22-ц/775/417/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Ромахов В.І.
Категорія № 48
Доповідач Мальцева Є.Є.
12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого -
суддів -
Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.Б.,
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини та моральної
шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Волноваського районного суду
міста Маріуполя від 07 лютого 2014 року, -

В С Т
А Н О В И Л А :

10 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини та моральної шкоди. На
мотивування позову вказувала, що вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем. Від спільного життя
мають неповнолітню дитину-інваліда:
доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
проживає з позивачкою і знаходиться на
її утриманні. Відповідач у
добровільному порядку матеріальної
допомоги не надає, тому ОСОБА_1 змушена
звернутися до суду. Просить стягнути з
відповідача аліменти на її користь в
розмірі 50% з усіх його доходів до
досягнення дитиною віку повноліття,
стягнути на її користь аліменти за
попередні три роки на утримання та
лікування дитини у розмірі 50% з усіх
видів доходів, у відшкодування
моральної шкоди стягнути з відповідача
на її користь 20 000 грн. моральної шкоди
та компенсувати витрати на правову
допомогу.

Рішенням Волноваського районного суду
міста Маріуполя від 07 лютого 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
в сумі 700 (сімсот) гривен 00 коп.,
щомісячно, яка підлягає індексації
відповідно до закону, починаючи
стягнення з 08.11.2013 року і до повноліття
дитини. На користь держави з
відповідача стягнуто судовий збір у
сумі 243,60 грн.. Вирішено судом, що
стягнення аліментів підлягає
негайному виконанню в термінах
місячного платежу.

В інший частині позовних вимог
відмовлено за безпідставністю.

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_1,
в апеляційній скарзі просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовні
вимоги в повному обсязі. В скарзі
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
необґрунтованість судового рішення,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають істотне значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки ОСОБА_1, яка просила
апеляційну скаргу задовольнити,
заперечення відповідача ОСОБА_2, який
просив скаргу відхилити, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково і
стягуючи з відповідача на користь
позивачки аліменти в розмірі 700 грн
щомісячно на утримання дочки, суд
виходив з того, що відповідач
зобов'язаний матеріально утримувати
неповнолітню дитину до досягненням нею
повноліття.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія судів погоджується.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що згідно зі
свідоцтвом про народження, батьками
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1
(а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про
розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 розірвано 17 лютого 2009 року,
прізвище дружини після розірвання
шлюбу - ОСОБА_1 (а.с. 12).

Згідно з посвідченням Управління
соціального захисту населення
Волноваської РДА ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є
інвалідом (а.с. 13).

Відповідно до ст.180, 181 СК України
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття. За
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ч.1 ст.184 СК України якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі. Розмір
аліментів, визначений судом у твердій
грошовій сумі, підлягає індексації
відповідно до закону.

Відповідно з ч.1 ст.182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка,
дружини,батьків, дочки, сина; 4) інші
обставини, що мають істотне значення
для справи.

Задовольняючи позов в частині
стягнення аліментів частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач постійного доходу, з якого
можна утримувати аліменти у визначеній
судом частці, не має, тому, з
урахуванням вимог ст.182 СК України,
прийшов до висновку про доцільність
стягнення з відповідача аліментів на
утримання неповнолітньої дитини у
твердій грошовій сумі. Виходячи з
принципів розумності та
справедливості, а також з урахуванням
того, що відповідач може надавати саме
таку матеріальну допомогу дитині -
інваліду, є молодою працездатною
особою, і спроможний платити аліменти,
суд першої інстанції стягнув з нього
аліменти у твердій грошовій сумі у
розмірі 700грн.

Даних, які б спростували висновок суду,
позивачкою не наведено. Доводи
апеляційної скарги про те, що судом
першої інстанції не враховано розмір
витрат відповідача, з якого можливо
зробити висновок про розмір його
доходу, нічим не підтверджені, тому не
можуть вплинути на рішення суду.

Враховуючи наведене, з висновками суду
першої інстанції в цій частині колегія
судів не може не погодитись, оскільки
вони відповідають обставинам справи та
вимогам матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.191 СК України
аліменти за минулий час можуть бути
присуджені, якщо позивач подасть до
суду докази того, що він вживав заходів
щодо одержання аліментів з
відповідача, але не міг їх одержати у
зв'язку з ухиленням останнього від їх
сплати.

Стягнення аліментів за час, що передує
пред'явленню позову, є можливим у
порядку виключення лише за наявності
наступних умов: до моменту звернення з
позовом до суду аліменти не
стягувались; особа, яка вимагає
аліментів, приймала заходи щодо
одержання аліментів, але вони не були
одержані у результаті ухилення особи,
зобов'язаної сплачувати аліменти
(відповідача), від їх сплати. Ухилення
може виражатися у тому, що зобов'язана
особа - відповідач ухилялась від
укладення договору про сплату
аліментів на утримання дитини,
приховувала своє місцезнаходження або
свій заробіток (доходи) та інші подібні
дії. Таким чином, ухилення від сплати
аліментів є винною протиправною
поведінкою, тобто це свідоме
невиконання своїх обов'язків в умовах,
коли позивач звертався до відповідача
особисто або через суд з вимогою про
сплату грошової суми, необхідної для
утримання дитини.

Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог та заперечень.

Звертаючись 08.11.2013 року до суду з
вимогами про стягнення з відповідача
аліментів за минулі три роки, позивачка
в якості доказів посилалася на
лист-вимогу про сплату аліментів від
10.09.2013 року, адресовану відповідачу, та
на усні вимоги в телефонних розмовах з
ОСОБА_2.

Вирішуючи такі позовні вимоги, суду
першої інстанції вважав, що відсутні
підстави для стягнення з відповідача
аліментів за попередні три роки на
утримання та лікування дитини.

З матеріалів справи вбачається, що
протягом 2010-2013 років ОСОБА_2
систематично платив аліменти на
утримання дитини добровільно, в
достатньому розмірі, покупав необхідні
речі, товари для навчання (а.с.80-90).

А після розірвання шлюбу, 18.02.2010 року,
ОСОБА_2 забезпечив дочку ОСОБА_3 житлом -
подарував квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 79).

Враховуючи, що немає підстав для
стягнення аліментів з відповідача за
минулі роки, суд вважав також
безпідставними вимоги про
відшкодування з відповідача моральної
шкоди.

Крім того, відшкодування моральної
шкоди у зв'язку із стягненням аліментів
не передбачено законом.

Отже, висновок суду про відмову в
вимогах позивачки про стягнення з
відповідача аліментів за останні три
роки і про відшкодування на її користь
моральної шкоди в розмірі 20000 грн.
також є правильним.

Доводи апеляційної скарги про
незаконність рішення в частині відмови
в задоволенні вимог про стягнення
аліментів за минуле та моральної шкоди
не є слушними, оскільки не ґрунтуються
на законі.

Немає підстав також для зміни рішення в
частині відмови у відшкодуванні витрат
на правову допомогу, оскільки
позивачкою ні суду першої інстанції, ні
апеляційному суду не надано належного
документального підтвердження таких
витрат.

Відтак, колегія суддів вважає, що
рішення суду постановлено з дотримання
норм матеріального і процесуального
права, в ньому повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються допустимими доказами,
дослідженими в судовому засіданні, і
підстав для його скасування не
вбачається.

Доводи апеляційної скарги і зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку про те, що
судом допущено порушення норм
процесуального права або неправильне
застосування норм матеріального права,
яке призвело до неправильного
вирішення справи.

Нових доказів чи обставин, які могли б
вплинути на рішення суду, позивачкою
апеляційному суду не надано.

Таким чином, переглядаючи справу в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів не вбачає
апеляційних підстав для скасування чи
зміни рішення суду, у зв'язку з чим
рішення суду підлягає залишенню без
зміни, а апеляційна скарга позивачки
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Волноваського районного суду
міста Маріуполя від 07 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді :