Справа № 1301/2-43/11
Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/2145/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі позивача ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4, представника
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, третьої
особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Бориславського міського
суду Львівської області від 13 вересня
2012 року в частині відмови в задоволенні
первісного позову про поділ ПП
«Калина» в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, приватного підприємства
«Калина», третьої особи ОСОБА_6 про
поділ спільного майна подружжя,
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про розподіл майна подружжя та позовом
третьої особи ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 про визнання права власності на
1/2 житлового будинку, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Бориславського міського суду
Львівської області від 13 вересня 2012
року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, приватного
підприємства "Калина", третя особа -
ОСОБА_6 про поділ спільного майна
подружжя - задоволено частково.
Розділено майно, що є спільною сумісною
власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 наступним
чином.

Виділено ОСОБА_2, визнано за нею право
власності 1/2 ідеальну частку
житлового будинку в АДРЕСА_1, вартістю
691660 гривень; 1/2 частину земельної
ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1,
площею 0,06га, вартістю 19301 гривень 88
копійок; 1/2 частину автомобіля ГАЗ-№33021
«Газель», 2000 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю
21789 гривень.

Виділено ОСОБА_4, визнано за ним право
власності 1/2 ідеальну частку
житлового будинку в АДРЕСА_1, вартістю
691660 гривень; 1/2 частину земельної
ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1,
площею 0,06га, вартістю 19301 гривень 88
копійок; 1/2 частину автомобіля ГАЗ-№33021
«Газель», 2000 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю
21789 гривень та автомобіль ВАЗ-2107, 2005
року випуску, реєстраційний НОМЕР_2
вартістю 27 794 гривень.

В решті позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

Вирішено питання судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
розподіл майна подружжя - задоволено.

Виділено ОСОБА_4 та визнано за ним право
власності на 1/2 ідеальну частину
житлового будинку АДРЕСА_1, загальною
площею 225,1 кв.м., в тому числі житловою
площею 65,6 кв.м., що знаходиться на
земельній ділянці для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
площею 0,06 га на АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_4 та визнано за ним право
власності на 1/2 ідеальну частину
земельної ділянки, для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
площею 0,0600 га на АДРЕСА_1.

Вирішено питання судових витрат.

У позовних вимогах третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги щодо
предмету спору ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 про визнання права власності на
12 частину житлового будинку -
відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

Вирішено питання судових витрат.

Вжиті судом заходи забезпечення
позову, а саме ухвалу судді
Бориславського міського суду від 15
липня 2009 року про накладення арешту на
земельну ділянку площею 0,0565 га, що
знаходиться в АДРЕСА_1, автомобіль ГАЗ
33021, реєстраційний номер НОМЕР_1,
автомобіль ВАЗ 2107, реєстраційний номер
НОМЕР_2, нежитлову будівлю (магазин) по
АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,056,
що знаходиться в АДРЕСА_2 - скасовано з
моменту набрання рішенням законної
сили.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_2

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 21 березня 2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено
частково. Рішення Бориславського
міського суду Львівської області від 13
вересня 2012 року в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
приватного підприємства "Калина", третя
особа - ОСОБА_6 про поділ спільного
майна подружжя, а саме: земельної
ділянки по АДРЕСА_3 площею 0,056 га -
вартістю 15 258, 73 грн., автомобіля ВАЗ 2107
2005 року випуску р.н. НОМЕР_2, вартістю 27
794 грн. - скасовано та в цій частині
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності 1/2
частину земельної ділянки, що
знаходиться в АДРЕСА_3, площею 0,056 га,
вартістю 15258 гривень 73 копійок; 1/2
частину автомобіля ВАЗ 2107, 2005 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2,
вартістю 27 794 гривень.

В решті рішення Бориславського
міського суду Львівської області від 13
вересня 2012 року залишено без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 листопада 2013
року касаційну скаргу ОСОБА_2
задоволено частково. Рішення
Апеляційного суду Львівської області
від 21 березня 2013 року в частині
залишення без змін рішення
Бориславського міського суду
Львівської області від 13 вересня 2012
року скасовано та справу направлено на
новий судовий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати частково та
ухвалити нове рішення, яким її позов
задовольнити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду у
частині, що перевіряється в
апеляційному порядку, ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права при неповно
з'ясованих обставинах, що мають
значення для справи, а висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи. Так, на її думку, судом
безпідставно відмовлено в частині
вимог позову, що стосується поділу
статутного фонду та майна ПП "Калина", а
також земельної ділянки на якій
розташоване приміщення магазину
приватного підприємства. Статутний
фонд та майно приватного підприємства,
як вона вважає, є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, а тому
підлягає поділу між нею та
відповідачем. На підтвердження таких
доводів посилається на рішення
Конституційного суду України від 11
вересня 2012 року у справі за
конституційним зверненням ПП "УКІО"
щодо офіційного тлумачення положення
частини першої статті 61 СК України.

В судове засідання представник
відповідача ПП «Калина» не з'явився,
причин неявки не повідомив, однак суд
вважав за можливе проводити розгляд
справи у його відсутності, враховуючи,
що така особа належним чином
повідомлялась про час та місце
розгляду справи, причин неявки свого
представника не повідомила, клопотань
про відкладення розгляду справи до
суду від них не надійшло та зважаючи на
вимоги ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, її представника та третьої
особи на підтримання скарги,
відповідача та його представника в
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_2,
ряду заяв про уточнення, збільшення
позовних вимог (Т.1 а.с. 3-5, 179-180, Т.2 а.с.
133-135, 181-186) позивачем за первісним
позовом було заявлено ряд позовних
вимог, серед яких, зокрема, містились
вимоги, що були розглянуті судом першої
інстанції при винесенні рішення від 13
вересня 2012 року, а саме: про здійснення
розподілу нежитлового приміщення
(магазину), що знаходиться в АДРЕСА_2;
будівельних матеріалів самовільно
побудованої мансарди у будівлі
магазину, розташованого на АДРЕСА_2;
земельної ділянки в АДРЕСА_2, площею 56
кв.м.; обладнання для облаштування
магазину, загальною вартістю 109 тис.
грн.; статутний фонд приватного
підприємства «Калина» та залишки
товару по магазину та на складі на день
розлучення (22.12.2008 року) на суму 170000 грн.
Усі вказані спірні об'єкти нерухомості,
рухоме майно, обладнання та товарні
цінності належать ПП «Калина»,
використовувались та використовуються
ним для здійснення підприємницької
діяльності. Вказане підтверджене
матеріалами справи та сторонами не
оспорюється.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції
ОСОБА_4 з 1993 року є засновником
згаданого підприємства, яке є діючим.
Позивач ОСОБА_2 натомість з 1992 року була
співзасновником іншого підприємства
"Ластівка".

Вважаючи, що спірне майно Приватного
підприємства та його статутний фонд, що
набуті за час перебування сторін у
шлюбі, є об'єктами спільного сумісного
майна подружжя, а тому підлягають
поділу між сторонами позивач, а на
даний час особа яка подала апеляційну
скаргу просить її позов і у цій частині
задовольнити.

Суд першої інстанції відмовляючи у цій
частині в задоволенні первісного
позову виходив з того, що статутний
фонд приватного підприємства "Калина",
його майно - набуті приватним
підприємством внаслідок здійснення
господарської діяльності, не
відносяться до спільного сумісного
майна подружжя і не підлягають поділу.

Колегія суддів вважає такі висновки
суду обґрунтованими та рішення
винесене за їх наслідками про відмову у
позові в згаданій частині такими, що
відповідають вимогам закону, а рішення
у цій частині таким, що слід залишити в
силі.

Як вбачається із п. 29 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" за №11 від 12.12.2007 року
відповідно до положень ст.ст. 57, 61 СК
України, ст. 52 ЦК України майно
приватного підприємства не є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя.
Інший з подружжя має право на частку
одержаних доходів.

Крім цього, як вбачається із правового
висновку, що міститься у Постанові
Верховного Суду України від 19.02.2014 року
у справі №6-5 цс 14, що є обов'язковий до
застосування: «Аналіз норм права: ст.
ст. 63, 65 СК України, ст. ст. 66, 67 ГК України
дає підстави для висновку про те, що у
разі передання подружжям свого
спільного сумісного майна до
статутного фонду приватного
підприємства, учасником якого є один із
подружжя, майно переходить у приватну
власність цього підприємства, а в
іншого з подружжя право власності на
майно (тобто речове право)
трансформується в право вимоги
(зобов'язальне право), сутність якого
полягає у праві вимоги виплати
половини вартості внесеного майна в
разі поділу майна подружжя (а не право
власності на саме майно) або право
вимоги половини отриманого доходу від
діяльності підприємства, або половини
майна, що залишилось після ліквідації
підприємства».

Як ствердила позивач із вимогами про
виплату половини вартості внесеного
майна або половини отриманого доходу
від діяльності підприємства, тощо вона
в суд не зверталась.

Враховуючи вказане доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують,
така до задоволення не підлягає та таку
слід відхилити.

Що стосується посилання у апеляційні
скарзі позивача на рішення
Конституційного суду України №17-рп/2012
від 19.09.2012 року у справі №1-8/2012, то, на
думку колегії суддів, згаданий вище
правовий висновок Верховного Суду
України, що міститься у постанові від
19.02.2014 року, що зроблений значно пізніше
(після прийняття згаданого рішення
Конституційним Судом) з дотриманням
вказаного рішення Конституційного
суду України, тому рішення
Конституційного Суду підлягає до
застосування з врахуванням вказаного
правового висновку Верховного Суду
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бориславського міського суду
Львівської області від 13 вересня 2012
року в частині відмови в задоволенні
первісного позову про поділ ПП
«Калина» - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді :
В.Я.
Бакус

Т.А.
Гірник