Справа № 454/2753/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року Сокальський районний
суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Пахут С. О. ,

при секретарі Хохунь І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Сокалі, цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ї особи
Державного нотаріуса Сокальської
державної нотаріальної контори Гук
Наталії Миколаївни про визнання
договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася в суд та просить
визнати недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1 від 10.07.2001р.
посвідчений державним нотаріусом
Сокальської Державної нотаріальної
контори Гук Н.М. за реєстровим №1-199.

Свої вимоги мотивує наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1. помер її чоловік ОСОБА_4,
після смерті якого відкрилася спадщина
на 1/2 квартири АДРЕСА_1.

Дану спадщину вона прийняла
проживанням у квартирі на момент її
відкриття.

Дана квартира, згідно розпорядженням
голови міської ради, передана у спільну
часткову власність їй та чоловіку
ОСОБА_4 в рівних частках кожному, однак
свідоцтво видане лише на її ім'я.

Вона проживала у спірній квартирі з
1987р. по 2013р., а на даний час проживає в
м.Київ у свого сина, так як є інвалідом І
групи та потребує стороннього догляду.

10.07.2001р., ще за життя чоловіка, але без
його відома і згоди, уклала договір,
згідно якого, дану квартиру в цілому
подарувала онуці відповідачці ОСОБА_2

Вона вважала, що має право подарувати
квартиру повністю, оскільки у
свідоцтві про право власності
зазначена лише вона.

Крім того, підготовку документів,
необхідних для укладення оспорюваного
договору, здійснювала відповідачка,
яка була зацікавлена в отриманні
квартири у власність, а тому приховала
наявність співвласника та
неможливість відчужити квартиру в
цілому.

Після укладення договору та смерті її
чоловіка відповідачка тривалий час
залишала її закритою в квартирі,
застосовувала до неї фізичну силу,
забирала від неї милиці, знущалася над
нею та не надавала жодної допомоги, на
кілька днів залишала без їжі та зв'язку.
Вона не могла навіть пересуватися по
квартирі, так як є інвалідом.

Вважає, що договір слід визнати
недійсним, оскільки такий укладено без
згоди іншого співвласника, що
являється суттєвою помилкою, яка
існувала на момент укладення цього
договору.

Позивачка в судове засідання не
прибула.

Представник позивачки в судовому
засіданні позов підтримала.

Пояснила, що відповідно до вимог ст. 8
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» спірна
квартира розпорядженням міського
голови Сокальської міської ради №129
від 25.06.1993 р. передана у спільну
часткову власність позивачці ОСОБА_1
та її чоловікові ОСОБА_4, які були
зареєстровані та проживали у квартирі
на час її приватизації. Відтак спірна
квартира не належала на праві
власності одноособово позивачці.
Іншим співвласником квартири був її
чоловік ОСОБА_4.

Законодавством встановлено порядок
володіння, користування та
розпорядження майном, що перебуває у
спільній частковій власності, зокрема
на його реалізацію необхідна згода
іншого із співвласників, який в даному
разі мав виступати стороною спірного
договору дарування. Іншого порядку
законом не встановлено, а тому, спірний
договір є таким, що укладений з
порушенням порядку встановленого
законом, оскільки його вчинено без
відома, згоди та участі іншого із
співвласників.

Відповідачка в судове засідання не
прибула.

Представник відповідачки в судовому
засіданні позову не визнав.

В письмових запереченнях зазначив
наступне.

Позивачка подарувала їй квартиру.
Посвідчення договору було здійснено на
підставі свідоцтва про право власності
на квартиру, згідно якого, єдиним
власником майна була ОСОБА_1

Нотаріусом було перевірено
дієздатність та дійсність намірів
сторін договору, однакове розуміння
ними умов правочину та роз'яснено
наслідки правочину.

Тому, договір посвідчено згідно вимог
чинного на той час законодавства.

Крім того, 14.12.2004р. шлюб між позивачкою
та ОСОБА_4 розірвано.

ОСОБА_4, право власності якого
позивачка вважає порушеним, помер у 2007
році та до того моменту не звертався до
суду з позовом про визнання недійсним
даного договору.

Жодних прав ОСОБА_1 не порушено, а тому,
вважає позов безпідставним.

Також, просить застосувати строк
позовної давності.

Третя особа Гук Н.М. в судовому
засіданні пояснила, що згідно закону
України «Про нотаріат» від 01.01.1994р. та
Інструкції про вчинення нотаріальних
дій від 07.07.1994р., які діяли на момент
укладення спірного договору, довідка
про склад сім'ї не вимагалася.

Тому, коли вона посвідчувала
вищевказаний договір дарування
квартири, то їй не було відомо про те, що
1/2 квартири не належить позивачці і є
власністю ОСОБА_4

Щодо вирішення справи покликається на
розсуд суду.

Вислухавши сторони, третю особу,
свідка, дослідивши докази по справі,
суд позов задовольняє з наступних
підстав.

Згідно ст.229 ЦК України, якщо особа, яка
вчинила правочин, помилялася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним.

Згідно ст.230 ЦК України, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення, такий правочин
визнається судом недійсним.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що з сім'єю
ОСОБА_4 знайома ще з дитинства, оскільки
спірна квартира знаходиться
по-сусідству з квартирою в якій вона
проживає.

Їй відомо, що позивачка та її чоловік до
дня його смерті постійно проживали
разом. Покійний мав захворювання по
зору, а позивачка страждає на
захворювання ніг, пересувається з
допомогою милиць та є інвалідом першої
групи.

Після смерті чоловіка, до позивачки
періодично стала приходити
відповідачка, яка є її онукою.

Вважала, що онука приходить, оскільки
вони є родичами, а позивачка залишилася
сама і є інвалідом. Припускала, що онука
здійснює за нею догляд.

Про те, що за життя ОСОБА_4, його
половину квартири було подаровано
відповідачці їй також не відомо, однак
вона припускає, що про це не знав і
останній, оскільки до дня своєї смерті
говорив, що квартира має перейти до
сина позивачки.

Крім того, їй відомо, що протягом
щонайменше останніх трьох років стан
здоров'я позивачки значно погіршився,
відповідачка постійно забирала у неї
милиці, закривала у квартирі, виривала
з розетки телефон, щоб обмежити у
зв'язку, жодного догляду за нею не
здійснювала, з приводу чого, сусіди
зверталися в правоохоронні органи,
оскільки позивачка кричала в квартирі,
розбила вікно та закликала на поміч
тощо.

Весь час після смерті чоловіка
позивачки побутову допомогу їй
надавали сусіди, купували на її
прохання продукти тощо.

Із заяви від 12.04.1993р. вбачається, що
ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 звернулися
до органу приватизації Сокальського
міськвиконкому та просили надати їм
спірну квартиру у спільну часткову
власність.

З розрахунку площі квартири, що
безоплатно приватизується, вбачається,
що у спірній квартирі зареєстрована
позивачка та її чоловік.

З розпорядження органу приватизації
вбачається, що спірну квартиру
передано у приватну спільну власність
ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Вже із свідоцтва про власність
вбачається, що вищевказана квартира
належить виключно ОСОБА_1

З договору від 10.07.2001р. вбачається, що
позивачка подарувала відповідачці
вцілому квартиру АДРЕСА_1.

З витягу від 21.08.2007р. вбачається, що
вищевказана квартира на даний час
належить відповідачці на праві
приватної власності.

Із зазначеного вбачається, що
укладаючи спірний договір 10.07.2001р.,
позивачка розпорядилася 1/2 спірної
квартири, яка їй не належала, чого
робити не мала права.

Викладене є суттєвою помилкою, яка
існувала на час посвідчення договору.

Згідно довідки №6217/0343 від 19.06.2013р.,
позивачці з 19.09.2013р. і по-життєво
встановлено І групу інвалідності.

Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_2 тривалий час
обмежувала позивачу у спілкуванні з
навколишніми, остання постійно
перебувала замкнена в помешканні,
самостійно пересуватися не може, а
тому, причини пропуску строку позовної
давності, суд вважає поважними.

Керуючись ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений 10.07.2001р. між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений
державним нотаріусом Сокальської
Державної нотаріальної контори Гук Н.М.
за реєстровим №1-199.

Рішення може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня його проголошення до
апеляційного суду Львівської області
через Сокальський районний суд.

Головуючий:
С. О. Пахут