Справа № 646/4025/13-ц
Провадження № 2/646/61/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2014 року
м. Харків

Червонозаводський районний суд
м.Харкова у складі:

головуючого у справі судді
-Нікуліної Л.П.

за участю секретаря -Жорнік Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - державний нотаріус Першої
Харківської державної нотаріальної
контори Грошева Ольга Юріївна, про
визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із
позовом до ОСОБА_2, третя особа -
державний нотаріус Першої Харківської
державної нотаріальної контори
Грошева Ольга Юріївна, в якому просила
визнати недійсним заповіт ОСОБА_4,
складений на імя ОСОБА_2 за № 5-175 від
27.01.2012 року.

В обґрунтування свого позову позивач
зазначила, що за життя її матері,
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
належав на праві власності приватний
будинок за адресою: АДРЕСА_1. Після
смерті матері вона звернулась до
Першої Харківської державної
нотаріальної контори для оформлення
належної їй частини спадщини, де їй
повідомили, що 27.01.2012 року було складено
заповіт на ім'я рідного брата - ОСОБА_2.
Зазначила, що при складанні заповіту
27.01.2012 року волевиявлення ОСОБА_4 не
було вільним, оскільки вона страждала
на тяжкі хвороби. З наявних виписок з
історії хвороби померлої ОСОБА_4
вбачається, що через дуже малий
проміжок часу після складення заповіту
вона вже 09.02.2012 року була
госпіталізована у березні 2012 року,
квітні 2012 року, травні 2012 року, червні
2012 року, липні 2012 року, серні та жовтні
2012 року. Вважала, що такі обставини
ставлять під сумнів наявність дійсної
вільної волі та розуміння ОСОБА_4 своїх
дій при складанні заповіту на користь
відповідача. У зв'язку з вищевикладеним
просила визнати заповіт ОСОБА_4,
складений на імя ОСОБА_2 за № 5-175 від
27.01.2012 року недійсним.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явилась, про день та час слухання
справи повідомлялась своєчасно та
належним чином.

Представник позивача ОСОБА_6 в
судовому засіданні підтримав позов та
просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_7 заперечували проти позовних
вимог позивача. Зазначили, що померла
ОСОБА_4 на момент складання заповіту, а
саме 27.01.2012 року, не знаходилась в
хворобливому стані, який міг їй
заважати усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними. Це
підтверджується тим, що ОСОБА_4 сама
прибула до нотаріальної контори та
склала заповіт. У нотаріуса не виникло
будь-яких сумнівів щодо наявності
психічного розладу ОСОБА_4, яка діяла
добровільно, без будь-якого примусу чи
насильства, як фізичного так і
морального, перебувала при здорову
розумі та ясній пам'яті, розуміла
значення своїх дій.

Третя особа - державний нотаріус Першої
Харківської державної нотаріальної
контори Грошева Ольга Юріївна у судове
засідання не з'явилась, про день та час
слухання справи повідомлялась
своєчасно та належним чином. Залишила
суду письмові заперечення, в яких
зазначила, що при посвідчення заповіту
від імені ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2 за № 5-175
від 27.01.2012 року, вона з'ясувала
дієздатність ОСОБА_4, яка знаходилась
віч на віч з нею та чітко і конкретно
формулювала свої наміри і волю,
усвідомлювала свої дії і виказала своє
бажання зробити розпорядження на
випадок своєї смерті відносно
належного їй майна, призначивши своїм
спадкоємцем - ОСОБА_2. Спірний заповіт
був складений зі слів ОСОБА_4 і після
того, як текст заповіту був нею
прочитаний вголос і відповідав її волі,
підтвердивши це відповідним
власноручним записом.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд, заслухавши думку сторін,
перевіривши матеріали справи, вважає
позов таким, що не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до статті 1217, 1218 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_4, що підтверджується
свідоцтвом про смерть, виданим
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану по м. Харкову
реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції. (а.с. 7)

27.01.2012 року державним нотаріусом Першої
Харківської державної нотаріальної
контори Грошевою Ольгою Юріївною було
посвідчено заповіт від імені ОСОБА_4 на
імя ОСОБА_2, яким заповідала все своє
майно.(а.с. 9)

Відповідно до ст. 1257 ЦК України,
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Недійсність
окремого розпорядження, що міститься у
заповіті, не має наслідком недійсності
іншої його частини. У разі недійсності
заповіту спадкоємець, який за цим
заповітом був позбавлений права на
спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму
ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову
практику у справах про спадування», за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства, або
особою, яка через стійкий розлад
здоров'я не усвідомлювала значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними. Для встановлення психічного
стану заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підставу
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складання
заповіту, суд призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу.

Згідно акту судово - психіатричного
експерта № 151 від 14.02.2014 року, аналіз
наданих матеріалів цивільної справа та
медичної документації на ім'я ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в віці 64 роки
показав, що вона тричі знаходилась на
стаціонарному лікуванні (з 09.02.2012
року-27.02.2012 рік, з 12.03.2012 року по 13.03.2012
рік, 12.10.2012 року по 13.10.2012 рік) у КЗОЗ
«Харківський обласний клінічний
центр». В описі стану ОСОБА_4 її
загальний стан описувався як середньої
ступені тяжкості, тобто задовільне. В
описі яких-небудь психічних розладів, в
тому числі порушення свідомості,
психотичних відхилень, інтелектуально
- мнестичного зниження, безглуздої
поведінки, висловлювання, які свідчать
за весь час перебування ОСОБА_4 на
стаціонарному лікуванні не описано,
рекомендацій щодо необхідності
наданні їй психіатричної медичної
допомоги не вказано, в тому числі і
27.01.2012 року, в день оформлення спірного
заповіту. В психіатричних закладах з
приводу психічних розладів вона ніколи
не знаходилась. Таким чином, оцінка
психічного стану ОСОБА_4 станом на
27.01.2012 року свідчить про відсутність в
неї яких-небудь психічних розладів,
позбавляючи її можливості повно та
вірно сприймати та відображати реальну
дійсність, довільно регулювати їх та
свої міркування.

Таким чином, по наданим експертам даним
ОСОБА_4 при житті, в тому числі, 27.01.2012
року, ознак якого-небудь стійкого
хронічного або тимчасового
хворобливого психічного розладу
(слабоумство або інші психічні
розлади), позбавляючи її можливості
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, не встановлено. За своїм
психічним станом, з врахуванням
наявності онкологічного захворювання,
проводи мого їй лікування, ОСОБА_4 при
складанні та підписанні нею заповіту
27.01.2012 року, була здатна усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.
(а.с. 101-104)

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені у судовому
засіданні обставини справи у їх
сукупності, досліджені докази, суд
приходить до висновку, що позивачем не
наведено жодних підстав та не надано
жодного доказу, передбачених законом,
для визнання заповіту недійсним,
оскільки обставини, викладені
позивачем, спростовуються актом судово
- психіатричного експерта № 151 КЗОЗ
«Харківської обласної клінічної
психіатричної лікарні №3» від 14.02.2014
року, у зв'язку з чим суд вважає,що позов
є необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст.
1217, 1218, 1223, 1257, 1258, 1259, 1261 ЦК України, п. 6
ст. 24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30.05.2008 року № 7 ,,Про
судову практику у справах про
спадкування", суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
державний нотаріус Першої Харківської
державної нотаріальної контори
Грошева Ольга Юріївна, про визнання
заповіту недійсним - залишити без
задоволення.

Відповідно до ст.294 ЦПК України
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Л.П. Нікуліна