КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/3441/13-ц
Провадження № 2/488/117/14 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.04.2014 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого по справі судді Селіщевої
Л.І.,

при секретарі Жарліковій Д.О.,

за участю позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

та представників відповідача ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Виконкому
Миколаївської міськради про визнання
недійсним ордера, виселення із
житлового приміщення та зобов'язання
вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У липні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернулася до суду із даним позовом до
відповідачів Виконкому Миколаївської
міськради та ОСОБА_8, в обґрунтування
якого вказала, що вона проживає у
кімнаті АДРЕСА_1. Вказана кімната
розташована на 5-му поверсі цього
гуртожитку. Позивачка спільно з іншими
мешканцями 5-го поверху гуртожитку,
користувались приміщенням, яке
розташоване на сходовій клітинці, та на
поверховому плані зазначено за НОМЕР_4
кімната відпочинку, усі вони зберігали
свої речі, тобто фактично
використовували його як комору.

Але 20.07.2010 року Виконком Миколаївської
міськради видав на ім'я ОСОБА_8 ордер №
41 серії 000368 на вселення у вказане
приміщення як у житлову кімнату НОМЕР_1,
на сімю складом із трьох осіб: ОСОБА_8,
її чоловіку ОСОБА_9 та їхньому
неповнолітньому сину ОСОБА_10

Позивачка зазначає, що вказаний ордер є
незаконним через те, що ОСОБА_8 не
відноситься до пільгової категорії
осіб, що потребують першочергового
поселення у гуртожиток, і приміщення,
на яке був виданий вказаний ордер, не є
житловим, а тому має знаходитись у
спільному користуванні мешканців 5-го
поверху гуртожитку, в якому проживає
позивачка. Крім цього, ордер за своєю
формою не відповідає вимогам
законодавства, та був виданий із
порушенням вимог діючого
законодавства.

Посилаючись на викладене, позивачка
просила:

- визнати недійсним виданий ОСОБА_8
ордер № 41 від 20.07.2010 року;

- виселити ОСОБА_8 разом із членами її
сімї: ОСОБА_9, та неповнолітніми ОСОБА_10
та ОСОБА_11 без надання їм іншого
житлового приміщення, із кімнати
відпочинку АДРЕСА_2;

- визнати за позивачкою та іншими
мешканцями 5-го поверху вказаного
гуртожитку, які проживають у кімнатах
НОМЕР_2, право користування спірною
кімнатою, та зобовязати Виконком
Миколаївської міськради передати її у
їхнє спільне користування у якості
кімнати відпочинку.

У судовому засіданні позивачка свої
вимоги підтримала у повному обсязі, з
підстав, викладених у позовній заяві,
та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_8 у судовому
засіданні позов не визнала та пояснила,
що вона разом із батьками та сестрою
раніше проживала у кімнаті НОМЕР_3
цього ж гуртожитку, і після її
одруження з ОСОБА_9 та народженням у них
дитини ОСОБА_10, у вказаній кімнаті
проживало фактично шість осіб. В
подальшому, її сім'ї у порядку
розширення була надана спірна кімната,
у яку вони вселились. У 2011 році в сім'ї
ОСОБА_10 народилась друга дитина
ОСОБА_11, яка також була зареєстрована у
спірній кімнаті, а у 2012 році був
розірваний шлюб між відповідачкою та
ОСОБА_9, після чого останній виселився
зі спірної кімнати і знявся з
реєстрацією за цією адресою.

Представник відповідача Виконкому
Миколаївської міськради позов не
визнав та пояснив, що відповідачці
ОСОБА_8 в установленому законом порядку
був наданий ордер на спірну кімнату
НОМЕР_1, так як її сімя потребувала
покращення житлових умов, і дана
кімната згідно технічної документації
ніколи не була коморою для зберігання
речей, а відносилась до житлових
приміщень.

Представник третьої особи без
самостійних позовних вимог на предмет
спору Служби у справах дітей
Адміністрації Корабельного району у
судове засідання не з'явився, про час та
місце судового засіданні по справі
повідомлявся своєчасно та належним
чином, причини неявки суду невідомі.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши надані суду письмові докази
по справі, суд прийшов до висновку, що
позов є таким, що не підлягає
задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивачка ОСОБА_2 проживає у кімнаті
АДРЕСА_1. Даний гуртожиток перебуває у
комунальній власності м. Миколаєва.
Кімната, у якій проживає позивачка, має
житлову площу 12,5 кв.м., та розташована
на 5-му поверсі вказаного гуртожитку.

Судовим розглядом встановлено, що
відповідачка ОСОБА_8 починаючи з 1994
року проживала у кімнаті НОМЕР_3 цього ж
гуртожитку, разом зі своїми батьками
ОСОБА_12 та ОСОБА_13, та сестрою - ОСОБА_14,
що підтверджується довідкою ф.3 від
10.06.2010 р., яка наявна у матеріалах даної
справи. В 2009 році ОСОБА_8 зареєструвала
шлюб з ОСОБА_9, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народився син ОСОБА_15. Сім'я
відповідачки ОСОБА_9 проживала у
кімнаті НОМЕР_3, житловою площею 16,5
кв.м., разом із батьками відповідачки та
її сестрою, і станом на початок 2010 року
фактично у цій кімнаті проживало
шестеро осіб.

Із довідки № 1203 від 19.05.2010 року, виданої
Миколаївським МБТІ вбачається, що ні
відповідачка ОСОБА_8, ні інші особи, які
проживають у кімнта НОМЕР_3 гуртожитку,
не мають у власності нерухомого майна.

Користування гуртожитками
регулюється, зокрема, главою 4 ЖК
України, Примірним положенням про
гуртожитки, затвердженим постановою
Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. № 208, а
також рішенням Миколаївської
міськради № 6/2 від 2006-10-04 "Про
затвердження Положення про гуртожиток,
що знаходиться в комунальній власності
територіальної громади міста
Миколаєва" (із відповідними змінами,
внесеними рішенням №12/24 від 19.04.07 р.).

Згідно ст. 34 ЖК України однією із
підстав для визнання громадян такими,
що потребують поліпшення житлових умов
є визнання житлової площі, якою вони
забезпечені, нижче за рівень, що
визначається в порядку, встановленому
Радою Міністрів УРСР Українською
республіканською радою професійних
спілок.

Відповідно до п. 1.2. Положення про
гуртожиток, що знаходиться в
комунальній власності міста Миколаєва
(далі Положення), гуртожиток надається
громадянам України та членам їх сімей,
які відповідно до законодавства
потребують соціального захисту та
мають право на отримання житла, на час
їх перебування на квартирному обліку
за умови, що таке житло є єдиним місцем
їх проживання.

Відповідно до п. 2.1. цього ж Положення, -
житлова площа в гуртожитку надається
громадянинові на підставі його
письмової заяви за рішенням органу
місцевого самоврядування, яке
приймається одночасно з рішенням про
взяття на соціальний квартирний облік,
на термін перебування громадянина на
соціальному квартирному обліку.

Пунктом 12 Примірного положення про
гуртожитки визначено, що жила площа в
гуртожитку надається в розмірі не
менше 6 кв.м. на одну особу.

Згідно п. 2.8. Положення, - надання
громадянам житлових приміщень у
гуртожитках проводиться за нормою,
встановленою органом місцевого
самоврядування, який надає соціальне
житло, але не менше мінімальної норми,
яка встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Постановою № 4 Виконкому Миколаївської
обласної ради народних депутатів від
23.01.1992 р. визначено рівень середньої
середньої забезпеченості громадян
житловою площею у розмірі 8 кв.м.

Виходячи із вищевикладеного, та із
наявних у справі письмових доказів, суд
приходить до висновку, що сім'я
відповідачки ОСОБА_8 дійсно
потребувала покращення житлових умов,
оскільки проживаючи у кімнаті НОМЕР_3,
житловою площею 16,5 кв.м., розмір площі,
що приходилась на кожного із шістьох
осіб, які там фактично проживали, був
меншим, ніж той, який визначений
вищевказаними нормами.

Із копії ордеру № 41 серії 000368, виданого
Виконкомом Миколаївської міськради
20.07.2010 року вбачається, що він був
виданий відповідачці ОСОБА_8 на
вселення у кімнату АДРЕСА_1, на сім'ю
складом із трьох осіб: відповідачці, її
чоловіку ОСОБА_9, та їхньому сину
ОСОБА_10 Судовим розглядом встановлено,
що форма цього ордеру відповідає
вимогам Додатку 1 до Положення.

У 2011 році у сім'ї ОСОБА_10 народилась
друга дитина ОСОБА_11, яка також була
зареєстрована у спірній кімнаті, а у 2012
році був розірваний шлюб між
відповідачкою та ОСОБА_9, після чого
останній у добровільному порядку
виселився зі спірної кімнати і знявся з
реєстрацією за даною адресою.

На даний час в спірній кімнаті
зареєстровані та проживають:
відповідачка ОСОБА_8 разом зі своїми
неповнолітніми дітьми - ОСОБА_10, 2010 р.н.
та ОСОБА_11, 2011 р.н.

В свою чергу позивачка на
підтвердження своїх позовних вимог не
надала суду доказів порушення її прав
чи інтересів внаслідок видачі ОСОБА_8
ордеру № 41 серії 000368 від 20.07.2010 року.
Крім цього, судом встановлено, що
кімната, у якій одноособово проживає
позивачка, має житлову площу 12,5 кв.м.,
тобто розмір житлової площі, якою
користується позивачка, відповідає
вимогам, визначеним вищенаведеними
нормами.

Доводи позивачки про порушення її прав
на користування спірною кімнатою для
зберігання своїх речей, суд знаходить
безпідставними через те, що у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази того, що позивачка чи інші особи,
використовували цю кімнату у якості
комори. А в наданих позивачкою копіях
поетажного плану, та в інших письмових
доказах справи спірна кімната не
зазначена як комора. Крім цього,
позивачка на підтвердження своїх
доводів, не надала суду доказів того, що
їй нараховується плата за користування
спірним приміщенням як місцем
загального користування у гуртожитку.

За таких обставин суд вважає
необхідним відмовити позивачці у
задоволенні її вимог про визнання
недійсним виданого ОСОБА_8 ордеру № 41
від 20.07.2010 року та виселення її разом із
дітьми зі спірної кімнати.

Суд також не вбачає підстав для
задоволення вимог позивачки про
визнання за нею та іншими мешканцями
5-го поверху гуртожитку, які проживають
у кімнатах НОМЕР_2, права користування
спірною кімнатою, та зобовязання
Виконкому Миколаївської міськради
передати її у їхнє спільне
користування в якості кімнати
відпочинку, які є похідними від вимог, у
задоволенні яких позивачці було
відмовлено. До того ж, суд вважає
необхідним зазначити, що мешканці
кімнат НОМЕР_2, прізвища яких позивачка
не вказала, не звертались до суду за
захистом своїх прав із відповідними
позовними вимогами.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
судові витрати, понесені позивачкою, їй
не відшкодовуються через те, що суд
відмовив їй у задоволенні позову у
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК
України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
та Виконкому Миколаївської міськради
про визнання недійсним ордера,
виселення із житлового приміщення та
зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.І.
Селіщева