РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Нора Н.В.

при секретарі - Заверуха О.Б.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третіх осіб Четвертої
Львівської державної нотаріальної
контори, приватного нотаріуса ОСОБА_4
про визнання заповіту та заяви
недійсними та визнання права власності
на спадкове майно, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1, інтереси якого за
договором у судовому засіданні
представляє ОСОБА_2, звернувся до суду з
позовом до відповідача про визнання
недійсним заповіту ОСОБА_5 від 12.10.2000р.
який був посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_4, визнання недійсною
заяву ОСОБА_5 від 13.06.2002 року, визнання
права власності на спадкове майно
після смерті ОСОБА_5 - в будинку АДРЕСА_1
- 79/450 за ОСОБА_1 та 79/450 за відповідачем
ОСОБА_3, визнати право власності ОСОБА_3
в спадковому майні після смерті ОСОБА_6
в розмірі 49/450 та зобов'язати четверту
Львівську державну нотаріальну
контору видати свідоцтва про право на
спадщину. У судовому засіданні позивач
та його представник вимоги підтримали
по наведеним вище мотивам та пояснили,
що у 1947 році був укладений шлюб між
ОСОБА_6 та ОСОБА_5, від шлюбу народилось
двоє дітей ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_3
(відповідач). Будинок АДРЕСА_1 був
збудований батьками і являвся спільним
майном подружжя. 28.12.1984р. батьком ОСОБА_6
9/25 частин вказаного будинку було
подаровано сестрі позивача ОСОБА_3, до
якої вона з часом зробила прибудову з
окремим входом. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько
ОСОБА_6 помер. Розпорядженням
Личаківської районної адміністрації
ЛМР №763 від 21.06.2001р. були визначені
ідеальні долі між співвласниками, а
саме за ОСОБА_6 46/100 ідеальних часток
будинку, за ОСОБА_3 54/100 ідеальних частин
та видані свідоцтва про право
власності. 12.10.2000 р. мати ОСОБА_5 склала
заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_4, згідно з яким все
майно, що належало їй на день смерті
вона заповіла доньці ОСОБА_3 Рішенням
Личаківського районного суду м. Львова
від 06.05.2003р. ОСОБА_5 була визнана
недієздатною та ОСОБА_1 був призначений
опікуном. Згідно висновку
судово-психіатричної експертизи від
24.03.2003р. зазначено, що в період часу,
який відноситься до 12.10.2000р. ОСОБА_5
страждала органічним ураженням
головного мозку і за своїм психічним
станом не могла розуміти значення
своїх дій та керувати ними. За таких
обставин просять позов задоволити. В
підтвердження вимог покликаються на
копії оскаржуваних правочинів, копію
заповіту, копію акту амбулаторної
судово-психіатричної експертизи, якою
підтверджено мотиви позову та інші
документи, які просять вважати
вичерпними в обґрунтування позову.

Будучи присутньою особисто у
попередньому судовому засіданні, окрім
останнього, відповідач ОСОБА_3 проти
позову заперечила. Мотивує тим, що на
час складання заповіту ОСОБА_5 була
цілковито дієздатною, ясно і грамотно
висловлювала свою думку нотаріусу.
Оскільки мала слабкий зір, то заповіт
їй було прочитано нотаріусом вголос,
роз'яснено його зміст та порядок
виконання. На час укладення обох
правочинів, розуміла значення своїх
дій. При підписанні заяви та заповіту
мати висловила свою волю, тому підстав
вважати її недієздатною на час
укладення правочинів немає. В останнє
судове засідання відповідач не
з'явилась, про слухання справи
повідомлена належним чином, про
причини неявки не повідомила.
Враховуючи належне повідомлення
відповідача про судове засідання,
згоду представника позивача та
позивача на розгляд справи у
відсутності відповідача ОСОБА_3 - суд
вважає можливим розгляд справи у
відсутності відповідача, що відповідає
вимогам ст. 169 ЦПК України.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4
в останнє засідання не з'явилась,
будучи особисто присутньою у
первинному судовому засіданні,
висловилась про заперечення позову.
Пояснила, що перед посвідченням
заповіту шляхом спілкування по місцю
проживання із ОСОБА_5 переконалась у її
дієздатності та наміру укласти певний
правочин, розумінні наслідків такого
правочину. Нотаріальні дії вчинено з
дотриманням закону, порушень не
допущено. В останнє судове засідання не
з'явилась, враховуючи дані детальні
пояснення по обставинам справи, а також
наявність заяви про розгляд справи у її
відсутності, суд вважає можливим
постановлення рішення у відсутності
третьої особи.

Представник третьої особи - Четвертої
Львівської державної нотаріальної
контори у судове засідання не з'явився,
листом до суду просить розглядати
справу у відсутності представника
нотконтори, враховуючи матеріали даної
справи, суд вважає можливим розглянути
справу у відсутності представника цієї
установи.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши учасників процесу, оцінивши
письмові докази, враховуючи
висловлення позиції сторін про надання
суду усіх доказів в обґрунтування
ставлення до позову, суд оцінивши такі
позов задовольняє частково, виходячи з
наступних мотивів.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд вважає, що позовні вимоги знайшли
своє підтвердження у судовому
засіданні, в якому встановлено, що
12.10.2000 року приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 посвідчено оскаржуваний
заповіт, із змісту якого убачається, що
ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила
розпорядження на користь відповідача
на все належне їй майно, а саме частину
будинку з господарськими будівлями з
відповідною частиною земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1, строковий
рахунок в зберкасі, частину автомобіля
/а.с.18/.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 06.05.2003р. ОСОБА_5 була
визнана недієздатною. /а.с. 50/ Під час
розгляду даної справи призначалась
амбулаторна судово-психіатрична
експертиза /а.с. 21/, згідно висновку якої
від 24.03.2003р. зазначено, що в період часу,
який відноситься до 12.10.2000р. ОСОБА_5
страждала органічним ураженням
головного мозку і за своїм психічним
станом не могла розуміти значення
своїх дій та керувати ними /а.с. 22-25/.

13 червня 2002 року четвертою Львівською
державною нотаріальною конторою
посвідчено заяву ОСОБА_5, якою на видачу
свідоцтва про право власності на
частку в спільному майні подружжя
після смерті чоловіка не претендує.
/а.с. 14/

Долученій до справи оригіналу медичної
карти стаціонарного хворого, суд
правової оцінки не дає, оскільки така в
оригіналі була предметом дослідження
експертами-психіатрами, якими за
ухвалою суду дано висновок про стан
особи на час укладення оскаржуваних
правочинів.

Таким висновком, що відображено у акті
№ 830 посмертної судово-психіатричної
експертизи за участю трьох експертів,
висвітлено питання погоджені із
сторонами та встановлено, що ОСОБА_5
станом на 13.06.2002р., під час падання заяви
у четверту Львівську державну
нотаріальну контору страждала
судинною деменцією і за своїм
психічним станом не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Заперечення проти обґрунтованості
вказаного висновку з врахуванням
зауважень щодо оформлення медичної
картки - не можуть спростовувати його
об'єктивності. Крім того, сторона
відповідачів не навела жодних
переконливих мотивів, за який висновок
експертизи у складі трьох фахівців,
можна поставити під сумнів.

Ст. 1216 ЦК України вказує, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла до інших осіб.

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1222
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини.

Право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті.

Згідно вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, частиною 3 цієї статті
встановлено, що волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його волі. Недодержання
цих вимог є підставою недійсності
правочину.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 225 ЦПК
України, правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

На підставі наведених доказів, суд
приходить до висновку, що вимоги про
визнання заповіту на користь
відповідача та заяву від 13.06.2002р. слід
визнати недійсними з мотивів
встановлення обставин, що ОСОБА_5, як
сторона правочинів, за якими
розпорядилась своїм майном у момент їх
укладення не розуміла значення своїх
дій та не могла керувати ними.

Що стосується вимог про визнання права
власності в спадковому майні, то такі
слід відхилити, оскільки у разі
недійсності заповіту спадкоємець має
право звернутись до нотконтори на
загальних підставах із заявою про
прийняття спадщини.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 57-60, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, ст. ст. 203, 205, 207, 209, 215, 216, 225 ч.1,
1216, 1222, 1223, 1254 ч. 4, 1257 ЦК України -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третіх осіб
Четвертої Львівської державної
нотаріальної контори, приватного
нотаріуса ОСОБА_4 про визнання заповіту
та заяви недійсними та визнання права
власності на спадкове майно -
задоволити частково.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_5
від 12.10.2000 року, який був посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_4.

Визнати недійсною заяву ОСОБА_5
від 13.06.2002 року.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь держави судовий збір в розмірі
214 грн. 60 коп.

В решті позовних вимог відмовити у
зв'язку з їх безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Нор Н. В.