Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого суді:
Коробенка С.В.

при секретарі
Бабій К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, зміну черги у спадкуванні та
визнання власності та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом в
листопаді 2013 року і просила:

- встановити факт її проживання
однієї сім'єю із ОСОБА_4 з грудня 1988
року по день його смерті, а саме до
ІНФОРМАЦІЯ_3;

- змінити черговість одержання
права на спадкування після смерті
ОСОБА_4 та визнати за нею право на
спадкування разом із спадкоємцем
першої черги;

- визнати за нею право власності на
26/100 квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги Позивачка мотивує
наступним.

23 лютого 1968 року року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 було укладено шлюб, від якого
народився син ОСОБА_6.

21 травня 1975 року на підставі рішення
виконкому Залізничної районної ради
народних депутатів від 14.04.1975р. №870
ОСОБА_4 отримав ордер на квартиру
АДРЕСА_1.

01 грудня 1988 року шлюб між Позивачем та
ОСОБА_4 офіційно був розірваний, проте
фактично вони продовжували проживати
однією сім'єю до самої його смерті в
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вони, як вказує Позивач, вели спільний
сімейний бюджет та спільне сімейне
господарство, за рахунок спільних
коштів придбавали продукти харчування,
спільно готували їжу та разом
харчувалися, спільно займалися різною
побутовою роботою, доглядали один за
одним. Разом з ними проживав їх
спільний син, ОСОБА_6

Позивач вказує, що 07 жовтня 2007 року
ОСОБА_4 отримав травму у вигляді
перелому шийки правої стегнової кістки
зі зміщенням осколків, і з цього
моменту ОСОБА_4 не міг самостійно
пересуватись і майже постійно
перебував у лежачому положенні в
безпорадному стані. Позивач зазначає,
що по день смерті ОСОБА_4 вони проживали
разом з ним та їх спільним сином у
зазначеній квартирі, і саме вона
доглядала за ОСОБА_4, коли той був у
безпорадному стані, оскільки не міг
самостійно пересуватись. Позивач
готувала їжу ОСОБА_4, прала його речі,
допомагала йому дістатись до
вбиральні, піклувалась про нього.
Позивач, як вона вказує, матеріально
забезпечувала ОСОБА_4, що виражалося в
тому, що вона купувала йому все, чого
він потребував: продукти харчування,
ліки та ін.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, і в цей же
день помер і їх спільний син ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась
спадщина у вигляді його частки у праві
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Враховуючи, що за життя вони з померлим
не зареєстрували своє право власності
на квартиру, за яку у встановленому
порядку було виплачено пай, Позивач
після смерті ОСОБА_4 звернулась до суду,
і рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 12 червня 2013 року за нею
було визнано право власності на 48/100
частини спірної квартири як спільного
майна подружжя. Таким чином, як
зазначає Позивач, померлому ОСОБА_4 на
день його смерті належало 52/100 частин у
праві власності на квартиру, які і
увійшли до спадкової маси.

Позивач вказує, що спадкоємцем першої
черги після смерті ОСОБА_4 є його мати
ОСОБА_3, яка подала заяву про прийняття
спадщини. Позивач вказує, що вона такої
заяви не подавала, проте фактично
прийняла спадщину, оскільки постійно
проживала зі спадкодавцем та була
зареєстрована з ним за однією адресою.

З огляду на викладені обставини,
враховуючи, що протягом останніх років,
коли ОСОБА_4 через важку травму
перебував у безпорадному стані,
потребував допомоги, та вона саме вона
йому цю допомогу і надавала, ОСОБА_2
просить встановити факт проживання з
ним однією сім'єю, а також змінити
черговість у спадкуванні надавши їй
право спадкування на рівні з матір'ю
померлого.

Враховуючи відсутність
правовстановлюючих документів на
квартиру, Позивач просила визнати за
нею право власності на 26/100 частин
квартири АДРЕСА_1.

До початку розгляду справи по суті
Відповідач заявила зустрічний позов, у
якому заперечувала проти задоволення
позову ОСОБА_2 та просила визнати за нею
право власності на всю частку квартири,
яка належала на праві власності її
померлому сину ОСОБА_4, а саме: на 52/100
частин.

Свою позицію Відповідач пояснила тим,
що після розірвання шлюбу, укладеного
між її сином ОСОБА_4 та Позивачем
ОСОБА_2, в 1988 році, вони вже не проживали
однією сім'єю, хоч і жили в одній
квартирі. Відповідач вказувала, що між
Позивачем та ОСОБА_4 не існувало ніяких
подружніх відносин, вони стали чужими
людьми, проживали в окремих кімнатах та
вели роздільне господарство. Усі
клопоти, пов'язані з утриманням та
доглядом ОСОБА_4, після того, як він
отримав тяжку травму, були покладені
саме на Відповідача та її дочку ОСОБА_7,
які кожного дня приходили до нього
додому, готували для нього, годували,
прали та виконували іншу роботу для
нього. Позивач же, як вказує Відповідач,
жодним чином не брала участі у догляді
за хворим ОСОБА_4, а на прохання про
надання такої допомоги відмовлялась. У
зв'язку з цим, як вважає Відповідач,
підстав для задоволення позову ОСОБА_2
немає.

У судовому засіданні представник
Позивача підтримав позов ОСОБА_2,
просив його задовольнити у повному
обсязі, в той же час не заперечуючи
проти часткового задоволення позову
ОСОБА_3 щодо визнання за нею 26/100 часток
у праві власності на квартиру.

Відповідач та її представник проти
задоволення первісного позову
заперечували, наполягаючи на повному
задоволенні зустрічного позову.

Опитаний в якості свідка голова
правління ЖБК «Зв'язківець» ОСОБА_8
зазначив, що він добре знайомий з
мешканкою будинку ОСОБА_2, знав її
чоловіка - ОСОБА_4, якого
охарактеризував як людину безвольну,
страждаючу алкоголізмом. Зазначив, що
він знав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були
розлучені, проте фактично, як він
вказав, нічого у їх стосунках після
розлучення не змінилось, вони
продовжували проживати разом як одна
сім'я. Всі витрати по квартирі протягом
останнього часу несла саме ОСОБА_2
Свідок зазначив, що ОСОБА_3 він ніколи в
будинку не бачив, а її дочку ОСОБА_7
бачив лише один раз, коли їх
познайомила саме Позивач.

Свідок ОСОБА_10, колишній керівник
кооперативу «Зв'язківець», у суді також
підтвердив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4
продовжували проживати як одна сім'я
навіть після розлучення. Протягом
останніх п'яти років перед смертю
ОСОБА_4 лежав у ліжку, на вулицю не
виходив. Щомісяця до нього приходила
Позивач та просила посвідчити
довіреність від імені ОСОБА_4 на
отримання пенсії, яку він посвідчував у
них в квартирі особисто. Свідок
підтвердив суду, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4
завжди справляли вражання саме
повноцінної сім'ї, а на питання про
причини розлучення ОСОБА_2 пояснювала,
що таким чином просто хотіла налякати
чоловіка та примусити його кинути
зловживати алкоголем. Свідок зазначав,
що інколи навідувався до квартири
ОСОБА_2 на запрошення Позивачки, знав що
як ОСОБА_4, так і їх син ОСОБА_6
зловживали алкоголем. Відповідача
ОСОБА_3 свідок в квартирі не бачив
жодного разу, зустрів її лише одного
разу на вулиці, коли і дізнався, що вона
є матір'ю ОСОБА_4

Свідоу ОСОБА_12 зазначила, що вона є
сусідкою позивача, знала її та ОСОБА_4
ще з моменту їх заселення в квартиру.
Повідомила суду, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4
завжди проживали однією сім'єю, а
розлучились лише у зв'язку з бажанням
Позивача натиснути на чоловіка, щоб той
кинув пити. Протягом останніх п'яти
років, коли чоловік Позивача вже не міг
виходити з квартири, його дружина, якою
свідок називала ОСОБА_2, доглядала за
ним, готувала для нього, годувала.

Допитана судом свідок ОСОБА_13 пояснила,
що вона є сусідкою ОСОБА_2, добре її знає
як добропорядну жінку. При цьому свідок
зазначила, що ніколи з ОСОБА_3 вона не
знайома, ніколи її не бачила. Зазначила,
що вона працює бухгалтером в житловому
кооперативі, на балансі якого
перебуває будинок. Свідок зазначила, що
добре знала сім'ю ОСОБА_2, завжди
вважала їх подружжям, і про те, що вони
розлучились вона дізналась лише в 2006
році, коли стала бухгалтером. При цьому,
зі слів свідка, вони жили однією сім'єю,
а коли ОСОБА_4 отримав перелом ноги і
став лежачим, то він зажди був
доглянутий, нагодований, тобто ОСОБА_2
за ним добре доглядала.

Свідок ОСОБА_14 зазначила, що вона є
дружиною брата Позивачки, підтвердила,
що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до самої його
смерті проживали як сім'я, не зважаючи
на те, що вони були розлучені. Вони
продовжували разом святкувати сімейні
свята, підтримували один одного. Свідок
зазначила, що після травми ОСОБА_4 не
міг ходити, а тому ОСОБА_2 доглядала
його, прала, годувала тощо.

За клопотанням сторони Відповідача був
допитаний також свідок ОСОБА_15 та
ОСОБА_16 Свідок ОСОБА_17 пояснив, що він є
сусідом ОСОБА_7 і на її прохання, коли
трапилось нещастя з ОСОБА_4,
неодноразово бував у квартирі, де
проживав ОСОБА_4, стриг його, голив,
допомагав переодягати. При цьому
зазначив, що ОСОБА_2 ніколи не брала
участі у догляді за ОСОБА_4, вона жила в
іншій кімнаті, на якій мала замок. Увесь
догляд за хворим, його лікування та
забезпечення здійснювали його мама -
ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_7, а також
інколи він допомагав.

Свідок ОСОБА_16 також зазначила суду, що
бувала в квартирі, де проживав ОСОБА_4,
допомагали доглядати за ним, і жодного
разу не бачила, щоб за хворим якимось
чином доглядала ОСОБА_2, яка жила
фактично окремо в іншій кімнаті.

Розглянувши подані Сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представника Позвиача,
Відповідача та його представника,
свідків, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

23 лютого 1968 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4
одружились. (а.с. 7)

01 грудня 1988 року шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 офіційно було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер.

Відповідно до ст. 256 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає справи про встановлення
фактів, від яких залежить виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав фізичних осіб, якщо
законом не встановлено іншого порядку
їх встановлення.

Вимога ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім'єю з ОСОБА_4
підлягає розгляду в порядку позовного
провадження, оскільки її задоволення
передбачає виникнення спору з приводу
спадкового майна.

Дослідивши подані документи та
заслухавши свідків, суд вважає
можливим задовольнити вимогу про
встановлення факту проживання однією
сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_4, оскільки цей
факт підтверджується поясненнями
значної кількості допитаних у судів
свідків та іншими документами.

Так, свідки ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_12,
ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які є сусідами
Позивача, проживають з нею в одному
будинку, мають більше можливостей для
спостерігання та надання більш повної
та об'єктивної оцінки взаємовідносинам
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, підтвердили суду,
що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не зважаючи на
розірвання шлюбу ніколи не припиняли
своїх сімейних стосунків аж до дня
смерті ОСОБА_4

Пояснення свідків, які виступили на
стороні Відповідача (ОСОБА_17 та ОСОБА_16)
суд схильний оцінити критично,
оскільки з їх слів вони лише інколи
приходили до помешкання ОСОБА_4, а тому
не мають повної картини взаємовідносин
мешканців.

Крім того, спільне проживання ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 підтверджується фактом їх
реєстрації за однією адресою - АДРЕСА_1,
в якій вони фактично і безспірно разом
проживали.

Факт наявності довірчих правовідносин
між ними підтверджується і
неодноразово оформленими
довіреностями від імені ОСОБА_4 на ім'я
ОСОБА_2 на отримання нею пенсії у
період, коли ОСОБА_4 з огляду на стан
здоров'я був позбавлений можливості
отримувати її самостійно.

Судом встановлено, що під час
перебування у шлюбі сторонами було
частково виплачено пай за квартиру
АДРЕСА_1, і який повністю був погашений
вже у 1989 році, про що свідчить довідка
ЖБК «Зв'язківець». У зв'язку з цим на
підставі рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 12.06.2013р.
зазначена квартира була визнана
спільним майном подружжя і за ОСОБА_2
визнано 48/100 частину праві власності на
неї. У зв'язку з цим, ОСОБА_4 на день його
смерті належали 52/100 частин у праві
власності на квартиру, що увійшли до
складу спадщини.

З урахуванням встановлення факту
проживання однією сім'єю Позивача та
ОСОБА_4 протягом останніх п'яти років
перед його смерті Позивач вважається
спадкоємцем четвертої черги. При цьому,
спадкоємцем першої, як вбачається з
матеріалів справи, є мати ОСОБА_4 -
ОСОБА_3, яка подала відповідну заяву про
прийняття спадщини у встановленому
порядку.

Вирішуючи вимоги про зміну порядку
черговості спадкування після
померлого ОСОБА_4, суд керується
наступним.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року N 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» зазначено, що за
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття всіма
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують спадкоємці
відповідної черги.

Зокрема, у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки. У другу чергу право
на спадкування за законом мають рідні
брати та сестри спадкодавця, його баба
та дід як з боку батька, так і з боку
матері. У третю чергу право на
спадкування за законом мають рідні
дядько та тітка спадкодавця. У четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.
У п'яту чергу право на спадкування за
законом мають інші родичі спадкодавця
до шостого ступеня споріднення
включно.

Відповідно до ч.2 ст.1259 Цивільного
кодексу України, фізична особа, яка є
спадкоємцем за законом наступних черг,
може за рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Зі встановлених безспірно обставин
справи вбачається, що у 2007 році ОСОБА_4
отримав важку травму у вигляді
перелому шийки стегна зі зміщенням
уламків, внаслідок якого до своєї
смерті фактично перебував у
безпорадному стані, вимагав постійного
опікування та турботи.

Зі слів Позивача, які підтверджуються і
поясненнями більшості опитаний судом
свідків, саме вона надавала ОСОБА_4
необхідну допомогу, опікувалась ним,
готувала їжу, годувала його, прала,
займалась лікування та виконувала іншу
роботу, пов'язану з доглядом за ним.
Таким чином, на думку суду є всі підстав
для зміни її у черзі на спадкування із
наданням й права на прийняття спадщини
на рівні з спадкоємцем першої черги -
ОСОБА_3

У відповідності до п.23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року N 7 «Про судову практику у
справах про спадкування» свідоцтво про
право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

За таких обставин, враховуючи
наявність двох спадкоємців першої
черги та відсутність можливості
отримання ними свідоцтва про право на
спадщину у встановленому порядку
(відсутність реєстрації права
власності спадкодавця на квартиру),
вимоги Позивача та частково
Відповідача підлягають задоволенню, і
за ними слід визнати право власності по
26/100 часток на квартиру за кожним.

Керуючись ст. ст. 1258, 1259, 1264, 1268
Цивільного кодексу України, статтями
3,10, 31-32, 57-60, 118, 119, 158, 195 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт проживання однією
сім'єю без укладення шлюбу ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в
період протягом п'яти років до дня його
смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Надати право ОСОБА_2 на спадкування
разом із спадкоємцями тієї черги, яка
має право на спадкування після смерті
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_2 26/100 частин у праві
власності на двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 (загальною площею 43,8 кв.м та
жилою площею 26,3 кв.м) в порядку
спадкування після ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 26/100 частин у праві
власності на квартиру АДРЕСА_1
(загальною площею 43,8 кв.м та жилою
площею 26,3 кв.м) в порядку спадкування
після ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя: