Єдиний унікальний номер 269/696/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4117/2014
Головуючий 1 інстанції Мельник Ю.А.
Доповідач Мірута О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

28 квітня 2014 року апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Дундар І.О.,

суддів Мірута О.А., Янчук Т.О.

при секретарі Чекіній А.А.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення Совєтського
районного суду міста Макіївки
Донецької області від 19 березня 2014 року
по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Совєтського районного суду
міста Макіївки Донецької області від 19
березня 2014 року у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої
інстанції не погодився та подав
апеляційну скаргу, в якій просив
рішення Совєтського районного суду
міста Макіївки Донецької області від 19
березня 2014 року скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги,
судові витрати покласти на ОСОБА_1. В
обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що 24 липня 2007 року
саме в письмовій формі укладений
кредитний договір між Банком та
відповідачем. Кредитний договір
складається із заяви позичальника,
Умов та Правил надання банківських
послуг, а також Тарифів банку.
Відповідач висловив свою згоду про
укладання кредитного договору саме а
такій формі, про що свідчить його
особистий підпис у заяві позичальника.
Таким чином, заява разом із Умовами та
Тарифами складає договір про надання
банківських послуг, а тому між
сторонами виникли відносини, що
походять х кредитного договору. Крім
того, позивач звернувся до суду з
вимогами про захист своїх свого
цивільного права у межах позовної
давності, що підтверджується
наступним. При укладанні 18.01.2007 року між
сторонами по справі договору,
відповідач надав згоду, що умови
надання банківських послуг та правил
користування платіжною карткою та
Тарифами банку складає між
позичальником та Банком договір про
надання банківських послуг.
Вищезазначену згоду позивач особисто
засвідчив своїм підписом. Відповідно
до п. 9.12 Кредитного договору, він діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом строку жодна
із сторін не проінформує іншу про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на той самий
строк. Відповідач не звертався до
позивача із заявою про припинення дії
договору, у зв'язку із чим на підставі
умов, передбачених п.1.12 договору не
припинив свою дію. Таким чином, судом
першої інстанції необґрунтовано
відмовлено у задоволені позову. У
зв'язку чим Банк просить скасувати
рішення суду першої інстанції,
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного
суду представник позивача Власенко А.О.
доводи апеляційної скарги підтримав,
просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому
засіданні апеляційного суду доводи
апеляційної скарги не визнав, просив
відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позивача,
відповідача, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволення позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
пластикова картка на ім»я ОСОБА_1 була
видана 24 липня 2007 року, строк її дії в
договорі не визначений, сама картка
суду для дослідження не надана, тому
доводи позивача, що вона дійсна до
листопада 2011 року суд до уваги не
прийняв. Судом також встановлено, що
останній платіж був здійснений
відповідачем 29.12.2007 року. Оскільки
відповідачем заявлено про
застосування строку позовної давності,
суд прийшов до висновку, що позивач
пропустив строк позовної давності.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може не
погодитись, оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції
встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що 24 липня 2007 року
між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та
відповідачем було укладено договір б/н
у вигляді заяви, відповідно до якого
останній отримав кредит в розмірі 7000
гривень у вигляді встановленоого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 3.00% на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Строк дії кредитного ліміту співпадає
зі строком дії картки (а.с. 10).

Зазначені умови викладені у заяві
позичальника при отриманні кредиту від
24.07.2007 року, а не у кредитному договорі,
однак вказана заява містить ознаки
такого договору, відповідач був
ознайомлений з усіма суттєвими умовами
договору, про що свідчить його підпис
(а.с. 10).

Відповідач ОСОБА_1 не виконав свої
зобов'язання належним чином, внаслідок
чого ним були порушені умови договору
про надання кредиту, у зв'язку з чим
станом на 31.07.2013 рік заборгованість
склала 23785,56 грн.. з яких: 5905,24 грн.
заборгованість за кредитом, 12315,13 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом: 3956,35 грн.
заборгованість по комісії за
користування кредитом. 500.00 грн. - штраф
(фіксована частина). 1108,84 грн. штраф
(процентна складова). (а.с.6-9)

Вся інформація, яку банк має
повідомити позичальнику міститься у
змісті кредитного договору та є
вичерпною. Підписавши заяву відповідач
погодився з умовами надання кредиту:
валюти суми кредиту, відсотків за
користування кредитом.

Заявою позичальника не
встановлений строк дії платіжної
картки, сама платіжна картка суду для
дослідження сторонами не надавалася,
тому колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
неприйняття до уваги доводів позивача,
що вона дійсна до листопада 2011 року.

З розрахунку заборгованості за
договором №б/н від 24 липня 2007 року
вбачається, що відповідач ОСОБА_1
здійснив останній платіж позивачу
29.12.2007 року (а.с. 6 , зворот).

Виходячи з правової позиції,
викладеної Верховним Судом України в
постанові від 06.11.2013 року, у
зобов»язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред»явити
вимогу про виконання зобов»язання. Для
обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок
перебігу позовної давності
пов»язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певним
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи ( ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною в спорі, є підставою
для відмови у позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов»язку. Після
переривання перебігу позовної
давності починається заново (ч.ч. 1,3 ст.
264 ЦК України).

Судом встановлено, що
відповідачка ОСОБА_1 після 29.12.2007 року
ніяких платежів не вносив.

Таким чином, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції, що позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу - в
даному випадку з 29.01.2008 року.

Ст. 253 ЦК України встановлений
загальний строк позовної давності у 3
роки.

Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України
сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
позову про стягнення заборгованості за
кредитним договором, оскільки він ані
під час розгляду справи, ні в
апеляційній скарзі не навів доказів,
які б спростовували такий висновок
суду.

Доводи апеляційної скарги, що
кредитний договір, укладений на 12
місяців, був пролонгований , не
припинив свою дію, а тому строк
позовної давності позивачем не
пропущено суперечить встановленим
обставинам по справі і не ґрунтуються
на законі.

Таким чином, колегія суддів,
переглядаючи справу в межах
апеляційного оскарження та заявлених
позовних вимог, підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачає, у зв»язку з чим апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України,
апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Совєтського районного суду
міста Макіївки Донецької області від 19
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційного суду.

Судді: