Справа № 739/522/14-ц
Номер провадження 2/739/145/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року
м.Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Кочура О.О.,

при секретарі- Худорба Р.Г.,

за участю:

представника відповідача-Костюченко
В.К.,
відповідача-Жигалко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в
м.Новгород-Сіверський цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

01.04.2014 року позивач звернулась до
Новгород-Сіверського районного суду
Чернігівської області із вказаною
позовною заявою у якій, посилаючись на
те, що з 10 вересня 2011 року вона і ОСОБА_2
перебувають у зареєстрованому шлюбі,
що підтверджує свідоцтвом про шлюб
серії НОМЕР_1, виданим Бабушкінським
відділом державної реєстрації актів ш
вільного стану Дніпропетровського
міського управління юстиції
Дніпропетровській області 10 вересня 2011
року, актовий запис №561, та паспортом
серії НОМЕР_2. виданим Бабушкінським РВ
ДМУ УМВС України в Дніпропетровській
області 24 жовтня 2011 року. Від шлюбу
мають неповнолітню дитину, ОСОБА_4.
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3
виданим Бабушкінським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану управління юстиції у
Дніпропетровській області 12 вересня 2012
року. При цьому позивач зазначає, що її
з Відповідачем донька на даний час
проживає разом з нею і знаходиться на
її утриманні. Відповідач не надає
матеріальної допомоги на утримання
дитини, у зв'язку з чим позивачу
довелось звернутись до суду за
захистом своїх прав. Відповідач
перестав піклуватись про позивача ще у
період вагітності, доньку народжувала
у дуже важкому стані, без його
підтримки. Так. під час вагітності,
починаючи з 11.04.2012 р. по 17.04.2012 р. позивач
ОСОБА_1, знаходилась на с таціонарному
лікуванні в міській клінічній лікарні
№ 9 у гінекологічному відділенні №2. З
15.06.2012 р. по 22.06.2012 р. ОСОБА_1, також
знаходилась в обласній клінічній
лікарні ім.Мечникова на стаціонарному
лікуванні у гінекологічному
відділенні і своє лікування їй
довелось сплачувати самостійно. В
березні 2012 р. чоловік позивача ОСОБА_2,
поїхав на заробітки, залишивши ОСОБА_1,
вагітною саму. Чоловік не відвозив і не
забирав позивача з пологового будинку.
Також він знехтував іншими своїми
обов'язками і не брав участі у
реєстрації народження дитини. Ані
позивачем, ані дитиною відповідач не
цікавиться, свої обов'язки щодо
виховання дитини не виконує, не
піклується про стан її здоров'я і
розвиток.

У продовження обґрунтування своїх
позовних вимог позивач викладає, що
їхня з відповідачем донька, починаючи з
моменту народження, постійно перебуває
під доглядом лікарів, бо має складний
діагноз, який підтверджується
матеріалами справи, а саме: вроджена
вада розвитку головного мозку аномалія
«Денді-Уокера» (генетично обумовлене
захворювання), астматичний тетропорез
зі стійкими руховими порушеними
симптомами, епілепсія, груба затримка
психомоторного розвитку. Дитина є
інвалідом, цей факт підтверджується
додатками до позову. Так з 10.10.2012 р. по
23.10.2012 р. позивач перебувала з донькою
на стаціонарному лікуванні у Дитячій
міській клінічній лікарні №5 у
відділенні неврології. З 23.12.2012 р. по
10.01.2013 р. позивач також перебувала з
донькою на стаціонарному лікуванні у
Дитячій міській клінічній лікарні №5 у
педіатричному відділенні. Чоловікові
на сьогоднішній день добре відомо який
стан здоров'я у дитини, але він цілком
ігнорує цей факт, відмовляючись
допомагати. Дитина донька ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є єдиною дитиною
відповідача. Відповідач не має ніяких
осіб, які б знаходились на його
утриманні. Чоловік відповідача у
добровільному порядку не допомагав
матеріально утримувати дитину, хоча
мав на це можливість. Тому, позивачу
довелось звернутись до суду із заявами
про стягнення з відповідача аліментів
на своє утримання та утримання дитини.
Бабушкінським районним судом м.
Дніпропетровська було винесено два
відповідних рішення за вказаними
позовними заявами, кожне з яких
Відповідач оскаржував.

У завершення обґрунтування своїх
позовних вимог позивач викладає, що
достовірно відомо, що ОСОБА_2 працює без
оформлення трутових відносин, отримує
дохід і має можливість надавати їй
матеріальну допомогу. На теперішній
момент відповідач знаходиться в
м.Києві, куди він поїхав в пошуках
заробітку. Його місцеперебування
підтверджується банківською випискою
за картковим рахунком позивача,
відповідач перераховує аліменти на
картку позивача з м.Києва. Окрім
соціальних виплат по догляду за
дитиною та аліментів інших джерел
доходу позивач на теперішній момент не
має. Дитина знаходиться в тому віці,
коли потрібне спеціальне дитяче
харчування, оскільки вона лише починає
розвиватись, потрібен одяг і постійний
медичний догляд за дитиною. Окрім того,
в силу захворювання донька потребує
проходження курсу спеціальних масажів,
плавання, необхідні спеціальні ліки та
прилади для лікування, нормального
розвитку та реабілітації. Усе
перелічене потребує значних коштів і
самостійно позивач не здатна у повній
мірі забезпечити дитині необхідний
нормальний життєвий рівень. Батьків чи
інших родичів, які б могли підтримати
морально та допомогти матеріально, в
мене немає. Ситуація дуже ускладнена
діагнозом доньки.

В судове засідання позивач не з'явився,
хоча про час та місце проведення
розгляду справи була повідомлена
належним чином, але у матерілах справи
міститься письмове клопотання
позивача ОСОБА_1, про проведення
розгляду справи без її участі.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав у повному
обсязі та повідомив, що він перераховує
аліменти на утримання дитини та
дружини у сумі 1500 гривень та зазначив,
що додатково надсилав дружині близько
10 000 гривень про що надав суду
банківських квитанцій про перерахунок
коштів і зазначив, що готовий
сплачувати додаткові кошти на
утримання дитини якщо дійсно дані
витрати буде доведено позивачем та
будуть рекомендації лікарів щодо
проведення додаткових маніпуляцій
обстежень та реабілітаційних курсів
доньці.

Представник відповідача вказував на
те, що витрати, на які посилається
позивач, по своїй суті не є додатковими
в розумінні діючого законодавства, та
їх зв'язок з утриманням дитини
позивачем однозначно не доведено.
Разом з тим, посилаючись на те, що
позивачем по справі не надається
можливості відповідачу побачень з
дитиною тому вказували на
недобросовісність позивача та з цього
приводу необізнаність батька про
потреби дитини, та виходячи з
викладеного просили суд відмовити у
задоволенні позову.

З матеріалів справи та пояснень,
наданих сторонами, вбачаються наступні
обставини та кореспондуючі ним
правовідносини.

Сторони перебувають у шлюбі
зареєстрованому Бабушкінським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Дніпропетровського
міського управління юстиції
Дніпропетровській області 10 вересня 2011
року.

Від вказаного шлюбу сторони мають
спільну дитину - ОСОБА_4, про що свідчить
свідоцтво про народження серії НОМЕР_3
виданим Бабушкінським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану управління юстиції у
Дніпропетровській області 12 вересня 2012
року та на її утримання за рішенням
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 15.04.2013 року з
відповідача на користь позивача
стягуються аліменти. До того ж,
рішенням Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 19.04.2013 року
з відповідача на користь позивача
стягуються аліменти на утримання
дружини ОСОБА_1.

Відповідно до ст.185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про
стягнення аліментів не була подана,
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані
особливими обставинами (розвитком
здібностей дитини, її хворобою,
каліцтвом тощо).

Обов'язок брати участь у додаткових
витратах на дитину поширюється не лише
на тих, хто сплачує аліменти.

Виходячи з викладеного, суд у випадку
встановлення особливих обставин може
зобов'язати одного з батьків, до якого
заявлена вимога, приймати участь у
фактично понесених додаткових
витратах на дитину.

Доказами, що підтверджують особливі
обставини, які призвели до додаткових
витрат на дитину, можуть бути документи
про понесені витрати, зокрема висновки
МСЕК, довідки медичних установ, довідки
виховних та навчальних закладів, а
також інші документи, які свідчать що
дитина страждає певною хворобою, має
потребу у розвитку здібностей, в
зв'язку з чим і понесені витрати на
медичну допомогу, придбання ліків,
придбання додаткового навчального чи
творчого обладнання, тощо.

При цьому розмір таких додаткових
витрат повинен бути підтверджений
довідками медичних установ, виписками
із історії хвороби дитини стосовно
використаних медикаментів, рецептами
ліків, чеками або розрахунками.

Відповідно до ч.1, ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи за
зверненням фізичних осіб в межах
заявлених нами вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості та кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

В обґрунтування своїх вимог позивач
при поданні позовної заяви надала до
суду копії фіскальних чеків про
придбання ряду найменувань товарів, що
долучені до матеріалів справи, які у
переважній більшості на думку суду
взагалі не пов'язані із додатковими
витратами на утримання дитини.

За викладеного, заслухавши
відповідача, представника відповідача
та дослідивши всі наявні у матеріалах
справи докази суд приходить до
висновку про те, що твердження позивача
про необхідність придбання для доньки
товарів, зазначених у товарних чеках, і
віднесення таких витрат до категорії
додаткових витрат на утримання дитини,
не заслуговують на увагу суду у
розумінні ст.185 СК України оскільки
позивачем не доведено виключний
характер обставин, якими зумовлені
такі витрати, а тому позов задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст.10, 11, 58, 60, 212-215 ЦПК
України, 185 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення додаткових витрат на
дитину - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернігівської області шляхом
подання до Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Головуюча:
О.О.Кочура