Справа № 361/7351/13ц Головуючий у І
інстанції Дутчак І.М.Провадження №
22-ц/780/2389/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

28 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого - судді Білоконь О.В.,

суддів: Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

при секретарі Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 16 січня 2014 року за позовом ОСОБА_1
до садівницького товариства "Десенка"
про усунення перешкод в користуванні
земельними ділянками ,-

встановила:

У серпні 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом.

Позов мотивував тим, що він є власником
двох земельних ділянок для ведення
садівництва, що розташовані на
території Зазимської сільради
Броварського району Київської області
садівницького товариства «Десенка»:
площею 0,088 га та площею 0,020 га.

Відповідач обмежує позивача у
користуванні вказаними земельними
ділянками, оскільки перешкоджає
здійснювати заїзд до своїх земельних
ділянок лише через центральну дорогу
товариства.

Так, 25 квітня 2013 року перед в'їздом на
земельні ділянки НОМЕР_1 і НОМЕР_2 ним
було виявлено канаву, яку він змушений
був засипати, щоб добратись до своєї
земельної ділянки, яку викопав
працівник товариства ОСОБА_2 за
вказівкою голови правління СТ "Десенка"
Котка О.Б.

Також він (позивач) виявив пошкодження
замка на воротах до його земельної
ділянки.

25 і 26 травня 2013 року ворота до
центральної дороги СТ "Десенка" були
зачинені та охоронець ОСОБА_2
відмовлявся пропускати його,
ОСОБА_1, на територію товариства, у
зв'язку з чим він змушений був
звертатися до правоохоронних органів.

Згідно із протоколом загальних зборів
СТ "Десенка" від 30 червня 2013 року
вирішено заборонити йому (позивачу)
заїзд на територію товариства,
мотивуючи тим, що він не є членом
товариства, збудував самовільний заїзд
до своєї земельної ділянки № НОМЕР_2,
який не передбачений планом території
товариства.

Просив усунути йому перешкоди у
користуванні належними на праві
власності земельними ділянками шляхом
демонтування дренажних канав та
приведення у первинний стан дороги СТ
"Десенка" стосовно частини, що межує з
його земельними ділянками у
товаристві; відкрити центральні ворота
СТ "Десенка", надаючи йому, ОСОБА_1, як
власнику та усім його відвідувачам
безперешкодний доступ по центральній
дорозі СТ "Десенка" до його земельної
ділянки; замінити замок на воротах на
території належної йому земельної
ділянки № НОМЕР_2; забезпечити йому,
ОСОБА_1, як власнику та усім його
відвідувачам безперешкодний доступ по
центральній дорозі СТ "Десенка" до
своєї земельної ділянки будь-яким
транспортом чи пішки.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 16
січня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із того, що на час
розгляду справи в суді позивачу не
чиняться перешкоди у здійсненні його
права власності на належні йому
земельні ділянки.

Колегія суддів із такими
висновками погоджується, оскільки
вони ґрунтуються на матеріалах справи
та відповідають вимогам закону.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 35 ЗК України до
земель загального користування
садівницького товариства належать
земельні ділянки, зайняті захисними
смугами, дорогами, проїздами, будівлями
і спорудами загального користування.
Землі загального користування
садівницького товариства безоплатно
передаються йому у власність за
клопотанням вищого органу управління
товариства до відповідного органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчує
право на земельну ділянку.
Використання земельних ділянок
садівницьких товариств здійснюється
відповідно до закону та статутів цих
товариств.

Згідно з другим абзацом п. 3.1 статуту СТ
"Десенка" дороги товариства прилеглі до
приватних земельних ділянок згідно із
Земельним кодексом України є
невід'ємною частиною користування
членів садового товариства.

Згідно із ч. 1 ст. 78 ЗК України право
власності на землю - це право володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що згідно із двома
державними актами на право приватної
власності на землю серії І-КВ № 064332 від
13 березня 2001 року та серії Р1 № 238177 від 16
квітня 2003 року позивачу ОСОБА_1 на праві
власності на території Зазимської
сільської ради в СТ "Десенка"
належать дві земельні ділянки площею
0,088 га та 0,020 га. Цільове призначення для
ведення садівництва.

Членом СТ "Десенка" позивач ОСОБА_1 не є
та ніколи не був.

У селі Зазим'я Броварського району
Київської області у постійне
користування для колективного
садівництва СТ "Десенка" передано
земельну ділянку площею 15,16 га, що
підтверджується державним актом на
право постійного користування землею
від 19 вересня 1994 року.

Відповідно до рішення Зазимської
сільської ради народних депутатів від
16 вересня 1998 року № 65 СТ
"Десенка" на праві колективної
власності для розміщення доріг,
площадок загального користування
належить земельна ділянка площею 2,699
га, що підтверджується державним актом
на право колективної власності на
землю серії І-КВ № 000024 від 09 лютого 2000
року.

Сторони визнають, що у період з жовтня
2012 року по вересень 2013 року
відповідачем СТ "Десенка" вчинялись дії
щодо обмеження позивачу ОСОБА_1 у
користуванні центральною (внутрішньою)
дорогою товариства шляхом ненадання
вільного проїзду позивачу через
центральні ворота товариства,
викопуванням дренажної канави для
блокування виїзду на дорогу.

Разом з тим в подальшому дренажні
канави перед вї»здом на земельні
ділянки позивача засипано, центральні
ворота перед позивачем не зачиняють, що
визнає позивач.

З протоколу розширеного засідання
правління СТ "Десенка" від 05 жовтня 2013
року № 31 вбачається, що на цьому
засіданні вирішено припинити
перешкоди у користуванні внутрішньою
дорогою товариства СТ "Десенка"
власниками земельних ділянок НОМЕР_1 і
НОМЕР_2 ОСОБА_4 і ОСОБА_1 та членам їх
родин. Питання користування
внутрішньою дорогою товариства
СТ "Десенка" ОСОБА_4 і ОСОБА_1 вирішувати
у судовому порядку шляхом встановлення
сервітут на дороги товариства (т.1
а.с.192).

З огляду на викладене суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що позивачем не доведено порушення
його права власності на земельні
ділянки відповідачем на час розгляду
справи у суді; крім того, матеріали
справи не містять належних та
допустимих доказів про те, що
відповідач пошкодив замок на воротах
на території належної позивачу
земельної ділянки.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Відповідно до положень ч.1 ст. 15, ч.2 ст. 16
ЦК України кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, яке суд захищає у спосіб,
встановлений ч.2 ст. 16 ЦК України або
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Згідно з роз»ясненнями, викладеними у
п.7 Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004
року захист прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється
згідно з частиною третьою статті 152 ЗК
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів
захисту (стаття 16 ЦК).

Згідно із вимогами ст.ст. 3, 10, 60, 119, 212-213
ЦПК України позивач сам визначає зміст
позовних вимог, викладає обставини,
якими обгрунтовуються вимоги, а суд,
зберігаючи об»єктивність і
неупередженість створює необхідні
умови для всебічного і повного
дослідження обставин справи. Право
визначення підстав для предмету позову
належить виключно позивачу і суд сам за
власною ініціативою їх змінити не може.

Доводи апеляційної скарги про
необхідність скасування рішення суду
як незаконного і ухвалення нового про
задоволення його позовних вимог
колегія суддів вважає
необгрунтованими, оскільки з вересня
2013 року позивачу не чиняться перешкоди
у вільному доступі до його земельних
ділянок. Заявляючи позовні вимоги про
забезпечення позивачу та всім його
відвідувачам безперешкодний доступ по
центральній дорозі СТ «Десенка» до
його земельних ділянок будь-яким
транспортом або пішки, позивач просить
захистити своє право не у спосіб,
встановлений законом, крім того, не
надав доказів, які саме перешкоди з
вересня 2013 року чинить відповідач
позивачу у здійсненні його права
власності на земельні ділянки, у який
спосіб відповідач порушує, оспорює або
не визнає право позивача на земельні
ділянки, якими доказами це
підтверджується.

Крім тому, між сторонами фактично виник
не спір щодо користування позивачем
чужим майном, що належить відповідачу -
центральною дорогою СТ «Десенка», що
вирішується не шляхом захисту права
власності позивача, а шляхом
встановлення сервітуту у вигляді
можливості позивача пройти, проїхати
через земельну ділянку відповідача до
своїх земельних ділянок.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що судом першої інстанції
правильно застосовано норми
матеріального права, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, рішення суду не підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 16 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: