Єдиний унікальний номер 240/96/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/3975/2014
головуючий в I інстанції Щербак Ю.В.
суддя доповідач Никифоряк Л.П.
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого судді
Никифоряка Л.П.

Суддів
Супрун М.Ю., Жарової Ю.І.

при секретарі судового засідання
Руденко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» про відшкодування
моральної шкоди, в якій подано
апеляційні скарги товариством з
обмеженою відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» та ОСОБА_1 на
рішення Олександрівського районного
суду Донецької області від 19 березня 2014
року, -

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом в якому просив стягнути
спричинену йому в результаті отриманої
на виробництві травми моральну шкоду з
товариства з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» /надалі Товариство/
в розмірі 150000,00 грн.

Рішенням Олександрівського районного
суду Донецької області від 19 березня 2014
року позов ОСОБА_1 задоволено частково,
стягнуто з Товариства на користь
ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 16000,00
грн.

З таким рішенням суду позивач не
погодився, в апеляційній скарзі
останній просив рішення змінити та
ухвалити нове яким задовольнити позов
повністю. Позивач вважає, що рішенням
суду вірно встановлені обставини у
справі щодо його права на отримання
моральної шкоди, однак невірний
висновок суду з приводу розміру
моральної шкоди, оскільки судом не
враховано обставин щодо важкості
отриманих ушкоджень та істотних змін,
які внаслідок травми сталися у житті
позивача.

Також з рішенням суду не погодився
відповідач, представник Товариства в
апеляційній скарзі просив рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове яким в позові відмовити, через
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що судом
прийнята до уваги довідка МСЕК якою
позивачу визначено втрату
працездатності, хоч сама по собі ця
довідка не підтверджує факту
спричинення моральної шкоди та
позивачем не надано доказів на
підтвердження позову, з огляду на що,
підстав для відшкодування моральної
шкоди не було, також відсутні докази
щодо протиправності дій відповідача та
наявності причинного зв'язку між
шкодою і протиправними діяннями
відповідача

Заслухавши доповідача, пояснення
позивача, за відсутності відповідача
повідомленого про час та місце
судового розгляду належним чином про,
що свідчить наявна в матеріалах справи
телефонограма, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені у
скаргах доводи, апеляційний суд вважає,
що апеляційні скарги слід відхилити за
наступних підстав.

В рішенні, суд дійшов висновку, що
ОСОБА_1 отримав травму в результаті
нещасного випадку, який з ним стався 28
липня 2013 року під час виконання ним
трудових обов'язків та право позивача
на виплату моральної шкоди виникло з
часу встановлення йому МСЕК 19
листопада 2013 року стійкої втрати
працездатності 50% та встановлено йому
третю групу інвалідності, та діючим на
час виникнення правовідносин
законодавством був передбачений
обов'язок саме Товариства сплатити
моральну шкоду потерпілому, та суд
виходив з того, що ОСОБА_1 зазнав
моральної шкоди, що обумовлена
моральними та фізичними стражданнями з
приводу погіршення здоров'я, яку суд
стягнув виходячи з вимог розумності та
справедливості.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційних скарг, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції
вірно встановив обставини справи та
визначив матеріальні норми, якими
регулюються спірні правовідносини.

Задовольняючи позов, суд керувався
статтею 2371 Кодексу законів про працю
України та виходив із того, що особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, і проводиться у разі, якщо
порушення законних прав особи призвело
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від неї додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 р. N 4 "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" роз'яснено, що
відповідно до ст. 2371 КЗпП за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, зокрема, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах, яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Порушення прав позивача в судовому
засіданні підтверджено письмовими
доказами, зокрема актом Н-1 про нещасний
випадок, пов'язаний з виробництвом, під
час якого він отримав струс головного
мозку, перелом верхньої щелепи /а.с. 9-10/,
відповідно до якого причиною нещасного
випадку, що стався з позивачем є
невиконання інструкції з охорони праці
як з боку позивача так і з боку
відповідача.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
охорону праці» роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Тобто, виходячи із змісту наведених
норм, суд дійшов обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для відшкодування моральної
шкоди позивачу саме Товариством, та
врахував при цьому, що позивачу стійка
втрата працездатності в зв'язку із
отриманою травмою встановлена МСЕК
вперше з 19 листопада 2013 року 50% втрати
працездатності, та встановлена третя
група інвалідності /а.с. 7-8/.

Також вирішуючи спір, судом першої
інстанції повно встановлені обставини,
які враховуються для визначення
розміру моральної шкоди та суд дав
оцінку наданим сторонами доказам.

Так, при задоволенні позовних вимог суд
прийняв до уваги, що згідно положень
наведених норм, відшкодування
моральної (немайнової) шкоди незалежно
від відшкодування майнової шкоди є
одним із способів захисту особистих
немайнових прав працівника та моральна
шкода підлягає відшкодуванню за
наявності факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому.

Та розмір грошового відшкодування
моральної шкоди судом визначено з
урахуванням глибини фізичних та
душевних страждань, а також з
урахуванням інших обставин
встановлених при розгляді справи, які
мають істотне значення, судом
враховані обставини на які посилався
позивач в підтвердження розміру
моральної шкоди та останній в
апеляційному суді не навів жодних
інших обставин які залишилися поза
увагою суду.

У зв'язку з наведеним, суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку
про те, що позивач має право на
відшкодування моральної шкоди, розмір
відшкодування визначений судом на
підставі наявних у справі доказів та
відповідає принципам розумності та
справедливості.

У той же час, суд застосував належну
норму статтю 2371КЗпП України, та ухвалив
законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційні
скарги і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та товариства
з обмеженою відповідальністю «ДТЕК
Добропіллявугілля» відхилити.

Рішення Олександрівського
районного суду Донецької області від 19
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з моменту набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: