Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/1371/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

При секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 21 січня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5
про визнання договору недійсним,
визнання права власності в порядку
спадкування за законом, зустрічний
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
визнання договору недійсним, визнання
права власності в порядку спадкування
за законом.

У позові зазначалось, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла його мати ОСОБА_6, яка являється
власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1
на підставі свідоцтва про право
власності на житло. Інша ? частина цієї
квартири належить на праві власності
позивачу ОСОБА_4 У вересні 2013 року від
своєї сестри ОСОБА_3 він дізнався, що
вона отримала в дарунок 1/2 частину
вказаної квартири, яка належала матері
на праві власності, після її смерті на
підставі довіреності. Позивач вважає,
що відповідач позбавила його права на
спадкування як спадкоємця першої черги
після смерті матері.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд визнати недійсним
договір дарування 1/2 частини квартири
за адресою: АДРЕСА_1 від 16 лютого 2009 року
укладений між ОСОБА_5, яка діяла на
підставі довіреності від 02 липня 2008
року від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7; визнати за ним право
власності на 1/2 частину квартири за
адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування
за законом після смерті спадкодавця
ОСОБА_6

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4
про визначення додаткового строку для
прийняття спадщини.

У зустрічному позові зазначалось, що
ОСОБА_4 є рідним братом позивачки.

Він та їх мати ОСОБА_6 проживали та були
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1. З 2003
року ОСОБА_4 не проживав у вказаній
квартирі. Позивачка доглядала за
матір'ю і остання вирішила подарувати
їй 1/2 частину квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 її
мати померла. Позивачка звернулася до
суду і зазначає про поважність
пропуску строку для прийняття
спадщини, а саме через свою хворобу та
необхідність стаціонарного лікування.

Посилаючись на вказані обставини,
позивачка просила суд визнати
пропущення нею строку для прийняття
спадщини з поважних причин, визначити
їй додатковий строк, достатній для
подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 21 січня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 від 16 лютого
2009 року укладений між ОСОБА_5, яка діяла
на підставі довіреності від 02 липня 2008
року від імені ОСОБА_6, та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
спадкодавця ОСОБА_6, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить змінити
рішення суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
апеляційної інстанції відхиляє скаргу,
якщо встановлює, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право власності на житло
№2004 від 20.11.1996 року позивачу та його
матері ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, належить на праві
спільної сумісної власності квартира
АДРЕСА_1.

16 лютого 2009 року було укладено договір
дарування між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, від
імені якої діяла ОСОБА_5 на підставі
довіреності, посвідченій ОСОБА_8,
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального 02 липня 2008 року
округу, реєстр №2180, за яким ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, передала
безоплатно у власність ОСОБА_3 1/2
частину цієї квартири.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про те, що повноваження
ОСОБА_5 з представництва інтересів
ОСОБА_6 за довіреністю від 02 липня 2008
року припинилися ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв'язку
зі смертю особи, яка видала довіреність
відповідно до п.6 ч.1 ст.268 ЦК України.
Оскільки договір дарування вчинений
від імені померлого власника
неповноважною особою ОСОБА_5,
суперечить нормам Цивільного кодексу
України, тому суд правомірно визнав
зазначений договір дарування
недійсним.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 1222,
ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України право на
спадщину виникає в день відкриття
спадщини, спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
її померлою, для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася
спадщина на 1/2 частину зазначеної
квартири, що не заперечується ОСОБА_3

Заповіту спадкодавець не залишила,
тому спадкування здійснюється за
законом.

Спадкоємцями першої черги за законом
являються син ОСОБА_9 та дочка ОСОБА_3

Згідно з довідкою №1704 від 02.10.2013 року
ОСОБА_9 проживав разом з матір'ю ОСОБА_6
до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_1.

За ч. 1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст 1268 ЦК Укаїни
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Тобто, позивач на день смерті матері
проживав разом з нею, від спадщини не
відмовився, тому у відповідності до ч.3
ст.1268 ЦК вважається таким, що прийняв
спадщину, тому суд обґрунтовано визнав
за ним в порядку спадкування право
власності на 1/2 частину спірної
квартири.

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК
України).

Згідно з довідкою Першої Запорізької
державної нотаріальної контори №2706/01-16
від 19 листопада 2013 року після смерті
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, яка
мешкала та була зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1, спадкова справа не
відкривалася. Ці обставини підтвердила
в судовому засіданні ОСОБА_3, яка
пояснила, що вона у встановлений
законом шестимісячний строк не
зверталася до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України
за позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачка за зустрічним
позовом ОСОБА_3 не довела, що
встановлений законом шестимісячний
строк на подання заяви про прийняття
спадщини вона пропустила з поважних
причин.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 20 травня 2008 року № 7
"Про судову практику у справах про
спадкування" судам роз'яснено, що
вирішуючи питання про визначення особі
додаткового строку, суд досліджує
поважність причини пропуску строку для
прийняття спадщини. При цьому
необхідно виходити з того, що поважними
є причини, пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
листі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» судом
не можуть бути визнані поважними такі
причини пропуску строку для подання
заяви про прийняття спадщини як
юридична необізнаність позивача щодо
строку та порядку прийняття спадщини,
необізнаність особи про наявність
спадкового майна, похилий вік,
непрацездатність, незнання про
існування заповіту, встановлення судом
факту, що має юридичне значення для
прийняття спадщини (наприклад,
встановлення факту проживання однією
сім'єю), невизначеність між
спадкоємцями хто буде приймати
спадщину, відсутність коштів для
проїзду до місця відкриття спадщини,
несприятливі погодні умови.

Суд, вирішуючи питання поважності
причин пропуску зазначеного строку
можуть визнавати поважними: тривалу
хворобу, перебування спадкоємця
тривалий час за межами України,
відбування покарання в місцях
позбавлення волі, перебування на
строковій військовій службі в Збройних
Силах України тощо.

Із виписок із історії хвороби наданих
суду вбачається, що ОСОБА_3 хворіла,
періодично знаходилася на
стаціонарному лікуванні в лікарні, але
в цей період працювала вчителем в
гімназії №47 м. Запоріжжя, в 2009 році в
період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 15 липня 2009 року
- шестимісячного строку

, необхідного для прийняття спадщини,
знаходилася на лікуванні тільки з 01.04.
по 17.04.2009 року.

Враховуючи викладене,
відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції правильно
виходив із вказаних вище норм
матеріального права, врахував, що право
на спадщину належить спадкоємцеві з
моменту її відкриття, закон зобов'язує
спадкоємця, який постійно не проживав
із спадкодавцем, у шестимісячний строк
подати нотаріусу заяву про прийняття
спадщини, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України
можуть бути застосовані, якщо у
спадкоємця були перешкоди для подання
такої заяви та ці обставини визнані
судом поважними та обґрунтовано
вважав, що позивачем не надано доказів
того, що є причини, пов'язані з
об'єктивними, непереборними, істотними
труднощами для спадкоємця на вчинення
цих дій.

З огляду на викладене, рішення
суду відповідає матеріалам справи та
закону. Підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 21 січня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: