Справа № 755/3909/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"06" травня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Бартащук Л.П.

при секретарі Ізвольській С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
суми авансу, -

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся з
позовом до відповідача - ОСОБА_2 про
стягнення суми авансу в розмірі 8150, 00
грн., мотивуючи свої вимоги тим, що
25.02.2013р. сторони уклали договір про
наміри щодо купівлі-продажу в строк до
об'єкта нерухомого майна - квартири
АДРЕСА_1 в Агентстві нерухомості «Нове
місто - Ріелті»

У відповідності до п. 3 цього
договору, на підтвердження дійсних
намірів про наступне укладення
договору купівлі-продажу позивач
передав, а відповідач отримала від
нього авансовий платіж у рахунок
платежів за договором купівлі-продажу,
в сумі 8150 гривень 00 копійок, що в
еквіваленті по відношенню до дол. США
за курсом Національного банку України
на день укладення договору, складало 1
000 дол. США.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.4. договору
відповідач, як власник майна, заявила
про намір продати, а позивач - купити
однокімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_1

Проте, як виявилося пізніше,
згідно свідоцтва про право власності
на житло, квартира за адресою: АДРЕСА_1
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що
відповідач замовчувала.

Договір купівлі - продажу між
сторонами укладено не було, а переданий
позивачем відповідачу аванс в розмірі
8150,00 грн. відповідачем не повернуто.

Позивач та його представник
позовні вимоги підтримали з
вищезазначених підстав, направивши до
суду письмові заяви, в яких не
заперечували проти заочного розгляду
справи, просили позов задовольнити і
вирішити питання про стягнення судових
витрат.

Відповідач ОСОБА_2 в судові
засідання не з»явилася, про час та
місце судових засідань у справі згідно
вимог ст.. 74 ЦПК України вважається
повідомленою належним чином.

Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
повідомлення про причини неявки, може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

За згодою позивача суд ухвалив
про заочний розгляд справи, на підставі
наявних доказів.

Вивчивши обставини, викладені
позивачем у позовній заяві, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов до
висновку про задоволення позову з
наступних підстав.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 635 ЦК України
попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена, - у письмовій
формі.

Згідно до ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Як убачається з матеріалів справи, 25
лютого 2013 року сторони уклали Договір
про наміри продажу об'єкту нерухомого
майна - купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 в Агентстві нерухомості «Нове
місто - Ріелті».

Договір не посвідчений нотаріально,
тому не є попереднім договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.3. Договору про
наміри, ОСОБА_2 виявила намір продати, а
ОСОБА_1 купити однокімнатну квартиру
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На підтвердження своїх намірів та з
метою забезпечення виконання договору,
позивач передав у рахунок належних з
нього за договором платежів на
підтвердження зобов'язання і
забезпечення його виконання, а
відповідач прийняла суму авансу у
розмірі 8150,00 гривень, що на день
підписання договору було еквівалентом
1000,00 дол. США.

В п.п. 2.4. договору зазначено, що
нерухоме майно належить ОСОБА_2 на
праві приватної власності.

Згідно пред'явлених та переданих
відповідачем Агенції нерухомості
«Нове місто - Ріелті»
правовстановлюючих документів -
свідоцтва про право власності на житло
від 06 вересня 1993 року видане, згідно з
розпорядженням від 06 вересня 1993 року
№3552ж та зареєстроване в БТІ за № 3794 17
вересня 1993 року виявилося, що квартира
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Відповідно до ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного
кодексу, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до вимог ст. 546 Цивільного
кодексу України, - виконання
зобов'язання може забезпечуватися,
зокрема, неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Статтею 570 ЦК України передбачено,
що завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Отже, є обґрунтованими доводи
позивача про те, що передана ОСОБА_1
ОСОБА_2 грошова сума є авансом.

Строк дії Договору про наміри,
підписаний сторонами 15.04.2013 року,
припинений.

Доказів повернення відповідачем
позивачу авансу суду не надано.

Отже, сума авансу має бути стягнена
з відповідача на користь позивача.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_1 про стягнення авансового
платежу є обґрунтованим, доведеними
належними доказами і підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи убачається, що
ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі
243,60 грн. який слід стягнути на його
користь з ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 15, 16, 369, 509, 546, 626, 657,
570, 635, 1212 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 79, 88,
208-209, 211, 212-215, 218, 222, 223, 224-226, 294 ЦПК
України, суд, -

в и р
і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення суми авансу -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 8150,00 грн. авансу, судовий збір в
сумі 243,60, 00 грн., а всього стягнути 8 393
гривень 60 копійок.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду міста Києва через Дніпровський
районний суд міста Києва протягом
десяти днів після його проголошення в
судовому засіданні, а учасниками
судового розгляду, які не брали участь
у справі протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

СУДДЯ: