Провадження № 2/734/10/14
Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 квітня 2014 року

Козелецький районний суд
Чернігівської області в складі:

головуючого судді -
Іванюка Т.І.,

при секретарі -
Дідовець М.І.,

за участю: позивача -
ОСОБА_1,

представника позивача -
ОСОБА_2,

відповідача -
ОСОБА_3,

представників відповідача -
ОСОБА_4, ОСОБА_5,

експерта -
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Козелець цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа Територіальна громада в
особі Козелецької селищної ради про
визнання права власності та поділ
житлового будинку, що є спільною
сумісною власністю подружжя в натурі
та встановлення порядку користування
земельною ділянкою, -

в
с т а н о в и в:

у суд із позовом про визнання
права власності та поділ житлового
будинку, що є спільною сумісною
власністю подружжя в натурі та
встановлення порядку користування
земельною ділянкою звернулась ОСОБА_1
до ОСОБА_3 у якій просить встановити
факт проживання з відповідачем однією
сім'єю без реєстрації шлюбу 09 березня
2006 року по 14 грудня 2007 року включно,
визнати житловий будинок з
господарськими будівлями та земельну
ділянку площею 20 га, які розташовані в
АДРЕСА_1 та провести реальний розподіл
даного майна між нею та ОСОБА_3 Свої
позовні вимоги позивачка мотивує тим,
що з 9 березня 2006 року вона проживала
однією сім'єю з відповідачем ОСОБА_3 15
грудня 2007 року між ними було
зареєстровано шлюб. Під час
перебування у шлюбі за спільні кошти на
земельній ділянці, яка належала
відповідачу, ними був збудований
будинок на місці літньої кухні та
побудовано надвірні будівлі. Право
власності на даний будинок ОСОБА_3
зареєстрував після розірвання шлюбу.
Вважає, що побудоване нерухоме майно та
земельна ділянка, на якій воно
розміщено є спільною власністю
подружжя, а тому підлягає поділу.

У судовому засіданні позивачка
та її представник позовні вимоги
повністю підтримали.

Відповідач позовні вимоги в
частині встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу 09
березня 2006 року по 14 грудня 2007 року
визнав та пояснив, що дійсно у даний
період проживав із відповідачкою. У
іншій частині позовних вимог просить
відмовити, мотивуючи тим, що
будівництво проводилось за кошти його
синів. Крім того, земельну ділянку він
отримав у власність у результаті
приватизації. Тому, на його думку, дані
об'єкти не можуть відноситися до
об'єктів спільної власності подружжя.

Представники відповідача
просять відмовити у задоволенні
позовних вимог з мотивів
безпідставності.

Представник третьої особи у
судове засідання не з'явився, подавши
заяву про розгляд справи у його
відсутності.

У судовому засіданні експерт
ОСОБА_6 пояснив, що у висновку експерта
за результатами проведення судової
будівельно-технічної експертизи №
2357/2358/13-24 від 13 березня 2014 року ним були
допущені технічні помилки, де замість
вулиці АДРЕСА_1 було зазначено вулиці
АДРЕСА_2.

Під час розгляду справи свідки
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали як одна
сім'я з 2006 року. За час їх спільного
проживання ними був побудований
будинок та господарські будівлі.

Свідок ОСОБА_10 у судовому
засіданні показав, що він товаришує з
сином відповідача, а тому допомагав їм
при будівництві будинку, сараю та
гаража.

Свідок ОСОБА_11 у судовому
засіданні показав, що він привозив
ОСОБА_3 на будівництво будівельні
матеріали. Підтвердив те, що під час
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 будинок
був відремонтований, а його площа
збільшена.

Під час розгляду справи були
встановлені такі факти і відповідні
ним правовідносини:

Рішенням 6 сесії 5 скликання
Козелецької селищної ради від 18 січня
2007 року було надано дозвіл гр. ОСОБА_3 на
розроблення проекту відведення
земельної ділянки площею 0,20 га для
ведення особистого селянського
господарства по АДРЕСА_1

Рішенням 6 сесії 5 скликання
Козелецької селищної ради від 6 вересня
2007 року ОСОБА_3 було передано у
власність земельну ділянку площею 0,20
га для ведення особистого селянського
господарства по АДРЕСА_1

15 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 було укладено шлюб, який був
зареєстрований відділом реєстрації
актів цивільного стану Козелецького
РУЮ, актовий запис № 160.

Рішенням 7 сесії 5 скликання
Козелецької селищної ради від 27 грудня
2007 року передано безоплатно у
власність гр. ОСОБА_3 земельну ділянку
площею 0,06 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд в
АДРЕСА_1

Згідно Державного акта на право
власності на земельну ділянку НОМЕР_1
виданого 17 грудня 2007 року ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки площею 0,20
га для ведення особистого селянського
господарства, яка розташована на
території Козелецької селищної ради,
сел. Козелець, Козелецького району,
Чернігівської області.

Рішенням виконавчого комітету
Козелецької селищної ради № 44 від 28
квітня 2010 року ОСОБА_3 було надано
дозвіл на переобладнання літньої кухні
під житловий будинок і побудувати
сарай і гараж в АДРЕСА_1

Згідно державного акта на право
власності на земельну ділянку НОМЕР_2,
виданого 04.08.2011 року, земельна ділянка,
яка розташована по АДРЕСА_1, площею 0,06
га, зареєстрована за гр. ОСОБА_3.

Рішенням Козелецького районного
суду від 7 вересня 2012 року шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано.

Згідно свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 25.12.2012
року ОСОБА_3 є власником житлового
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно довідки КП «Ніжинське
МБТІ» № 2 від 29.01.2013 року вартість
домоволодіння, яке розташоване в
АДРЕСА_1, та належить згідно свідоцтва
про право власності виданого 25.12.2012
року ОСОБА_3, складає 452 574 гривні.

Заслухавши позивача, її
представника, відповідача, його
представників, свідків та дослідивши
матеріали цивільної справи, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа Територіальна громада в
особі Козелецької селищної ради про
визнання права власності та поділ
житлового будинку, що є спільною
сумісною власністю подружжя в натурі
та встановлення порядку користування
земельною ділянкою підлягають
частковому задоволенню. До даного
висновку суд прийшов із наступних
підстав:

відповідно до вимог ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Згідно
ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами та іншими
учасниками процесу доказів. Згідно ч.1
ст.57 ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.256 ЦПК України, справи
про встановлення фактів, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
громадян, розглядаються судовим
порядком, коли діючим законодавством
не передбачено іншого прядку їх
встановлення, а також при неможливості
одержання заінтересованими особами
відповідних документів чи при
неможливості відновлення загублених
або знищених документів, що
посвідчують ці факти.

Згідно п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд
розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів

Згідно статті 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки. Сім'я
створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Аналізуючи встановлені у
судовому засіданні фактичні обставини,
суд приходить до висновку, про те, що
стороною позивача повністю доведено
факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 09
березня 2006 року по 14 грудня 2007 року
включно. Пояснення позивача та покази
свідків відображають характер
відносини, які склалися між позивачкою
та відповідачем ОСОБА_3, як чоловіка і
дружини у вказаний період. Суд також
враховує визнання відповідачем
вказаних вимог. Тому позов в цій
частині підлягає задоволенню.

Разом з цим, не підлягають
задоволенню решта позовних вимог
позивача, із наступних підстав:

згідно вимог ст.ст. 60, 70 Сімейного
кодексу України майно набуте подружжям
за час шлюбу належить дружині та
чоловіку на праві спільної сумісної
власності. У разі поділу майна, що є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя частки майна дружини та
чоловіка є рівними. Статтею 62 СК
передбачено, що якщо майно дружини,
чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилось у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат,
воно у разі спору може бути визнане, за
рішенням суду, об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Пунктом 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12 2007
року " Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" передбачено,
що майно , яке належало одному з
подружжя, може бути віднесено до
спільної сумісної власності укладеною
при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним
договором) або визнано такою власністю
судом з тих підстав що за час шлюбу його
цінність істотно збільшилась
внаслідок трудових або грошових затрат
другого подружжя чи їх обох.

Під час розгляду справи знайшло
своє підтвердження те, що в період
проживання однією сім'єю та шлюбу
подружжям, внаслідок спільних трудових
та грошових затрат, було проведено ряд
будівельних робіт, а саме прибудована
житлова прибудова до частини будинку,
проводились роботи по утепленні
зовнішніх стін будинку, даху,
збудований ганок, було проведено
газопостачання, та інше. Крім цього,
було збудовано гараж, погріб,
вбиральня. Факт спільних трудових та
грошових затрат підтверджується
поясненнями позивача, відповідача,
показами у судовому засіданні свідків
та довідками з місць роботи ОСОБА_1, які
підтверджують отримання нею доходів у
вигляді заробітної плати. Згідно
висновку будівельно-технічної
експертизи № 2357/2358/13-24 від 13 березня 2014
року, ринкова вартість житлового
будинку станом на 8 березня 2006 року
становила 34 316, 00 гривень. Станом на 7
вересня 2012 року, тобто на час
розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
ринкова вартість житлового будинку з
надвірними будівлями вже становила 254
418, 00 гривень. Тобто, вартість
домоволодіння збільшилась на 220 102, 00
гривень.

При цьому, право власності на спірне
домоволодіння на момент розірвання
шлюбу зареєстровано не було.

Згідно з приписами ст.5 ЦК України
та п.4 Прикінцевих та перехідних
положень цього Кодексу, норм розділу VII
Прикінцевих положень СК України,
правовий статус майна щодо якого виник
спір, визначається нормами
матеріального права, яке діяло на час
його придбання (утворення).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК
України право власності на нерухоме
майно відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

У ч.1 п.1.4 Тимчасового положення
про порядок державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно зазначено,
що обов'язковій державній реєстрації
підлягають право власності та інші
речові права на нерухоме майно, а п.1 ч.1.5
даного положення свідчить, що
державній реєстрації підлягають право
власності та інші речові права на таке
нерухоме майно як житлові будинки.

Оскільки спірне майно - житловий
будинок, який розташований в АДРЕСА_1
станом на 7 вересня 2012 року, тобто на час
розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
не був прийнятий в експлуатацію,
вважався незавершеним будівництвом, і
як наслідок, не був зареєстрований в
органах БТІ, а тому не може бути
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. До завершення
будівництва особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі
будівництва. Тому позовні вимоги в
частині визнання спірного будинку та
господарських будівель об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги в частині визнання
права власності на ? частину спірного
житлового будинку з господарськими
будівлями та їх реального поділу також
не підлягають задоволенню, оскільки ці
вимоги є похідними від вимог про
визнання будинку з господарськими
будівлями об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, у яких суд
відмовив.

Суд також не знаходить підстав
для задоволення вимог позивача щодо
визнання земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,20 га за адресою: АДРЕСА_1
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя та визнання права власності
на ? її частину, оскільки відповідно до
положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна
ділянка, одержана громадянином у
період шлюбу в приватну власність
шляхом приватизації, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
йдеться не про майно, нажите подружжям
у шлюбі, а про одержану громадянином
частку із земельного фонду.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 5, 331 ЦК України, ст. 81, 116 ЗК
України, ст.ст. 60, 88, 209, 212, 215, 218, 223, 294, 295 і
296 ЦПК України, суд

в и р і ш
и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя
особа Територіальна громада в особі
Козелецької селищної ради про визнання
права власності та поділ житлового
будинку, що є спільною сумісною
власністю подружжя в натурі та
встановлення порядку користування
земельною ділянкою задовольнити
частково.

Встановити факт проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 09 березня 2006 року по
14 грудня 2007 року включно.

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
до Чернігівського апеляційного суду
через Козелецький районний суд.

Суддя -