Справа № 727/317/14-ц
Провадження № 2/727/395/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14 квітня 2014 року
Шевченківський районний суд м.
головуючого судді
- Ярема Л.В.
- Гуцул Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернівці
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до відповідача ОСОБА_2 про
Посилається на те, що 01 липня 2010
року між ним та відповідачем ОСОБА_2
був укладений договір позики коштів,
згідно умов якого ним було передано
відповідачу 300000 грн., яку відповідач
зобов'язувався повернути. Грошові
кошти в сумі 300000 грн. відповідач
отримав в повному обсязі, що
підтверджується розпискою від 01 липня
2010 року та договором позики від 01 липня
2010 року. Відповідно до п.4.1. договору
позики, сторонами було досягнуто
домовленості, що строк надання позики
позичальнику становить 1 рік з моменту
підписання договору, тобто позика
повинна бути повернута не пізніше 01
липня 2011 року. Вказує, що він
неодноразово звертався до відповідача
про добровільну сплату боргу, згідно
розписки та умов договору позики про
повернення коштів, але до даного часу
відповідач ухиляється від повернення
суми боргу, чим порушує взяті на себе
зобов'язання. Зазначає, що станом на 05
серпня 2013 року борг за договором позики
становить 300000 грн.
Згідно з п.2.4. договору позики,
проценти за користування позикою,
виходячи із встановленої в договорі
процентної ставки у розмірі 22% річних
на суму заборгованості по позиці.
Заборгованість по процентам, що
підлягають відшкодуванню за
користування позикою станом на 21
листопада 2013 року становить суму в
розмірі 214000 грн.
Зазначає, що згідно п.7.4. даного
договору, у разі недотримання строків,
щодо повернення суми позики
позичальник додатково до неповернутої
суми позики та відсотків по
користуванню позикою сплачує штраф у
розмірі 20% від суми несплаченої позики
на день прострочення. Станом на 05
серпня 2013 року сума несплаченої позики
становить 300000 грн., з врахуванням
штрафної санкції передбачено п. 7.4.
договору позики додатково до суми
позики та відсотків по користуванню
позикою до сплати відповідачем
Просить стягнути з відповідача на
його користь борг за договором позики в
сумі 300000 грн., проценти за
користування позикою в сумі 214000 грн.,
судові витрати в розмірі 3654 грн.
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3
в судовому засіданні позовні вимоги
підтримала повністю, просила їх
задовольнити, не заперечувала проти
заочного розгляду справи.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2
не з'явився, хоча був належним чином
повідомлений про місце, час і дату
розгляду справи в суді повідомленням,
про причини неявки суду не повідомив,
суд вважає можливим провести заочний
розгляд справи та ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

Заслухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
обгрунтований і підлягає до
задоволення частково.

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, тощо.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відносно цих вимог закону, судом
встановлено, що 01 липня 2010 року, між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 був укладений договір позики,
згідно умов якого позивач надав у
користування відповідачу позику в
сумі 300000 грн., зі сплатою процентів за
користування позикою у розмірі 22%
річних на суму заборгованості по
позиці, з кінцевим терміном
поверненням 01 липня 2011 року (а.с. 6-7).
Проте дане зобов'язання виконано не
було.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Так, Верховний Суд України на засіданні
Судової палати у цивільних справах 18
вересня 2013 року розглянув справу № 6-63
цс 13, предметом якої був спір про
стягнення боргу за договором позики.
При розгляді цієї справи Верховний Суд
України зробив правовий висновок про
те, що письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Досліджуючи боргові розписки чи
договори позики, суди повинні виявляти
справжню правову природу укладеного
договору, незалежно від найменування
документа, і залежно від установлених
результатів робити відповідні правові
висновки.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менше як у десять
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому визначеної
грошової суми або визначеної кількості
речей.

Судом встановлено, що на підтвердження
укладення договору позики позичальник
надав позикодавцеві розписку,
відповідно до якої ОСОБА_2 отримав у
ОСОБА_1 300000 грн. 01 липня 2010 року (а.с. 8).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно цих вимог закону судом
встановлено, що позовні вимоги
позивача в частині повернення суми
боргу в розмірі 300000 грн. підлягають до
задоволення.

Відповідно ст. 1048 ч.1 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Відповідно до п.2.4. договору позики,
проценти за користування позикою
сплачуються позичальником, виходячи
із встановленої процентної ставки у
розмірі 22% річних на суму
заборгованості по позиці. Проценти
нараховуються щомісяця, в останній
день місяця, на суму фактичної
заборгованості за договором позики із
розрахунку фактичної кількості днів
нарахування процентів за користування
позикою і підлягають сплаті до 5-го
числа кожного місяця.

Пунктом 2.5. договору позики
передбачено, що у разі порушення строку
сплати процентів за користування
позикою, зазначеного у п. 2.4. цього
договору, заборгованість за
несплаченими процентами переноситься
на рахунок прострочених процентів за
користування позикою на наступний
місяць та погашаються з наступною
сплатою процентів за договором.

Згідно цих вимог закону судом
встановлено, що сторонами в договорі
від 01 липня 2010 року розмір відсотків за
користування позикою встановлено в
розмірі 22% річних на суму
заборгованості по позиці.

Проценти, що підлягають відшкодуванню
за користування позикою станом на 21
листопада 2013 року складають: 300000 грн.
(сума позики) x 22% річних (проценти
визначені договором за користування
позикою): 38 місяців (строк користування
позикою, враховуючи строк прострочення
виконання зобов'язання ) = 209000 грн. Тому
підлягають до часткового задоволення
позовні вимоги в частині стягнення
відсотків в розмірі 209000 грн., за 38
місяців, оскільки борг відповідачем не
повернутий.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно до п.7.4. договору позики, у
разі недотримання строків, щодо
повернення суми позики передбачених
п.5.1. договору позичальник додатково до
неповернутої суми позики та відсотків
по користуванню позикою сплачує штраф
у сумі 20% від суми несплаченої позики на
день прострочення.

Підлягають до задоволення позовні
вимоги позивача про стягнення на його
користь штрафу за договором позики у
розмірі 20% від суми несплаченої позики
на день прострочення сплати боргу,
виходячи з розрахунку, що станом на 05
серпня 2013 року сума несплаченої позики
становить 300000 грн., з врахуванням
штрафної санкції передбаченої п.7.4.
договору позики додатково до суми
позики та відсотків по користуванню
позикою до сплати відповідачем
підлягає штраф у розмірі 60000 грн., 300000
грн. (сума позики ) х 20% (штрафна санкція)
=60000 грн.

Таким чином, суд вважає, що з
відповідача ОСОБА_2 належить стягнути
на користь позивача борг в сумі 300000
грн., проценти за користування коштами
в сумі 209000 грн., штраф у розмірі 60000 грн.,
а всього стягнути борг у сумі 569000
гривень, також слід стягнути судові
витрати в сумі 3654 гривень.

На підставі викладеного ст.ст. 530,
625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88 ч.1, 152, 208, 209,
212-215, 218, 224-226, 228, 88 ч.1 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 за договором позики від 01
липня 2010 року борг в сумі 569000 (п'ятсот
шістдесять дев'ять тисяч ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 3654 ( три тисячі
шістсот п'ятдесят чотири) гривні
судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернівецької області через
Шевченківський районний суд м.Чернівці
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особи, які не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

СУДДЯ
Л.В.ЯРЕМА