення, а тому сама по собі
реєстрація договору після смерті
орендодавця не може бути підставою для
визнання договору оренди недійсним у
порядку, передбаченому ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст.
215 ЦК України.

Встановивши обставини по справі у
відповідності до вимог законодавства,
яким регулюються виниклі між сторонами
правовідносини, суд правильно прийшов
до висновку про відмову позивачу в
задоволенні позовних вимог про
визнання договору оренди недійсним, і
колегія суддів вважає, що рішення суду
є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі те,
що рішення суду незаконне та
необґрунтоване безпідставні, оскільки
договір оренди між ОСОБА_4 та СФГ
«Долина», який був укладений 01.08.2007р. з
дотриманням положень ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» щодо
істотних умов, в редакції яка була
чинною на час підписання сторонами
договору оренди, і відповідав
волевиявленню сторін укладеного
договору.

Інші доводи ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі про незаконність рішення суду
необґрунтовані, та зводяться лише до
переоцінки доказів по справі, та
непогодженням з їх оцінкою, тоді як
колегія суддів вважає, що суд
розглядаючи справу оцінив докази по
справі у відповідності до вимог ст. 212
ЦПК України, та обґрунтовано відмовив
позивачу в задоволенні позовних вимог,
і підстав для скасування рішення суду
апеляційна скарга не містить.

Таким чином рішення суду відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України і його слід
залишити без змін, а апеляційна скарга
ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 304,308,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Межівського районного суду
Дніпропетровської області від 21 лютого
2014р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в
силу з моменту проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді