Справа № 236/3282/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року Краснолиманський
міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді -
Шавиріної Л.П.

при секретарі - Киркач Г.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача -
ОСОБА_4

третьої особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Красний Лиман
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, діючої в інтересах ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, виконавчого комітету
Краснолиманської міської ради, треті
особи ОСОБА_5, Комунальне підприємство
"Краснолиманська служба єдиного
замовника", орган опіки та піклування
Краснолиманської міської ради про
визнання рішення виконкому незаконним,
про визнання ордеру на житлове
приміщення недійсним, про виселення
осіб із житлового приміщення, про
вселення особи в житлове приміщення та
за зустрічним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_3,
діючої в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_1, третя особа Комунальне
підприємство "Краснолиманська служба
єдиного замовника" про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, суд -

ВСТАНОВИВ:

28.06.2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, та
до виконавчого комітету
Краснолиманської міської ради, треті
особи: КП "Краснолиманська ЖЕК", Орган
опіки та піклування Краснолиманської
міської ради про визнання рішення
виконкому незаконним, про визнання
ордеру на житлове приміщення
недійсним, про виселення осіб із
житлового приміщення, про вселення
особи в житлове приміщення.

30.07.2012 року ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
звернулися до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1, третя особа КП
"Краснолиманська ЖЕК" про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням з
посиланням на ст. 71 та ст.107 ЖК України.

20.11.2012 року позивачі за
зустрічним позовом ОСОБА_6 і ОСОБА_8
уточнили позовні вимоги (а.с.273-274)
просили визнати ОСОБА_1 таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням, лише на підставі ст.107 ЖК
України.

Ухвалою суду від 21.01.2014 року до
участі в справі в якості третьої особи
без самостійних вимог на стороні
відповідача ОСОБА_3 було притягнуто
ОСОБА_5

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги, викладені в
позовній заяві від 28.06.2012 року,
підтримав повністю, обґрунтувавши їх
наступним. На підставі рішення
виконавчого комітету Краснолиманської
міської ради прийнятого в 1977 році його
сім'ї, яка складалася з п'яти осіб:
позивача, його батька ОСОБА_9, матері
ОСОБА_10 та братів ОСОБА_1 і ОСОБА_11 , 10
липня 1977 року був виданий ордер на
житлове приміщення -трьохкімнатну
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1. В липні 1977 року сім'я позивача
вселилась у зазначену квартиру.
ІНФОРМАЦІЯ_7 року батько позивача -
ОСОБА_9 помер, в зв'язку з чим була
припинена його реєстрація в квартирі.
Матір позивача ОСОБА_10 та брати ОСОБА_1
і ОСОБА_11 також вибули до іншого місця
проживання і знялись з реєстрації ще
до смерті ОСОБА_9 Сам позивач
продовжував проживати в спірній
квартирі без переукладання договору
найма після смерті батька ОСОБА_9,
підтримував дане житлове приміщення в
належному санітарно-технічному стані,
проводив за власні кошти ремонт,
сплачував комунальні послуги. В період
з листопада 1999 року по 2012 рік він
періодично проживав як в АДРЕСА_1 так і
за місцем проживання дружини ОСОБА_12 в
м. Красний Лиман, з якою перебував в
зареєстрованому шлюбі в період з
листопада 1999 року по лютий 2004 року, так
і за місцем проживання дружини ОСОБА_2
за адресою: АДРЕСА_4, з якою перебуває в
зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2007
року. Час проживання в спірній квартирі
складав 2-3 дні з періодами відсутності
біля 3 місяців, у зв»язку з виїздом на
заробітки. Весь цей час він слідкував
за санітарно-технічним станом
квартири, періодично підкрашував,
утримував квартиру в порядку,
періодично до 2011 року сплачував всі
комунальні платежі. В період з 2008 по 2011
рік замінив у квартирі усі вікна на
металево пластикові. Ніяких значних
ремонтних робіт не виконував - у всіх
кімнатах залишалися старі паперові
шпалери світло-бежевого кольору, якими
були обклеєні як стіни так і стеля. А в
кухні були крашені темно-сині панелі,
над якими побілені стіни. В квартирі
знаходилось його двоспальне ліжко, на
кухні буфет, стіл обідній, стільці,
газова піч, мийка, між якими був
приставний саморобний стіл. Останні
п'ять років з 2008 року по 2012 рік в
квартирі з ним періодично проживала
його дружина ОСОБА_2 В цей період в
квартирі ніхто із сторонніх не
проживав. Останній раз в квартирі був в
січні 2012 року, де ще стояли старі вхідні
двері, які існували на момент надання
квартири батькові. Через незначний
проміжок часу він не зміг попасти в
квартиру тому, що були встановлені нові
двері і з'ясувалося, що в квартирі
проживають сторонні люди -відповідачі
по справі. Згодом він дізнався, що на
підставі рішення виконавчого комітету
Краснолиманської міської ради від 24
квітня 2002 року за №112 ОСОБА_5 з членами
його сім'ї було видано ордер на спірну
квартиру. Вважає, що в зв'язку з тим, що
він зареєстрований в спірній квартирі,
тому не втратив право користування
даним житловим приміщенням і рішенням
виконавчого комітету Краснолиманської
міської ради від 24 квітня 2002 року за №112
порушені його права; просить суд
визнати незаконними рішення виконкому,
а ордер на житлове приміщення
недійсним, виселити відповідачів із
житлового приміщення, та вселити його в
квартиру. В задоволенні зустрічних
позовним вимог ОСОБА_3 просив відмовити
у вз»язку з їх необгрунтованістю.

Представник позивача ОСОБА_2, яка
являється дружиною позивача, позовні
вимоги ОСОБА_1 підтримала повністю,
дала пояснення, аналогічні поясненням
позивача, просила позов ОСОБА_1
задовольнити повністю, а в задоволенні
зутрічного позову відмовити.

В судовому засіданні відповідач
за первинним позовом ОСОБА_3 позовні
вимоги ОСОБА_1 не визнала. В
обґрунтування зустрічних позовних
вимог зазначила наступне. Рішенням
виконавчого комітету Краснолиманської
міської ради від 24 квітня 2002 року за №112
було надано спірне житло ОСОБА_5 На
підставі зазначено рішення ОСОБА_5 на
сім'ю, яка складалась з трьох осіб:
наймача ОСОБА_5, його дружини ОСОБА_3 і
сина ОСОБА_8 був виданий ордер на
заняття трьохкімнатної квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Після
отримання ордеру, приблизно влітку 2002
року враховуючи те, що вхідні двері до
квартири були пошкоджені(двері були
забиті дошкою та цвяхами) і не могли
виконувати свого призначення вони
встановили нові нестандартні
дерев»яні двері. Крім того у зв'язку з
тим, що квартира перебувала в
антисанітарному стані, який не
дозволяв користуватися нею(в квартирі
були відсутні електропостачання, ванна
і водопостачання, вирізані батареї,
розбиті віконні рами і скло в них,
розбитий унітаз), її сім»єю протягом
двох років в квартирі проводились
ремонтні роботи, після чого сім'я
вселилась в квартиру, з наймачем були
укладені договори зі всіма
комунальними підприємствами міста.
Крім того показала, що на момент
отримання квартири ніяких меблів окрім
сидушки від дивана, яка знаходилася в
одній із спалень, старого обіднього
столу, двох стільців та газової плитки
на кухні, та безлічі різного сміття, в
квартирі жодного майна не було. Дійсно
на момент отримання квартири на кухнів
ванній та таулеті були фарбовані
темно-сині панелі, а в коридорі та
житлових кімнатах знаходилися залишки
колись світлого кольору паперових
шпалер, які були частково обідрані,
частково дуже забруднені, частково
пошкоджені пожежею. В період з 2002 року
по 2004 рік сім»я в квартирі виконувала
ремонтні роботи, під час яких було
вивезено дуже багато сміття,
відновлено систему опалення квартири,
електропостачання, відремонтовано
водопостачання, підлогу, стіни, стелі,
віконні рами, в які вставлено скло,
встановлено ванну, унітаз, повністю
знято темно-сині фарбовані панелі в
кухні, ванній та туалеті. У всій
квартирі, окрім ванни та таулету,
поклеяно шпалери - в коридорі
темно-коричневі, в гостинній - червоні,
а в спальнях та в частині кухні - світлі.
Інша частина стін в кухні та ванній і
туалеті обклеєно кахлем. Після чого в
кінці 2004 року в квартиру вселилася її
сім»я і безвиїзно проживає в ній до
теперішнього часу. На теперішній час в
квартирі проживають вона - ОСОБА_3 її
повнолітній син - ОСОБА_8, дочка ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,
опікуном якої вона являється. ОСОБА_5 в
квартирі ніколи зареєстрований не був,
але проживав в ній постійно з 2004 року по
2010 рік. За весь час з моменту отримання
ордеру з 2002 року і до 2012 року ОСОБА_1 в
квартирі не з'являвся, ніяких претензій
не пред'являв, про його існування до
звернення до суду їй не було відомо,
ніяких сторонніх речей в квартирі не
було. Вважає, що ОСОБА_1 після вибуття з
квартири на постійне місце проживання
до іншого місця втратив право
користування спірною квартирою, тобто
його права в результаті надання
квартири її сім»ї порушено не було.
Тому просила в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити, а її вимоги
задовольнити повністю.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому
засіданні позов ОСОБА_1 не визнав, навів
доводи аналогічні доводам відповідача
за первинним позовом ОСОБА_3, просив суд
визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування спірною квартирою, а
зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити,
вказав, що в спірній квартирі не
зареєстрований, з 2008 року проживає в м.
Донецьк.

Представник ОСОБА_3 адвокат
ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав
позицію і доводи довірителів, зазначив,
що ОСОБА_1 втратив право користування
квартирою з 1998 року у зв'язку з вибуттям
в інше житлове приміщення на підставі
ст. 107 ЖК України, просив в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити;
задовольнити зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_3

Представники виконавчого
комітету Краснолиманської міської
ради Донецької області, Комунального
підприємства "Краснолиманська служба
єдиного замовника", органу опіки та
піклування Краснолиманської міської
ради, відповідач(позивач за зустрічним
позовом) ОСОБА_8 в судове засідання не
з»явилися, про час та місце розгляду
справи були попереджені належним
чином. Від відповідача(позивача)
ОСОБА_8 надійшло клопотання про
розгляд справи у його відсутності та
задоволення його вимог.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15,ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, дослідивши
письмові докази, надані сторонами,
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню, а вимоги позивачів ОСОБА_3
і ОСОБА_8 за зустрічним позовом слід
задовольнити з наступних підстав.

На підставі ч.4 ст. 9 ЖК України
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЖК України
виконавчі комітети районних, міських,
районних у містах Рад народних
депутатів у галузі використання і
забезпечення схоронності житлового
фонду:

"…1) здійснюють державний контроль за
використанням і схоронністю житлового
фонду (частина перша статті 30);

3) здійснюють управління житловим
фондом місцевих Рад (частина перша
статті 18);

4) здійснюють контроль за станом та
експлуатацією відомчого житлового
фонду;

5) здійснюють облік громадян, які
потребують поліпшення житлових умов
(частина перша статті 36), а також
контроль за станом цього обліку на
підприємствах, в установах,
організаціях (стаття 41), затверджують
рішення про взяття громадян за місцем
роботи на облік потребуючих поліпшення
житлових умов (стаття 39); …

10) видають ордери на жилі
приміщення (частина перша статті 58,
частина перша статті 122, частина друга
статті 141) …"

Згідно зі ст. 58 ЖК України на
підставі рішення про надання жилого
приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської,
районної в місті, селищної, сільської
Ради народних депутатів видає
громадянинові ордер, який є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення.

Ордер може бути видано лише на
вільне жиле приміщення

Відповідно до ст. 59 ЖК України
ордер на жиле приміщення може бути
визнано недійсним у судовому порядку у
випадках подання громадянами не
відповідаючих дійсності відомостей
про потребу в поліпшенні житлових
умов, порушення прав інших громадян або
організацій на зазначене в ордері жиле
приміщення, неправомірних дій
службових осіб при вирішенні питання
про надання жилого приміщення, а також
в інших випадках порушення порядку і
умов надання жилих приміщень.

Згідно із роз»ясненнями, наданими
у п.10 постанови Пленуму Верховного суду
України №2 від 12.04.85 "Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України", з
наступними змінами, наймачеві або
членові його сім»ї, який був відсутній
понад встановлений законом строк без
поважних причин, суд вправі з цих
мотивів відмовити в позові про захист
порушеного права(вселення, обмін, поділ
житлового приміщення).

Пунктом 7 Постанови Пленуму
Верховного суду України №2 від 12.04.85
"Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України", з
наступними змінами, роз'яснено, що на
вимоги про визнання недійсним ордера
на жиле приміщення за передбаченими
ст.59 ЖК підставами поширюється
трирічний строк позовної давності.
Визнавши причини пропуску цього
строку поважними, суд задовольняє
обґрунтовані вимоги. З цих самих правил
слід виходити при розгляді вимог про
виселення осіб, договір найму жилого
приміщення з якими укладений з
порушенням встановленого порядку без
видачі ордера.

Відповідно до ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.ч.1,2 статті 78 ЖК України
тимчасово відсутній наймач зберігає
права і несе обов'язки за договором
найму жилого приміщення. Якщо в жилому
приміщенні не залишились проживати
члени сім'ї наймача, він зобов'язаний
забезпечити належне утримання
приміщення.

Відповідно до ст. 107 ЖК України
наймач жилого приміщення вправі за
згодою членів сім'ї в будь-який час
розірвати договір найму.

У разі вибуття наймача та
членів його сім'ї на постійне
проживання до іншого населеного пункту
або в інше жиле приміщення в тому ж
населеному пункті договір найму жилого
приміщення вважається розірваним з дня
вибуття. Якщо з жилого приміщення
вибуває не вся сім'я, то договір найму
жилого приміщення не розривається, а
член сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Відповідно до п. 11 Постанови
Пленуму Верховного суду України №2 від
12.04.85 "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України", з
наступними змінами, на підтвердження
вибуття наймача або члена його сім»ї на
інше постійне місце проживання, суд
може брати до уваги будь-які фактичні
дані, які свідчать про обрання стороною
іншого постійного місця проживання
(повідомлення про це в листах, розписка,
переадресовка кореспонденції,
утворення сім'ї в іншому місці,
перевезення майна в інше жиле
приміщення, виїзд в інший населений
пункт, укладення трудового договору на
невизначений строк тощо).

Судом встановлено, що на
підставі рішення виконавчого комітету
Краснолиманської міської ради,
прийнятого в 1977 році сім'ї позивача
ОСОБА_1, яка складалася з п'яти осіб:
його, батька - ОСОБА_9, матері - ОСОБА_10 та
братів ОСОБА_1 і ОСОБА_11, 10 липня 1977 року
був виданий ордер на жиле приміщення -
трьохкімнатну квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_8 року помер
ОСОБА_11 (а.с.24 т.1)

ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_9
(а.с. 23 т.1).

Інші члени родини позивача ОСОБА_1
ще до смерті ОСОБА_9 припинили
реєстрацію в спірній квартирі та
вибули до іншого постійного місця
проживання, чого не заперечували в
судовому засіданні позивач та його
представник.

Рішенням Краснолиманської міської
ради від 15.03.1996 року жилий будинок по
АДРЕСА_1 був прийнятий в комунальну
власність міста Красний Лиман та
переданий на баланс експлуатаційним
організаціям (а.с. 113 т.1).

Актом від 18 березня 2002 року
комісією у складі ОСОБА_30 Дюріц А.Ф. -
в.о. головного архітектора міста,
Рибалко Н.М. - спеціаліста юридичного
відділу міськради, ОСОБА_26 - старшого
бригадира Краснолиманської бригади
Словянського БТІ. Іванова В.А.
-директора ТОВ "Ліманжилсервіс" було
встановлено, що на час складання акту в
квартирі АДРЕСА_1 тривалий час ніхто не
проживає, наймач квартири помер;
квартира знаходиться в
антисанітарному стані, батареї
опалення зрізані, унітаз розбитий,
ванна відсутня, вхідні двері відсутні,
в кімнатах штукатурка місцями
обсипалася, видно сліди від пожежі,
електропроводка зірвана,
електролічильник відсутній, скло та
віконні рами розбиті, покриття з
підлоги зірвано, у всіх кімнатах
сміття. Комісія прийшла до висновку, що
квартира не придатна для проживання та
потребує ремонту (а.с. 114 т.1).

Відповідно до протоколу № 4
засідання громадської житлової
комісії при виконавчому комітеті
міської ради від 22.04.2002 року, житлова
комісія постановила: прохати
виконавчий комітет міської ради надати
житлову площу ОСОБА_5 - офіцеру запасу -
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою
площею 37,5 кв.м, не склад сім'ї з чоловік
(заявник, дружина, син) з зняттям з
квартирного обліку. На квартирному
обліку з 1992 року (а.с.116-117 т.1).

Відповідно до п.4 рішення
виконавчого комітету Краснолиманської
міської ради № 112 від 24.04.2002 року "Про
вирішення житлових питань" на підставі
зазначеного вище протоколу ОСОБА_5 було
надано спірне житло (а.с.115 т.1).

26 червня 2002 року виконавчим
комітетом Краснолиманської міської
ради ОСОБА_5 на сім'ю, яка складалась з
трьох осіб: наймача ОСОБА_5, його
дружини ОСОБА_3 і сина ОСОБА_8 був
виданий ордер № 1273 на заняття
трьохкімнатної квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 57 т.1).

Рішенням Пономаренківської
сільської ради Харківського району
Харківської області від 14.10.2003 року №149
було затверджено рішення опікунської
ради при виконкомі Пономаренківської
сільської ради та призначено ОСОБА_3
опікуном над неповнолітньою ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 49 т.1) до її повноліття
(а.с. 50 т.1). Крім того, на утриманні
ОСОБА_3 знаходиться ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.51 т.1), які разом з ОСОБА_8 проживають
та зареєстровані у спірній
квартирі(а.с.58-60 т.1).

23 березня 2005 року між ОСОБА_3 та
ОКПДТ КЕ ВО "Краснолиманська
тепломережа" укладено договір про
надання населенню послуг з
теплопостачання в квартиру АДРЕСА_1.
Згідно з пунктом 2.1. зазначеної
квартири число мешканців - дві особи
наймач ОСОБА_3 і її син ОСОБА_8 (а.с. 54-55
т.1). Крім того 23 березня 2005 року ОСОБА_3
уклала з ОКПДТ КЕ ВО "Краснолиманська
тепломережа" про договір
реструктуризацію заборгованості за
житлово-комунальні послуги яким
надана розстрочка у погашенні
заборгованості з плати за
теплопостачання (а.с.55-56 т.1). На
виконання вказаних договорів ОСОБА_3
проводила оплату наданих їй
комунальних послуг, що вона
підтвердила в судовому засіданні
письмовими доказами(а.с.3-24 т.2, 126-127 т.3).

Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. При цьому
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

При винесення рішення відповідно
до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достовірність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зоерма звіко-
і відеозаписів, висновків експертів.

Однак доводи позивача ОСОБА_1 про
те що в період з 1998 по 2012 рік він
періодично поживав в спірній квартирі
та проводив оплату комунальних послуг
за користування спірної квартирою в
суді взагалі не знайшли свого
підтвердження, а навпаки були
спростовані письмовими доказами,
наданими ОСОБА_3: довідкою про рух
коштів по рахунку №5546 ОСОБА_3 з 2005 року
по 2012 рік та квитанціями за сплату нею
послуг, наданих КП "ЖЕК"(а.с.3-24 т.2),
копіями договорів від 23.03.2005 року між
ОСОБА_3 та ОКПДТ КЕ ВО "Краснолиманська
тепломережа" про надання населенню
послуг з теплопостачання в квартиру
АДРЕСА_1 та про реструктуризацію
заборгованості з цих послуг, іншими
письмовими доказами(а..54-56 т.1, 126-127 т.3),
якими підтверджено, що саме ОСОБА_3
проводила оплату комунальних послуг, а
не позивач ОСОБА_1, який не надав суду
жодного доказу в цій частині.

Крім того, суд вважає, що
поясненнями свідків, допитаних в
судовому засіданні, повністю
спростовуються позовні вимоги ОСОБА_1 і
підтверджуються зустрічні вимоги
ОСОБА_3, ОСОБА_8

Так, свідок ОСОБА_16 суду показала,
що з 1994 року проживає в АДРЕСА_1 і добре
знала батька позивача - ОСОБА_9, який був
її однокласником. Ще до смерті ОСОБА_9,
його залишила жінка, яка виїхала з
квартири разом з дітьми, у тому числі і
позивач, і вони проживали окремо. В
квартирі АДРЕСА_1 проживав лише ОСОБА_9,
який важко хворів, але ніхто з дітей,
окрім покійного сина ОСОБА_11, батька не
відвудував і не надавав йому допомоги.
Вона співчувала ОСОБА_9, жаліла його, у
зв»зку з чим нерідко заходила до нього
в квартиру, приносила йому харчі. Іноді
бачила, що разом з ОСОБА_9 в квартирі
жили «бомжі». Приблизно в 1997 році
ввечорі, повертаючись з роботи вона
звернула увагу на те, що двері до
квартири незачинені. Коли вона зайшла
в квартиру то побачила, що ОСОБА_9 помер.
Після його смерті в квартирі ніхто, у
тому числі і позивач, не жив. Вона
стояла незачинена і іноді вона чула в
ній якийсь шум, стукіт, але коли
заходила перевірити причину шуму, то в
квартирі нікого не заставала. Через
деякий час вона вкотре, почувши якісь
звуки з квартири зайшла до неї, але в
квартирі нікого не було. Квартира була
у непридатному для проживання стані -
віконні рами та скло в них побите,
частина радіаторів опалення зрізана,
ванна відсутня, бо її вивіз позивач,
унітаз розбитий, вхідні двері старі,
які були ще на момент її вселення в
будинок(1994 рік), перекошені і ледь
трималися на завісах,
електропостачання відключене за
несплату ще за життя ОСОБА_9 В квартирі
меблів практично не було - в одній з
кімнат була частина дивана чи ліжка, на
кухні - саморобний стіл, стілець,
табурет та газова піч, в якій ще на
момент смерті ОСОБА_9 працювала лише
одна конфорка. В квартирі були купи
сміття, сліди пожежі, на стінах місцями
обсипалася штукартурка, місцями були
залишки пошкоджених паперових шпалер
світлого кольору по всій квартирі,
окрім кухні, де на стінах були
фарбовані панелі темно-синього
кольору. Опасаючись за своє життя та
життя сусідів, вона приблизно через рік
після смерті ОСОБА_9 взяла декілька
цвяхів і забила ними вхідні двері в
квартиру, щоб до неї не ходили сторонні
і не вчинили пожежу, потоп, або вибух
газу. З цього часу і до 2002 року в
квартиру ніхто не приходив, нею не
користувався, забиті нею двері ніхто не
відчиняв. Як тільки в 2002 році квартира
була надана сім»ї ОСОБА_3, в ній відразу,
перш за все, змінили вхідні двері - на
нові великі, дерев»яні, нестандартні,
які зовсім інші, ніж ті, які стояли в ній
на момент смерті ОСОБА_9, та які вона
забивала цвяхами. Після чого сім»я
ОСОБА_3 до 2004 року робила в квартирі
ремонт, відремонтувавши систему
енергопостачання, систему опалення,
віконні рами, та посклила і пофарбувала
їх, відремонтувавши стіни, обклеївши їх
новими шпалерами - темно-коричнєвими у
вітальні, темно-червоними у гостинній
кімнаті, світлими шпалерами в інших
кімнатах, у тому числі і на кухні. А з
кінця 2004 року сім»я ОСОБА_3 вселилася у
вказану квартиру і постійно та
безвиїзно проживає в ній до
теперішнього часу. Вона неодноразово
бувала у вказані квартирі як відразу
після закінчення ремонту так і до
теперішнього часу. Сині фарбовані
панелі на кухні були зняті ще під час
ремонту 2002-2004 року і з того часу і до
тепер частина стін поклеяно світлими
шпалерами, а інша частина - кахлем. У всі
кімнати відразу були завезені меблі, у
тому числі і на кухню, де було
встановлено, окрім іншого, м»який
меблевий куточок. Вже проживаючи у
квартирі сім»я ОСОБА_3 поступово
змінила на металево пластикові одне
вікно, балконний блок та рами на
балконі. Інші вікна до теперішнього
часу старі.

В судовому засіданні свідок
ОСОБА_13, яка проживає за адресою
АДРЕСА_1 з 1977 року пояснила, що на час
смерті ОСОБА_9 який помер ІНФОРМАЦІЯ_7
року, в спірній квартирі ніхто не
проживав. А після смерті батька ОСОБА_1
приблизно в 1998-1999 роках іноді з'являвся
з друзями, перебував декілька днів в
квартирі. Вона та інші мешканці дома
хвилювались щоб він не затопив інших
жильців, чи не допустив вибуху газу,
пожежі. Особисто вона бачила як він з
квартири вивозив ванну, фактично в
квартирі не проживав ні до смерті
батька, ні після. В 1998-1999 році заходила в
квартиру, на той час вона була в стані
непридатному для проживання. Про стан
квартири на той момент дала пояснення,
аналогічні поясненням свідка ОСОБА_16 З
цього часу вона ОСОБА_1 не бачила, двері
в квартиру були забиті цвяхами. Їй
відомо, що сім'я ОСОБА_3 отримала ордер
на квартиру у 2002 році і після ремонту
остаточно стала проживати з 2004 року.
Вона заходила в квартиру ОСОБА_3 після
їх вселення, бачила стан квартири, який
описала аналогічно поясненням свідка
ОСОБА_16, пояснивши, що вхідні двері в
квартиру ОСОБА_3 замінили відразу в 2002
році, а крашені темносині панелі на
кухні в квартирі відсутні з 2004 року. А
вже проживаючи в квартирі ОСОБА_3
поступово за декілька сезонів замінили
одне вікно та балконну систему на
металево-пластикові. Інші 2 вікна до
теперішнього часу не замінені.

Аналогічні показання суду дала
свідок ОСОБА_17, яка проживає за адресою
АДРЕСА_1 з 1985 року і є головою домового
комітету будинку АДРЕСА_1. Також
доповнила, що в 2012 році позивач
пропонував їй за гроші скласти акт про
те, що він проживає в спірній квартирі,
але вона відмовилась це зробити.

Свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_15 в
судовому засіданні підвередили
пояснення свідків ОСОБА_16, ОСОБА_13 про
те, в якому стані перебувала квартира
на час отримання її сім'єю ОСОБА_3, та в
якому вона перебуває з 2004 року. А також
те що, ще в 2002 році ОСОБА_3 замінили
вхідні двері в квартиру на нові і що
після 2002 року ОСОБА_1 жодного разу не
приходив і не намагався вселитися в
спірну квартиру.

Свідок ОСОБА_28 суду показав, що
приблизно влітку-восени 2002 року на
замовлення сім»ї ОСОБА_3 проводив в
квартирі деякі ремонтні роботи. Так,
перш за все, старі вхідні двері, в яких
не було навідь замка, та які були забиті
великими цвяхами, замінив на нові,
нестандартні(широкі) дерев»яні, ключі
від яких віддав сім»ї ОСОБА_3 і ніколи
нікому сторонньому не давав. Після
цього, враховуючи те, що в квартирі були
відсутні радіатори опалення та зрізані
труби водопостачання, разом з сином
виконав роботи по встановленню та
ремонту системи водопостачання
квартири, системи опалення,
встановивши надані сім»єю ОСОБА_3 труби
та радіатори. Під час виконання ним
ремонтних робіт в квартирі ні сім»я
ОСОБА_3, ніхто інший не жив, квартира
була пуста від меблів та в непридатному
для проживання стані.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що в
2002-2004 році на замовлення сім»ї ОСОБА_3
виконувала ремонтні роботи в спірній
квартирі.Стан квартири до виконання
ремонтних робіт та після такого
описала аналогічно свідкам ОСОБА_16 та
іншим. При цьому доповнила, що на момент
виконання нею робіт вхідні двері в
квартиру уже були замінені на нові
нестандартні дерев»яні. В квартирі до
закінчення ремонту ніхто, у тому числі
і сторони по справі, не жив. Вона
ремонтувала віконні рами, склила їх,
штукатурила стіни та стелі, обклеювала
стіни шпалерами, знімала на кухні
фарбовані темно- сині панелі, та на
стіни клеяла світлі шпалери і
керамічну плитку, встановлювала
сантехніку, ремонтувала та фарбувала
підлогу.

Перевіривши письмові докази, суд
приходить до висновку про те, що на
момент прийняття рішення виконкомом
Краснолиманської міської ради про
надання квартири ОСОБА_5 були відсутні
відомості про реєстрацію ОСОБА_1 в
спірній квартирі в АДРЕСА_1 з тих
підстав, що відповідно до картки Форми
-1, яка була заповнена 15.06.2001 року на ім'я
ОСОБА_1 у зв'язку з заміною паспорту, і
по теперішній час знаходиться в
Краснолиманському районному секторі
ГУ ДМС України в Донецькій області,
місцем проживання -реєстрації вказана
інша адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 232 т.1). Про це ж
свідчить довідка КП "Краснолиманська
служба єдиного замовника», відповідно
до якої даних про реєстрацію ОСОБА_1
комунальне підприємство не має в
розпорядженні тому, що поквартирні
картки зберігались в КП "Жилсервіс" та
при передачі архіву в травні 2005 року
передані не були (а.с. 131 т.1).

Суд також вважає, що показання
позивача ОСОБА_1, його представника
ОСОБА_2, свідків ОСОБА_20, ОСОБА_21 про те
що позивач в період з 1999 року по 2012 рік
користувався спірною квартирою, крім
показань свідків ОСОБА_16, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_19,
ОСОБА_28, також спростовуються
письмовими доказами: актами обстеження
житлово-побутових умов та умов
виховання учня загальноосвітньої І-ІІІ
ступенів школи №5 ОСОБА_7, яка
знаходилась під опікою ОСОБА_3 і
проживала в її родині за адресою
АДРЕСА_1 складених 18 вересня 2006 року
(а.с.212 т.1), 22 вересня 2008 року (а.с. 214 т.1), 10
лютого 2010 року (а.с.213 т.1). Зі змісту
вказаних актів вбачається що інші
мешканці, крім сім»ї ОСОБА_3, чи
сторонні речі в квартирі відсутні, стан
квартири, перелік меблів та інших
предметів, не відповідають зазначеному
позивачем, його представником та
свідками.

Та обставина, що позивач ОСОБА_1 не
проживав в спірній квартирі з 1997 року,
підтверджується наступними доказами:

- письмовими поясненнями, які
ОСОБА_1 надавав 03.05.2012 року (а.с. 240 т.1) при

перевірці його заяви (а.с.239 т.1) до
органів внутрішніх справ. З зазначених
пояснень вбачається, що як на час
смерті його батька, який помер у 1997
році, так і після цього, ОСОБА_1, будучи
зареєстрованим в спірній квартирі, за
місцем реєстрації не проживав, а лише
періодично відвідував її. З 2012 року
йому стало відомо, що хтось змінив
вхідні двері в квартирі, з того часу він
в квартиру не заходив;

- копією вироку
Краснолиманського міського суду від 22
березня 2005 року, яким ОСОБА_1 був
визнаний винним та притягнутий до
кримінальної відповідальності за ст. 164
ч.1 КК України, відповідно до якого
своїм місцем проживання при розгляді
справи по суті він вказував адресу
свого проживання - АДРЕСА_2(а.с.241-242 т.1);

- копією вироку Краснолиманського
міського суду від 11 січня 2007 року, яким
ОСОБА_1 було визнано винним та
притягнуто до кримінальної
відповідальності за ст. 164 ч.2 КК
України, відповідно до якого своїм
місцем проживання при розгляді справи
по суті він вказував адресу свого
проживання - АДРЕСА_3(а.с.243-244 т.1);

- копією вироку Краснолиманського
міського суду від 08 січня 2008 року,
відповідно до якого ОСОБА_1 був
визнаний винним та притягнутий до
кримінальної відповідальності за ст. 164
ч.2 КК України та постановою
Краснолиманського міського суду від 06
листопада 2009 року про звільнення від
відбуття покарання, відповідно до
якого своїм місцем проживання при
розгляді справи по суті він вказував
адресу свого проживання - АДРЕСА_4
Краснолиманської міської ради та
вказавши місце своєї реєстрації -
адресу спірної квартири(а.с.245-248 т.1).

Тому, перевіривши надані сторонами
докази, суд приходить до висновку, що
пояснення позивача, його представника,
свідків ОСОБА_20, ОСОБА_21 не
відповідають дійсності, являються
недопустимими, що підтверджується
поясненнями в судовому засіданні
свідка ОСОБА_17, іншими доказами, у тому
числі повідомленням Краснолиманського
МВ ГУМВС України про реєстрацію двох
кримінальних проваджень за фактом дачі
свідками ОСОБА_20, ОСОБА_21 завідомо
неправдивих показань за ч.1 ст.384 КК
України(а.с.137 т.3), копіями договорів про
замовлення та оплату ОСОБА_3
виготовлення та встановлення лише
одного, а не всіх, вікна, балконного
блоку та балконної рами в період з 2009 по
2011 роки(а.с.128-131 т.3),тому відповідно до
ст. 59 ЦПК України суд не бере їх до
уваги.

В судовому засіданні було
достовірно встановлено, що після
отримання ордеру сім'я ОСОБА_3
встановила вхідні двері в спірній
квартирі в 2002 році. Таким чином з 2002
року позивач ОСОБА_1 міг знати про те, що
в спірній квартирі за місцем його
реєстрації проживають стороні люди і
мав можливість з'ясувати підставу їх
вселення, звернувшись до суду за
захистом своїх прав. Однак ОСОБА_1 не
скористався своїм правом, бо вибув до
іншого місця проживання і не проживав у
спірній квартирі ще до 1997 року, про що
свідчать надані сторонами і досліджені
судом докази, у тому числі і пояснення
позивача, його представника ОСОБА_2,
свідків ОСОБА_20, ОСОБА_21 про стан
квартири, стан вхідних дверей до неї,
які з 1998 року були наглухо забиті, а в 2002
році взагалі замінені на інші, про вид
та спосіб покриття стін в кухні. Тому
суд вважає, що позивачем без поважних
причин втрачено право користування
спірним жилим приміщенням ще до 1997 року
і пропущено тритічний строк звернення
до суду за захистом свого права,
передбачений ст.59 ч.2 ЖК України.

Але відповідно до п.11 постанови
Пленуму Верховного суду Укрпаїни № 14
від 18.12.2009 року «Про судове рішення у
цивільній справі» встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Тому, не зважаючи на те, що на момент
прийняття рішення виконавчим
комітетом Краснолиманської міської
ради №112 від 24.04.2002 року про надання
сім'ї ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 та
видачі 26.06.2002 року ОСОБА_5 ордеру на
заняття квартири, за зазначеною
адресою був зареєстрований позивач
ОСОБА_1, суд приходить до висновку про
те, що виконавчим комітетом
Краснолиманської міської ради був
порушений порядок видачі ордеру, який
на підставі ст. 58 ЖК України може бути
видано лише на вільне жиле приміщення.
Однак при цьому не були порушені права
позивача на спірну квартиру, бо судом
достовірно встановлено, що на момент
прийняття вказаного рішення(ще до 1997
року) позивач ОСОБА_1 втратив право
користування спірною квартирою. А тому
і підстави для визнання ордеру на жиле
приміщення недійсним, передбачені ч.1
ст. 59 ЖК України, відсутні, у зв»язку з
чим у задоволені позову слід відмовити
у зв»язку з недоведеністю.

Враховуючи те, що в судовому
засіданні беззаперечно підтверджено
факт вибуття ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1
ще до 1997 року на постійне проживання до
іншого місця, суд визнає позовні вимоги
ОСОБА_3 і ОСОБА_29 про визнання ОСОБА_1
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням - квартирою,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1,
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

У цих же підстав та на підставі
ст. 88 ЦПК України, суд прийшов до
висновку проте, що позовні вимоги
ОСОБА_1 про виселення осіб із спірної
квартири, і про його вселення в спірне
житлове приміщення, відшкодування
судових витрат, понесених ним при
зверненні до суду, задоволенню не
підлягають.

На підставі викладеного і
керуючись ст.ст.9, 15, 58, 59, 64, 78, 107 ЖК
України, пунктами 7,10, 11 Постанови
Пленуму Верховного Суду від 12 квітня 1985
р. N 2 "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України", ст.ст. 10, 11,
30, 57-60, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог про визнання рішення
виконавчого комітету Краснолиманської
міської ради Донецької області
незаконним, про визнання ордеру на
житлове приміщення недійсним, про
виселення осіб із житлового
приміщення, про вселення особи в
житлове приміщення у зв'язку з
відсутністю підстав.

Позовні вимоги ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Донецької області
через Краснолиманський міський суд в
десятиденний строк з дня його
проголошення.

Суддя