АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у І інстанції - Волкова С.Я.
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого судді Андрієнко
А.М.

Суддів: Соколової
В.В.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Редька О.А.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 20 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про захист честі та гідності,
відшкодування морально шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року позивач ОСОБА_4
звернувся до суду з зазначеним позовом
до відповідача ОСОБА_2, мотивуючи свої
вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі 5-го
телеканалу ОСОБА_2 заявив наступне:
«створюється ГКЧП за участю ОСОБА_4». 02
грудня 2013 року на брифінгу в «штабі
Національного спротиву» в будинку
профспілок на Майдані Незалежності
відповідач наголосив наступне: «до
напрацювання сценарію зіткнень біля
адміністрації Президента України 01
грудня причетні секретар Ради
національної безпеки і оборони України
ОСОБА_5 та голова «Українського вибору»
ОСОБА_4», «в Украине реализуется
российский сценарий силового разгона
демонстрантов, за которым стоят ОСОБА_5,
ОСОБА_4 и другие пророссийские
политики». Позивач зазначив, що
вказаними публічними висловами
розповсюджується недостовірна, нічим
не підтверджена негативна інформація
стосовно позивача, який є відомим
юристом та суспільно-політичним
діячем. Оскільки позивач вважає, що
зазначені вислови не лише порушують
його немайнові права та інтереси, а
також завдають йому психологічних
страждань, то просив відшкодувати на
свою користь за рахунок відповідача
моральну шкоду в розмірі 1 грн.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 20 грудня 2013 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 1 грн. у відшкодування
моральної шкоди, 229,40 грн. судових
витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
20 лютого 2014 року апеляційну скаргу
представника відповідача відхилено,
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 20 грудня 2013 року залишено без
змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 червня 2014 року
касаційну скаргу представника
відповідача задоволено частково,
ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20
лютого 2014 року скасовано, а справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.. 338 ч.4 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення, є обов'язковими для суду
першої чи апеляційної інстанції при
новому розгляді справи.

В апеляційній скарзі
представник відповідача просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким у задоволенні позову
відмовити, вказуючи на те, що суд
неповно з'ясував обставини справи,
зібраним доказам не дав належної
оцінки та допустив порушення норм
матеріального і процесуального закону
.

Представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу , просив рішення суду
першої інстанції скасувати, в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача просив
відхилити апеляційну скаргу , а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обгрунтованість постановленого
рішення в цій частині, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в
ефірі 5-го телеканалу ОСОБА_2 заявив
наступне: «створюється ГКЧП за участю
ОСОБА_4».

02 грудня 2013 року на брифінгу в «штабі
Національного спротиву» в будинку
профспілок на Майдані Незалежності
відповідач наголосив наступне: «до
напрацювання сценарію зіткнень біля
адміністрації Президента України 01
грудня причетні секретар Ради
національно безпеки і оборони України
ОСОБА_5 та голова «Українського вибору»
ОСОБА_4», «в Украине реализуется
российский сценарий силового разгона
демонстрантов, за которым стоят ОСОБА_5,
ОСОБА_4 и другие пророссийские
политики».

Представниками відповідача не
заперечувався факт поширення ОСОБА_2
такої інформації вказаним способом,
однак, представник відповідача
пояснив, що це є особиста думка
відповідача, його оціночні судження, а
відтак цивільне правопорушення
відсутнє.

Відповідно до ст.. 277 ч.1 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та( або) членів її сім
ї недостовірної інформації , має право
на відповідь , а також на спростування
цієї інформації.

Задовольняючи позовні вимоги , суд
першої інстанції послався на те, що
поширена відповідачем інформація про
ОСОБА_4, її характер, завдає шкоди
останньому, оскільки відповідач
поширив загальнодоступним способом
невизначеному колу осіб інформацію,
яка не відповідає дійсності, а також
потягла підрив репутації позивача,
тому на відшкодування моральної шкоди
стягнув з відповідача на користь
позивача 1 гривню.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції погодитися не можна.

В п.21 Постанови № 1 Пленуму Верховного
Суду України від 27 лютого 2009 року «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» роз'яснено: « при
поширенні недостовірної інформації
стосовно приватного життя публічних
осіб вирішення справ про захист їх
гідності, честі чи ділової репутації
має свої особливості. Суди повинні
враховувати положення Декларації про
свободу політичних дебатів у засобах
масової інформації, схваленої 12 лютого
2004 року на 872-му засіданні Комітету
Міністрів Ради Європи, а також
рекомендації, що містяться в Резолюції
1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради
Європи про право на недоторканість
приватного життя.

Зокрема, в названій Резолюції
зазначається, що публічними фігурами є
особи, які обіймають державні посади і (
або) користуються державними
ресурсами, а також усі ті, хто відіграє
певну роль у суспільному житті ( у
галузі політики, економіки, мистецтва,
соціальній сфері, спорті чи в будь-якій
іншій галузі).

У ст.ст. 3,4,6 Декларації зазначається, що
оскільки політичні діячі та посадові
особи, які обіймають публічні посади
або здійснюють публічну владу на
місцевому, регіональному,
національному чи міжнародному рівнях,
вирішили апелювати до довіри
громадськості та погодилися
«виставити» себе на публічне політичне
обговорення , то вони підлягають
ретельному громадському контролю і
потенційно можуть зазнати гострої та
сильної громадської критики у засобах
масової інформації з приводу того, як
вони виконували або виконують свої
функції. При цьому зазначені діячі та
особи не повинні мати більшого захисту
своєї репутації та інших прав
порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики
щодо політичного діяча чи іншої
публічної особи є значно ширшою, ніж
окремої пересічної особи. Публічні
особи неминуче відкриваються для
прискіпливого висвітлення їх слів та
вчинків і повинні це усвідомлювати.

Позивач є особою публічною, відомим
політиком та громадським діячем, а тому
суд вважає, що він є особою відкритою
для суворої критики і пильного нагляду
громадськості , а межа допустимої
критики щодо такої особи є значно
ширшою, ніж для пересічного
громадянина.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що висловлювання
відповідача є лише вираженням його
особистих поглядів щодо особи
позивача, його ( відповідача) оціночним
судженням.

Відповідальність за висловлювання
оціночних суджень, як і за думки,
переконання, судження, критичну оцінку
певних фактів і недоліків не
передбачена, а вираження суб'єктивної
думки і поглядів не може бути
перевірено на предмет їх відповідності
дійсності на відміну від перевірки
фактів.

Відповідно до ст.. 277 ч.3 ЦК України
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного ( презумпція
добропорядності).

Оскільки поширена відповідачем
інформація є його особистим судженням,
колегія суддів вважає, що вона не може
бути перевірена на відповідність
дійсності, правдивість , на відміну від
фактів, неможливо довести або
спростувати цю інформацію.

За таких обставин, колегія суддів
прийшла до висновку про задоволення
апеляційної скарги, скасування рішення
суду першої інстанції та постановлення
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307 , 313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити

Рішення Печерського районного
суду м.Києва від 20 грудня 2013 року
скасувати та постановити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі та
гідності, відшкодування морально шкоди
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подання до
цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :