Справа № 1309/9731/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/2103/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді
- Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі:
Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2,
представників ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Залізничного районного суду
м. Львова від 25 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради, треті особи:
Львівська міська рада, ОСОБА_5 про
визнання права власності та
зобов'язання узаконити добудову, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в
якому просить визнати за ним право
власності на здійсненну ним прибудову,
як таку яка відповідає ДБН, зобов'язати
відповідача узаконити його прибудову.
Свої вимоги мотивує тим, що він є
власником квартири №? НОМЕР_1 у
житловому будинку АДРЕСА_1, яка
складається з однієї кімнати,
загальною площею 18,4 кв.м., без кухні та
комунальних вигод. Для покрашення
своїх житлових умов він здійснив
добудову до зазначеної квартири, яка
відповідає вимогам ДБН, після чого
загальна площа його квартири складає
32,4 кв.м. Він не може узаконити цю
добудову, оскільки проти цього
заперечує його сусід ОСОБА_5 Проте
відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб. В зв'язку з
наведеним, просить позв задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 25 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено
за безпідставністю та
необгрунтованістю.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 подавши
апеляційну скаргу, у якій зазначає, що
не відповідає дійсності висновок суду
про те, що позивач в обгрунтування
зазначеної своєї вимоги посилається на
такі ж обставини, на які він посилався у
своєму зустрічному позові у цивільній
справі №2-1394/11. Вказує, що в даному
випадку мова йде, саме про визнання
безпідставною відмови у наданні згоди
з боку сусіда ОСОБА_5 на узаконення
самочинної прибудови. Окрім того,
покликається на ч.3 ст. 376 ЦК України,
згідно якої право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Просить скасувати рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 25 листопада 2013 року та прийняти
нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2
право власності на самочинно здійснену
прибудову.

Представник Львівської міської ради та
ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися,
хоча про розгляд справи було
повідомлено належним чином, про що
свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с. 134-135), про
причини неявки суд не повідомлено та з
клопотанням про відкладення розгляду
справи не зверталися, тому розгляд
справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК
України здійснюється колегією суддів
за відсутності осіб, які беруть участь
у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
ОСОБА_2, представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Районним судом встановлено, що ОСОБА_2 є
власником квартири №? НОМЕР_1 у
житловому будинку АДРЕСА_1, яка
складається з однієї кімнати,
загальною площею 18,4 кв.м., без кухні та
комунальних вигод (а.с.5).

Житловий будинок АДРЕСА_1 складається з
двох квартир № НОМЕР_1, яка належить
позивачу, та № НОМЕР_2, яка належить
третій особі ОСОБА_5, і тому зазначений
будинок є багатоквартирним.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 09.06.2011 року задоволено
позов Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_2, та останнього було
зобов'язано демонтувати, протягом
місяця після вступу рішення законну
силу, самочинно здійснену прибудову
розміром 4,50м х 2,70м на консолях і
влаштовану веранду розміром 1,20м х 5,30м
на площі балкону загального
користування та привести планування
квартири №?НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 до
попереднього стану, в противному разі
такі демонтувати силами ЛКП "Граніт" за
рахунок коштів ОСОБА_2 В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради про визнання
права власності на прибудови та
зобов'язання до вчинення дій було
відмовлено.

Районним судом встановлено, що згідно
вищенаведеного рішення ОСОБА_2
самочинно, без належного дозволу і
належно затвердженого проекту
здійснив прибудову розміром 4,60м х 2,70м
на консолях і влаштував веранду
розміром 1,20м х 5,30м на площі балкону
загального користування до квартири
№?НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, чим порушив права
співвласників квартири №НОМЕР_2 даного
будинку ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

У відповідності до ч.3 ст. 42 Земельного
кодексу України порядок використання
земельних ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території, визначаються
співвласниками.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012р. «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані (будуються)
на земельній ділянці, що не була
відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети; або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту; або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Пунктом 8 даної Постанови передбачено,
що право на забудову виникає у особи,
яка набула права на земельну ділянку на
законних підставах, після здійснення
нею дій, передбачених статтями 26 - 32
Закону № 3038-VI.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2 суд першої інстанції прийшов до
висновку про те, що позов є
безпідставним та необґрунтованим,
окрім того рішенням Залізничного
районного суду м. Львова від 09.06.2011 року
у задоволенні аналогічних вимог йому
було відмовлено.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком районного суду,
оскільки такий є обґрунтованим та
відповідає матеріалам справи.

Покликання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
на ч.3 ст. 376 ЦПК України, згідно якої
право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно,
колегія суддів вважає необґрунтованим,
оскільки земельна ділянка на якій
знаходиться добудова до квартири №
НОМЕР_1 у житловому будинку АДРЕСА_1 не
виділялася позивачу та на даний час
перебуває у комунальній власності.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012р. «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», де передбачено, що на
підставі частини третьої статті 376 ЦК
суд може задовольнити позов про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно на земельній
ділянці, що не надавалася у власність
чи користування особі, яка збудувала
його, якщо їй у встановленому законом
порядку було передано земельну ділянку
у власність або надано у користування
під уже збудоване нерухоме майно
відповідно до її цільового
призначення, та за умови, що
будівництво велося з додержанням
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил згідно із законодавством,
містобудівною та проектною
документацією, а також у разі, якщо ці
обставини були предметом розгляду
компетентного державного органу
(частина третя статті 375 ЦК). Також
ОСОБА_2 не надав суду доказів на
підтвердження того, що зазначена
земельна ділянка була передана йому
Львівською міською радою у
користування.

Окрім того, ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3 в судовому засіданні
Апеляційного суду Львівської області
погодилися з тим, що немає правових
підстав для задоволення позову та
апеляційної скарги, оскільки земельна
ділянка на якій здійснено добудову до
квартири №? НОМЕР_1 у житловому будинку
АДРЕСА_1 позивачу не надавалась у
визначеному законом порядку.

Матеріалами справи встановлено, що
Управлінням природних ресурсів та
регулювання земельних відносин
Депертаменту містобудування
Львівської міської ради повернуто
звернення ОСОБА_2 щодо можливості
надання йому у власність земельної
ділянки для обслуговування частини
будинку на АДРЕСА_1 (а.с. 57-58).

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для скасування рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 25
листопада 2013 року колегія суддів
не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно та
всебічно дослідив та оцінив обставини
у справі, подані сторонами докази та
правильно визначив характер спірних
правовідносин.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 25 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Струс Л.Б.

Судді ШандраМ.М.

Шумська Н.Л.