Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2014 року
м. Бар

Барський районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого, судді Хитрука
В.М.

при секретарі Грабчак І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бар Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання нікчемного
правочину договору купівлі-продажу
нерухомого майна дійсним, визнання
права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

В заяві до суду позивачка
вказала, що 02.07.2013 року вона купила у
ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1. Одразу після
укладення договору відбулась передача
грошей продавцю та відповідно
позивачці було передано
правовстановлюючі документи та ключі
від квартири, вона користується
квартирою повністю та проживає в ній.
Однак, даний договір повинен бути
посвідчений в нотаріальній конторі.
ОСОБА_4 зобов'язалася посвідчити даний
договір в нотаріальній конторі на
протязі місяця з моменту передачі
грошей, що підтверджується розпискою.
Після укладення договору позивачка
неодноразово зверталася до неї про
належне оформлення придбаного майна,
але остання ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.
Спадкоємцями майна померлої ОСОБА_4 є
її дочки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яким було
відомо про продаж нерухомого майна.
Спадщину вони не прийняли та
відмовилися від її прийняття, як і від
належного оформлення договору
купівлі-продажу за браком коштів та
часу. Фактично договір купівлі -
продажу майна між позивачкою та ОСОБА_4
відбувся, але не оформлено в
нотаріальному порядку. Як наслідок
позивачка не може провести державну
реєстрацію нерухомого майна та стати
його власницею. А тому вона змушена
звертатися до суду з позовом та просила
постановити рішення, яким визнати
нікчемний правочин купівлі-продажу
квартири, укладений між нею та ОСОБА_4
дійсним, визнати за нею право приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_1 в судове
засідання не з'явилася, надала суду
письмову заяву, в якій зазначила, що
свої позовні вимоги підтримує повністю
та наполягає на їх задоволенні, просила
справу розглянути без її участі.

Відповідачі по справі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 позов визнали повністю, не
заперечували проти його задоволення,
просили справу розглядати без їхньої
участі, про що зазначили в письмовій
заяві до суду.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося,
оскільки сторони не з'явилися у судове
засідання.

Суд, дослідивши та оцінивши
матеріали справи, прийнявши визнання
позову відповідачем, оскільки це не
буде суперечити закону і не
порушуватиме прав сторін та свобод чи
інтересів інших осіб, вважає, що позов
доведений та обґрунтований і його
необхідно задовольнити в повному
обсязі. До такого висновку суд дійшов з
наступного.

Так, згідно договору дарування
квартири, посвідченого 28.09.1995 року
державним нотаріусом Барської
державної нотаріальної контори
Вінницької області Любарською Л.С.,
власницею квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4.

Наявність та вартість нерухомого
майна підтверджується звітом про
оцінку однокімнатної квартири станом
на 01.04.2014 року, виготовленим ТОВ
«Консалтинг центр професіонал» м.
Вінниця в 2014 році.

Позивачка 02.07.2013 року купила у
ОСОБА_4 вказану квартиру. Про отримання
грошей вона написала власноручно
розписку. Після купівлі квартири
позивачка отримала від неї ключі,
правовстановлюючі документи, почала
користуватися квартирою та проживати в
ній. Замовила звіт про незалежну оцінку
домоволодіння.

Після укладення договору позивачка
неодноразово зверталася до ОСОБА_4 про
належне оформлення придбаного майна,
але вона зволікала, а ІНФОРМАЦІЯ_1
померла. Факт смерті підтверджується
копією свідоцтва про її смерть Серія
НОМЕР_1, виданого виконкомом Гаївської
сільської ради Барського району
Вінницької області 30.09.2013 року.

Спадкоємцями майна померлої є її дочки
ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Факт родинних
відносин підтверджується копіями
свідоцтв про їх народження та копією
свідоцтва про шлюб. Вони спадщину не
прийняли та відмовилися від оформлення
спадщини для належного оформлення
договору купівлі-продажу нерухомого
майна. Інших спадкоємців за законом та
заповітним розпорядженням, а також
осіб, які мають право на обов'язкову
частку в спадковому майні, немає. Тому
вони є відповідачами по справі.

Сторонами у справі вказані
обставини не заперечуються і вони
підтверджуються належними та
допустимими доказами, що є у матеріалах
справи. Крім того, відповідачі визнали
позов і таке визнання не суперечить
вимогам закону та не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі - продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно у
власність другої сторони (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно і сплатити за нього
певну грошову суму.

Однак, відповідачі, знаючи про продаж
нерухомого майна їхньою матір'ю, після
її смерті не прийняли спадщину, однак
не отримали свідоцтва про право на
спадщину та в подальшому відмовилися
від виконання умов договору
купівлі-продажу нерухомого майна. Вони
ухиляються від оформлення договору
купівлі - продажу в нотаріальній
конторі при тому, що гроші за проданий
будинок передано згідно розписки. За
таких обставин юридично оформити
договір купівлі - продажу позивачка не
має можливості. Як наслідок, вона
позбавлена можливості вільно володіти,
розпоряджатися та користуватися
придбаним майном.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Враховуючи те, що придбані позивачкою
об'єкти є нерухомим майном, до нього
застосовуються положення ст. 657 ЦК
України щодо форми договору купівлі -
продажу, тобто при укладанні даного
договору не може бути застосована
проста письмова форма, а обов'язкове
нотаріальне посвідчення.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу. Продавець повинен
одночасно з товаром передати покупцеві
його приналежності та документи
(технічний паспорт, сертифікат якості
тощо), що стосуються товару та
підлягають переданню разом із товаром
відповідно до договору або актів
цивільного законодавства.

Правова норма, а саме частина 3 статті 640
ЦК України, на час розгляду справи та на
час звернення позивача до суду була
змінена і положення щодо моменту
укладення договору який підлягає
нотаріальному посвідченню і державній
реєстрації - з моменту державної
реєстрації, втратило силу з 1 січня 2012
року, згідно із Законом від 11 лютого 2010
року №1878- VІ, а в силу змін внесених
Законом від 9 грудня 2011 року - з 1 січня
2013 року.

Після внесених змін до частини 3 статті
640 ЦК України її положенням
встановлено, що договір, що підлягає
нотаріальному посвідченню, є
укладеним з дня такого посвідчення, а
тому позов про визнання дійсним
договору купівлі-продажу за правилами
частини 2 статті 220 ЦК України не
суперечить цій нормі.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою. Відповідно до ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст.220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимог закону
про нотаріальне посвідчення договору,
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося
повне або часткове виконання договору,
але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

В силу ст.215 ч.2 ЦПК України у разі, якщо
недійсність правочину встановлена
законом, такий правочин є нікчемним,
однак нікчемний правочин може бути
визнаний судом дійсним.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України 06.11.2009 № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» у зв'язку з недодержанням
вимог закону про нотаріальне
посвідчення правочину договір може
бути визнано дійсним лише з підстав,
встановлених статтями 218 та 220 ЦК
України.

Відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України якщо
правочин, для якого законом
встановлена його недійсність у разі
недодержання вимоги щодо письмової
форми, укладений усно і одна із сторін
вчинила дію, а друга сторона
підтвердила її вчинення, зокрема
шляхом прийняття виконання, такий
правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

Судом встановлено, що
волевиявлення учасників правочину
було вільним і відповідало їх
внутрішній волі. Правочин був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
як вимагає ст. 203 п. 3 ЦК України.
Відповідно до ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. Позивачкою виконано всі,
передбачені законом, умови договору.

За таких обставин суд, керуючись
ст.ст. 130, 174 ЦПК України, ст. 655, 657, 662, 629,
392, 203, 204, 215, 218,220, 331 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України 06.11.2009 № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними».

В И Р I Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати нікчемний правочин
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення, а
неприсутніми особами в той же строк з
дня отримання копії рішення, шляхом
подачі апеляційної скарги в
Апеляційний суд Вінницької області
через Барський районний суд
Вінницької області.

Суддя:
Хитрук В.М.