Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1223/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Жушман О.М.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

іменем України

29.04.2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів -
Гайсюка О.В., Кривохижі В.І.,

за
участю секретаря - Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 про визнання
права власності на майно в порядку
спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Петрівського районного суду
Кіровоградської області від 2 березня
2006 року, -

ВСТАНВИЛА:

3 лютого 2006 року ОСОБА_2 звернувся до
Петрівського районного суду
Кіровоградської області з позовом у
якому просив визнати за ним право
власності на спадкове майно: державний
акт на право приватної власності на
землю серія КР № 098085. Позовні вимоги
обґрунтовував тим, що він являється
рідним сином ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, та спадкоємцем за законом.
Спадкове майно, земельна ділянка
НОМЕР_1 площею 7,67 га, розташована на
території Водянської сільської ради.
До смерті спадкодавець проживав з ним у
м. Кривий Ріг, однак він протягом
шестимісячного строку, після відкриття
спадщини. не звернувся до нотаріальної
контори за її оформленням так, як не
знав про існування такого строку та
вважав, що фактично прийняв спадщину,
вступивши в управління та володіння
іншим спадковим майном: житловим
будинком і присадибною ділянкою, які не
становлять для нього цінності.

Рішенням Петрівського районного
суду Кіровоградської області від 2
березня 2006 року позов задоволено: суд
визнав за ОСОБА_2 право власності на
земельну частку (пай), посвідчену
державним актом на право приватної
власності на землю, виданого
Петрівською районною державною
адміністрацією 1 квітня 2004 року на ім'я
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3, як спадкоємець за законом
після смерті ОСОБА_4, яка прийняла
спадщину у встановленому порядку,
подала апеляційну скаргу в якій
просить скасувати рішення суду і
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову. Апеляційну скаргу
обґрунтовано тим, що вона прийняла
спадщину після смерті матері - ОСОБА_5,
отримала свідоцтва про право на
спадщину за законом. Крім неї,
спадкоємцями першої черги являються:
позивач по справі, ОСОБА_6, ОСОБА_7
Рішенням суду було неправомірно
визнано за позивачем право власності
на всю земельну ділянку. У позовній
заяві позивач неправдиво виклав
обставини справи, а суд їх не перевірив.
Суд допустив порушення норм
матеріального і процесуального права

Особа, яка подала апеляційну
скаргу була повідомлена належним чином
про час та місце розгляду справи, але
особисто в судове засідання не
з'явилася.

Її представник, адвокат ОСОБА_8, у
судовому засідання підтримав доводи
апеляційної скарги повністю.

Позивач доводи апеляційної скарги
не визнав і надав пояснення про те, що
інші спадкоємці його померлої матері
участі в її утриманні і похованні не
приймали, спадщину на земельну ділянку
не прийняли. З їх усної згоди він сам
прийняв спадщину на земельну ділянку,
але не міг оформити своє право в
нотаріальному порядку бо не мав
правовстановлюючого документу на
землю, який знаходився у ОСОБА_3

Представник позивача, адвокат
ОСОБА_9, також заперечив проти доводів
апеляційної скарги посилаючись на те,
що ОСОБА_3 пропустила строк на
оскарження рішення суду.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника особи, яка подала
апеляційну скаргу, пояснення позивача
та його представника, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду у межах, встановлених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області у віці 79
років померла ОСОБА_4, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть НОМЕР_2, виданого відділом
реєстрації актів цивільного стану
Саксоганського РУЮ м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області (а.с. 9).

Згідно копії державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку серія КР № 098085, виданого 1
квітня 2004 року Петрівською районною
державною адміністрацією
Кіровоградської області (а.с. 8), ОСОБА_4
належало право власності на земельну
ділянку НОМЕР_1 площею 7,67 га призначену
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
розташовану на території Водянської
сільської ради.

З відомостей свідоцтва про
народження ОСОБА_2, позивача по справі,
вбачається, що його матір'ю являлася
ОСОБА_4 (а.с. 6).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
прийняв спадщину після смерті своєї
матері, ОСОБА_4, так, як проживав разом з
нею, доглядав за нею і її майном.

Погодитися з висновками суду
неможливо так, як дійшов їх з істотним
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кодексу під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Проте оскаржуване рішення не
відповідає цим вимогам закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 ЦПК України
суди розглядають справи, визначені у
частині першій цієї статті, в порядку
позовного, наказового та окремого
провадження.

У справах позовного провадження
особами, які беруть участь у справі, є
сторони, треті особи, представники
сторін та третіх осіб (ч. 1 ст. 26 ЦПК
України).

Відповідно до ст. 30 ЦПК України
сторонами в цивільному процесі є
позивач і відповідач.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити ім'я
(найменування) позивача і відповідача,
а також ім'я представника позивача,
якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі.

За змістом ч. 1 ст. 121 ЦПК України
суддя зобов'язаний залишити позовну
заяву без руху, якщо вона не відповідає
вимогам ст.ст. 119 і 120 цього Кодексу та
надати позивачу строк для усунення її
недоліків.

У справах, які виникають із
спадкових правовідносин,
відповідачами є спадкоємці, які
прийняли спадщину. При відсутності
інших спадкоємців за заповітом і за
законом, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Всупереч вказаним нормам ЦПК
України, суд прийняв до розгляду
позовну заяву у якій не вказаний
відповідач, відкрив провадження у
справі, а в подальшому розглянув справу
і ухвалив рішення за відсутності
відповідача, як особи, яка бере участь у
справі.

Як вбачається з протоколу судового
засідання (а.с. 11), суд ухвалив рішення у
попередньому судовому засіданні.

Проте, в порушення п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК
України суд не вирішив питання про
склад осіб, які повинні брати участь у
справі

Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України
ухвалення у попередньому судовому
засіданні судового рішення у разі
відмови від позову, визнання позову,
укладення мирової угоди проводиться в
порядку, встановленому статтями 174 і 175
цього Кодексу.

Однак, визначених процесуальним
законом підстав для ухвалення судом
рішення в попередньому судовому
засіданні були відсутні.

Під час розгляду цивільної справи
доказуванню підлягають ті обставини,
на які посилаються сторони як на
підставу своїх вимог і заперечень а
також інші обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі, щодо яких у сторін виник спір.

При розгляді справ вказаної
категорії слід перевіряти наявність
або відсутність спадкової справи
стосовно спадкодавця у нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини,
наявність у матеріалах справи
обґрунтованої постанови про відмову
нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії,
зокрема відмови у видачі свідоцтва про
право на спадщину.

Суд першої інстанції не витребував
спадкову справу, не з'ясував коло
спадкоємців, які прийняли спадщину, не
перевірив обставини, якими позивач
обґрунтовував позовні вимоги та не
з'ясував можливість вирішення питання
про спадщину в нотаріальному порядку.

Як вбачається з витребуваної судом
апеляційної інстанції з Сьомої
державної нотаріальної контори м.
Кривий Ріг спадкової справи заведеної
після смерті ОСОБА_4, заведеної 5 червня
2004 року, в межах встановленого ч. 1 ст. 1270
ЦК України строку для прийняття
спадщини із заявами про прийняття
спадщини до нотаріальної контори
звернулися спадкоємці: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, позивач по справі.

Із наявних у матеріалах спадкової
справи заяв спадкоємців вбачається, що
між ними існував спір про спадкове
майно, АДРЕСА_1, який вони вирішили за
домовленістю, подавши нотаріальній
конторі спільну заяву від 2 липня 2005
року.

В матеріалах спадкової справи
містяться копії виданих вищевказаним
спадкоємцям свідоцтв про право на
спадщину за законом від 2 липня 2005 року
на цю частину спадкового майна.

Постанова нотаріуса про відмову у
видачі позивачу свідоцтва про право на
спадщину за законом на земельну
ділянку відсутня.

Суд не з'ясував можливість вирішення
питання про право на спадщину в
нотаріальному порядку шляхом
одержання свідоцтва про право на
спадщину.

Отже суд не з'ясував всі обставини,
які мають суттєве значення для справи.

Крім того, всупереч ч. 2 ст. 31 ЦПК
України, суд першої інстанції
самостійно змінив предмет позову,
визнавши за позивачем право власності
на земельну ділянку, у той час, як
позивач просив визнати за ним право
власності на документ - державний акт
на право власності на землю.

Допущені судом першої інстанції
привели до порушення майновий та
процесуальних прав ОСОБА_3 й інших
спадкоємців, які не були залучені до
участі у справі, та постановлення
незаконного і необґрунтованого
рішення у справі, що відповідно до п. 4 ч.
1, ч. 3 ст. 309 ЦПК України є підставою для
його скасування.

Так, як суд першої інстанції
вирішив справу без залучення осіб, які
повинні брати участь у справі, та
вирішив питання про їх права і
обов'язки, а виходячи з положень глави 1
розділу V ЦПК України суд апеляційної
інстанції не може усунути допущенні
судом першої інстанції порушення норм
права на стадії апеляційного розгляду
справи, ухвалене судом першої
інстанції рішення підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Рішення Петрівського районного
суду Кіровоградської області від 2
березня 2006 року скасувати і ухвалити
нове рішення.

Відмовити повністю в задоволені
позову ОСОБА_2 про визнання права
власності на спадкове майно в порядку
спадкування.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
компенсацію витрат на сплату судового
збору у сумі 443 (чотириста сорок три)
грн. 44 коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: