Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2014 року Ленінський районний
суд міста Луганська у складі:

Головуючого судді Золотарьова О.Ю.

при секретарі Середа Г.А., Красновській
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми
боргу за договором позики, процентів та
відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача, який в подальшому було
уточнено шляхом збільшення вимог (а.с.
32), посилаючись на ту обставину, що 21
лютого 2011 року позивач позичив ОСОБА_2
10000 доларів США, що за курсом
національного банку України на той час
становило 79415 грн.

На підтвердження укладеного усного
договору позики у присутності свідків
відповідач видав позивачеві
власноручно складену розписку.

Відповідач був зобов'язаний сплачувати
позивачу 1,7 % від указаної суми
щомісячно, що становить 170 (сто
сімдесят) доларів США та повернути
основну суму боргу за вимогою позивача.

05.04.2013 р. відповідач в останнє виконав
свої зобов'язання за договором позики
щодо сплати позивачу щомісячно 1,7 % від
суми боргу. Після чого позивач був
змушений звернутися до відповідача з
вимогою сплатити основну суму боргу за
договором в строк до кінця 2013 року.

Також на 05.04.2013 р. відповідачем було
погашено з основної суми боргу 380
доларів США.

Таким чином з 05.04.2013 р. основна сума
боргу становить 9620 доларів США, а
щомісячні платежі за договором повинні
були сплачуватися у розмірі 163,50
доларів США.

Строк повернення позики закінчився
31.12.2013 року, однак відповідач у
встановлений строк позичені кошти не
повернув, внаслідок чого утворилася
заборгованість: сума основного боргу -
9620 доларів США, що в перерахунку на
національною валюту України за курсом
національного банку України становить
105383,25 грн., три проценти річних - 568,80
грн., сума боргу за зобов'язанням
виплати 1,7 % від основної суми боргу за
період з квітня по грудень 2013 року
становить 1471,50 доларів США, що в
перерахунку на національною валюту
України за курсом національного банку
України становить 17134,93 грн.

Також позивач послався на завдання
відповідачем моральної шкоди, яка
полягає у тому, що позивач і його
родичі змушені постійно розшукувати
відповідача, днями дочікуватися його
біля помешкання, залишати в дверях
записки з проханням хоча б вийти на
зв'язок. Натомість, відповідач
відключив свій мобільний телефон і
почав переховуватися.

Внаслідок цього позивач зазнав
нервового потрясіння, його стан
здоров'я погіршився, нормальний
життєвий уклад порушився, почалися
постійні сварки з близькими родичами.

Моральну шкоду позивач оцінив у 10 000
грн.

Посилаючись на наведене, положення
Цивільного кодексу України, просив суд
стягнути з відповідача на свою користь
суму основного боргу в розмірі 105 383,25
гривень, три проценти річних від
простроченої суми за весь час
прострочення у розмірі 568,80 гривень,
суму боргу за несплату 1,7% щомісячно у
розмірі 17134,93 гривень, всього 123086,98
гривень, моральну шкоду в сумі 10000 грн.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали доводи позову
та уточненого позову, просили його
задовольнити в повному обсязі, про що
надали суду відповідні пояснення.

Відповідач позов не визнав, надавши
письмові заперечення проти позову (а.с.
15-19, 35-37). Також надав заперечення проти
уточненого позову. В судовому
засіданні відповідач заперечував
проти позовних вимог, просив відмовити
в задоволенні позову, про що надав
відповідні пояснення.

Заслухавши сторони, допитавши свідків
ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши надані
докази в сукупності, суд дійшов
наступного висновку.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Встановлено, що 21.02.2011 року між
сторонами було укладено договір позики
у формі розписки (а.с. 8, 26). Згідно умов
договору від 21.02.2011 року ОСОБА_2
(відповідач) отримав від ОСОБА_1
(позивача) грошові кошти в сумі 10000
доларів США у борг, зобов'язався
виплачувати 1,7 % від вказаної суми
щомісячно, повернути у строк за
вимогою.

Суд приймає дану розписку в якості
належних та допустимих доказів
виникнення боргового забов'язання, так
як відповідач даний факт жодним чином
не спростував.

Розписка написана ОСОБА_2, що не
заперечувалося відповідачем в
судовому засіданні, як не
заперечувався факт позики грошових
коштів у визначеному сторонами розмірі
(10000 доларів США), часткове повернення
суми боргу та сплати відсотків до
квітня 2013 року.

Розпискою не визначений строк
повернення грошей, але зазначено, що
гроші мають бути повернуті за першою
вимогою. За змістом ч. 2 ст. 1049 ЦК України
якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором. Пред'явлення 13 січня 2014 року
позовної заяви є пред'явленням вимоги
до відповідача. За час розгляду справи
відповідачем не були вжиті заходи щодо
повернення грошей.

Тож, суд не приймає доводи заперечень
відповідача відносно необхідності
відмови в задоволенні позову з підстав
не пред'явлення вимоги позивачем про
повернення боргу до подачі позову до
суду.

Показання свідків, що є узгодженими та
стабільними, не спростовують доводів
позивача щодо передачі відповідачеві
суми позики та обов'язку щодо
повернення суми боргу.

Таким чином, суд вважає встановленим
факт отримання відповідачем грошей,
тобто позивач свої зобов'язання за
договором виконав у повному обсязі. В
судовому засіданні з'ясовано, що кошти
у позивача відповідач у вказаній сумі
дійсно брав, було укладено договори про
суму боргу та термін повернення грошей,
відповідач умови договорів позики не
виконав і гроші не повернув.

Суд приймає до уваги також і ті
обставини, що свої зобов'язання по
договору позики позивач виконав
повністю, термін повернення грошей
закінчився, відповідач в добровільному
порядку грошей не повертає, коштами
користується до теперішнього часу.

Факт неповернення боргу
підтверджується тим, що борговий
документ (розписка) перебував у
позивача, оригінал розписки надано до
матеріалів справи (а.с. 26), а відповідно
до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність
боргового документу у боржника
підтверджує виконання їм свого
обов'язку.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Оскільки відповідач не повернув у
визначений строк борг, суд вважає, що
сума боргу за договором від 21.02.2011 року
підлягає стягненню з нього на користь
позивача.

У відповідності до положень ст. 1048 ЦК
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Відповідно
до ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов`язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов`язання, на
вимогу кредитора зобов`язаний сплатити
суму боргу, а також три проценти річних
від простроченої суми, якщо інший
розмір не встановлений договором або
законом.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями, строк виконання яких не
визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо
строк (термін) виконання боржником
обов`язку не встановлений або
визначений моментом пред`явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати таке зобов`язання у
семиденний строк від дня пред`явлення
вимоги, якщо обов`язок негайного
виконання не випливає з договору або
актів цивільного законодавства.

Положення закону про наділення
кредитора правом у будь-який час
вимагати виконання зобов`язання, строк
якого не встановлений або визначений
моментом пред`явлення вимоги, не має
наслідком, що строк позовної давності
починає обчислюватися у будь-який час,
коли кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення свого права.

В розумінні ч.4 ст. 261 , ч. 2 ст. 530 ЦК
України початок перебігу строку
позовної давності має обчислюватися з
наступного дня після закінчення
строку, визначеного Законом (ч.2 ст. 530 ЦК
України) або договором.

Належних та допустимих доказів факту
укладання договору позики саме у 2007
році відповідачем не представлено,
показання свідка ОСОБА_3 в цій частині
суд оцінює критично, оскільки свідок
чітко та однозначно не визначив дату
укладання договору позики, зазначивши,
що відповідач у позивача грошові кошти
дійсно брав, ними скористався, про що
була написана розписка.

Таким чином, зважаючи на те, що
договором від 21.02.2011 року встановлено
розмір процентів - 1,7 % від суми позики,
суд вважає вимоги позивача про
стягнення з відповідача даної суми
обґрунтованими.

Згідно з частиною першою статті 192
ЦК законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня.

При задоволенні позову про стягнення
грошових сум суди повинні зазначати
в резолютивній частині рішення розмір
суми, що підлягає стягненню, цифрами
і словами у грошовій одиниці України
- гривні. Також у разі пред'явлення
позову про стягнення грошової суми в
іноземній валюті суду слід у
мотивувальній частині рішення навести
розрахунки з переведенням іноземної
валюти в українську за курсом,
встановленим Національним банком
України на день ухвалення рішення.

Згідно довідки відділення № 91 ПАТ
«ВіЕйБі Банк» № Вд 91-291 від 01.04.2014 року,
станом на 31.03.2014 року офіційний курс НБУ
української гривні до долара США
складав 1095,46 за 100 доларів США (а.с. 33).

Таким чином, сума основного боргу
відповідача дорівнює 105383,25 грн., сума
відсотків дорівнює 17134,91 грн.

Суд погоджується з розрахунком
позивача трьох відсотків річних за
договором від 21.02.2011 року, оскільки
розрахунок відповідає вимогам закону
та обставинам справи. Відповідач
обґрунтованих заперечень вказаним у
розрахунку сумам суду не представив,
тож суд вважає за можливе стягнути з
відповідача 568,80 грн. як три відсотки
річних за договором від 21.02.2011 року.

Щодо сплати ОСОБА_2 моральної шкоди у
розмірі 10000,00 грн., то в цій частині суд у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовляє, оскільки правовідносини
позики грошових коштів є договірними
та регулюються нормами зобов'язального
права (глави 47-51, 71 ЦК України), що не
передбачають відповідальності по
відшкодуванню моральної шкоди у
зв'язку з виконанням зобов'язань,
зокрема, в даному випадку щодо
повернення боргу.

Обставини, якими обґрунтовано позовні
вимоги, статтею 1167 ЦК України не
регулюються, оскільки відшкодування
моральної шкоди з підстав зазначеної
норми матеріального права передбачає
протиправність дій заподіювача шкоди у
не договірних зобов'язаннях, а між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали місце договірні
правовідносини позики грошових коштів.
Будь-які інші правовідносини між
сторонами не виникли, оскільки ОСОБА_2
не вчиняв інших не обумовлених
виконанням договірних зобов'язань дій
у відношенні до ОСОБА_1, які б у сенсі
положень статей 1166, 1167 ЦК України могли
розглядатися як винні дії, що
обумовлюють право потерпілого
заявляти про відшкодування майнової та
моральної шкоди.

При таких обставинах суд вважає позов
таким, що підлягає частковому
задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 526,527,610,611,1046,1048,1049 ЦК України, 10, 60,
88, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму основного боргу за договором
позики від 21 лютого 2011 року в сумі 105383,25
грн. (сто п'ять тисяч триста вісімдесят
три гривні 25 копійок), три проценти
річних від простроченої сумі за весь
час прострочення в сумі 568,80 грн.
(п'ятсот шістдесят вісім гривень 80
копійок), відсотки у розмірі 1,7 %
щомісячно у сумі 17134,93 грн., (сімнадцять
тисяч сто тридцять чотири гривні 93
копійки), а всього стягнути 123086,98 грн.
(сто двадцять три тисячі вісімдесят
шість гривень 98 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Луганської області через
Ленінський районний суд міста
Луганська шляхом подачі в десятиденний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий: суддя

О.Ю.Золотарьов