У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Журавель В.І.,
Парінової І.К.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного
підприємства «Грандфінресурс» про
захист прав споживачів, визнання
договору недійсним та повернення
сплачених коштів, за касаційною
скаргою Приватного підприємства
«Грандфінресурс» на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 22 липня 2013 року, ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 11 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у
якому просив визнати недійсним договір
від 29 березня 2012 року № 208798, укладений
між ним та Приватним підприємством
«Грандфінресурс» ( далі - ПП
«Грандфінресурс»), стягнути з
відповідача на його користь 17 670,85 грн,
сплачених за цим договором, та
транспортні витрати на проїзд його
представників з м. Маріуполя до м.
Києва.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що 29 березня 2012 року він уклав з ПП
«Грандфінресурс» договір № 208798, згідно
з яким останній зобов'язався вчинити
від його імені та за його рахунок певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
товару або відповідної суми у позику на
умовах діяльності програми «Альянс
України». Відповідач фактично
зобов'язався надати йому позику в сумі
80 000 грн для придбання товару.

Він сплатив на користь ПП
«Грандфінресурс» одноразовий
комісійний внесок у розмірі 5 600 грн,
одинадцять загальних платежів в
розмірі 12 070,85 грн, а
всього 17 670,85 грн.

Вважає, що укладений договір не
відповідає вимогам ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів», якою
заборонена нечесна підприємницька
практика, яка вводить споживача в
оману, зокрема, утворення, експлуатація
або сприяння розвитку пірамідальних
схем, та вимогам ст. 18 цього Закону,
оскільки містить несправедливі умови
договору.

Крім того, зазначав, що відповідач не
перебуває на обліку в Нацкомфінпослуг
та не має ліцензії на надання
фінансових послуг, а отже, не може
надавати позики та проводити
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах,
оскільки дані послуги віднесені
законом до фінансових послуг.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 22 липня 2013
року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
11 грудня 2013 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір від 29
березня 2012 року № 208798, укладений між ПП
«Грандфінресурс» та ОСОБА_3

Стягнуто з ПП «Грандфінресурс» на
користь ОСОБА_3 17 670,85 грн, сплачених за
договором № 208798.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПП
«Грандфінресурс», посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам постановлені
у справі судові рішення не
відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що діяльність відповідача по
своїй суті є пірамідальною схемою, на
час укладення угоди фактично введено
позивача як споживача в оману, тому
спірний договір є нікчемним (його
недійсність встановлена законом) і до
нього слід застосувати наслідки
недійсності правочину, передбачені ст.
216 ЦК України.

З такими висновками погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що 29 березня 2012 року
ОСОБА_3 уклав з ПП «Грандфінресурс»
договір № 208798, згідно з яким відповідач
зобов'язався вчинити від імені
позивача та за його рахунок певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
товару або відповідної суми у позику на
умовах діяльності програми «Альянс
Україна».

Пунктом 1.1. ст. 1 договору передбачено,
що відповідач за згодою позивача
зобов'язується вчинити від її імені та
за її рахунок певні юридичні дії,
спрямовані на придбання грошової суми
у позику, зазначеної у додатку № 1 до
даного договору, на умовах діяльності
програми «Альянс Україна», що
міститься в додатку № 2, який є
невід'ємною частиною цього договору, в
тому числі: сформувати реєстр
учасників, забезпечити його
адміністрування; організовувати та
проводити захід по розподілу грошового
фонду, надати учаснику відповідну суму
у позику; надавати інші послуги і
здійснювати інші правочини, погоджені
сторонами, у порядку та в строки,
передбачені цим договором та додатками
до нього.

Відповідно до п. 4.8. ст. 4 договору,
учасник заявляє, що отримав усі
пояснення від представника
адміністратора, уважно прочитав та
зрозумів усі визначення, умови та зміст
договору і додатків до нього, що
засвідчує своїм підписом.

На виконання умов зазначеного вище
договору позивач сплатив на користь ПП
«Грандфінресурс» комісійний внесок у
розмірі 5 600 грн, одинадцять загальних
платежів у розмірі 12 070,85 грн, а всього 17
670,85 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7
ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Вказана позиція викладена в постанові
Верховного Суду України від 11
вересня 2013 року № 6-40цс13, яка згідно з
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
суддів.

Законом України від 02 червня 2011 року
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг» (введено в дію з 09
січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4
Закону України «Про фінансові послуги
та регулювання ринків фінансових
послуг» та доповнено її п. 111, яким до
фінансових послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

За умовами вказаного договору позивач
щомісячно сплачує внески за товар, який
передається йому після одержання
дозволу на його отримання, відтак,
споживач в рамках укладеного договору
сплачує за товар, а не за можливість
його отримання (ст. ст. 1, 2 договору, ст.
ст. 4, 5 додатку № 2).

У порушення ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України
суди на зазначені вимоги закону та
обставини справи уваги не звернули, не
врахували, що укладений сторонами
правочин передбачає одержання
споживачем необхідного йому товару,
визначає умови, за яких такий товар
може бути одержаний та прийшли до
передчасного висновку про наявність
обману та ознак «пірамідальної схеми»
у діях ПП «Грандфінресурс» під час
укладення договору, оскільки це не
узгоджується з положеннями п. 7 ч. 3 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів» у взаємозв'язку з нормами
Закону України «Про фінансові послуги
та регулювання ринків фінансових
послуг».

За таких обставин, ухвалені у справі
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.
338 ЦПК України є підставою для їх
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Грандфінресурс»
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 22
липня 2013 року, ухвалу апеляційного суду
м. Києва від 11 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді: В.І. Журавель

С.О. Карпенко

І.К.
Парінова

В.О. Савченко