Справа № 344/1602/14-ц
Провадження № 22ц/779/976/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Малєєва А.Ю.,
Девляшевського В.А.

секретаря Яковин М.Я.

за участю: представника
ОСОБА_2- ОСОБА_3,

представника ПАТ
«ПриватБанк» - Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ПриватБанк»
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
18 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ПАТ «ПриватБанк»
звернувся з цим позовом до ОСОБА_2 В
його обґрунтування покликався на те, що
згідно кредитного договору, укладеного
19.02.2008р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та
відповідачем, ОСОБА_2 отримав кредит в
розмірі 3000 доларів США у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 19,20%
на суму залишку заборгованості за
кредитом. Своїм підписом відповідач
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір.
Однак, взяті на себе зобов'язання
відповідач не виконав. Станом на
31.12.2013р. заборгованість по кредиту
становить 6791,93 доларів США, з яких: 1922,63
доларів США - заборгованість по
кредиту; 3744,94 доларів США -
заборгованість по відсотках за
користування кредитом; 771,14 доларів США
- заборгованість по комісії за
користування кредитом; 31,29 доларів США -
штраф (фіксована частина); 321,94грн. -
штраф (процентна складова). Просив
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором та судові
витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 18 березня 2014 року позов
Публічного акціонерного товариства
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 6791 дол.
США 93 центи, що по курсу НБУ станом на
31.12.2013 року становить 54267 грн. 56 коп., 542
грн.69 коп. витрат по оплаті судового
збору.

На дане рішення представник ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне з'ясування обставин та
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Зазначає, що звертаючись до суду з
позовом, Банк-позивач пропустив
встановлену чинним цивільним
законодавством позовну давність. Так,
19.02.2008 року між сторонами була
підписана заява про отримання ОСОБА_2
кредиту у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну карту зі
сплатою відсотків за користування
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Станом на закінчення строку дії
картки, а саме 19.02.2009 року, на
картрахунку позичальника не було
коштів для сплати відсотків, а відтак
виходячи з п 3.1.3. правил користування
платіжною карткою, позивач не мав права
продовжувати дію картрахунку та
платіжної картки. З часу першого
обов'язку внесення позичальником
платежу в рахунок погашення кредиту, а
саме 06.04.2008 року до моменту звернення
позивачем в суд з даним позовом 22.01.2014
року минуло більше 5 років.

Також апелянт зазначає, що в матеріалах
справи відсутній договір про надання
банківських послуг, не долучено
пам'ятку клієнта про тарифи, які є
невід'ємною частиною договору при
оформлення та видачі платіжної картки,
а сам факт оформлення такої платіжної
картки не означає автоматичного зняття
з неї готівкових коштів.

З цих підстав рішення суду першої
інстанції, апелянт просив скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги
підтримав, просив про її задоволення.

Представник ПАТ «ПриватБанк» вважає
рішення суду першої інстанції законним
та обгрунтованим, просить залишити
його без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
представників сторін, дослідивши
письмові матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 19.02.2008 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено
кредтний договір №б/н на суму 2000 дол.
США у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 19,20% на суму залишку
заборгованості за кредитом. Відповідно
до умов даного договору він складався
із заяви позичальника та Умов і Правил
надання банківських послуг. Згідно
умов договору базова процентна ставка
за кредитом становила 1,6 % на місяць на
залишок заборгованості. За порушення
строків повернення платежів
позичальник повинен сплатити штраф в
розмірі 250 грн. та 5% від суми позову.

Відповідно до розрахунку наданого
позивачем загальна заборгованість по
сплаті кредиту, відсотків за
користування кредитними коштами
станом на 31.12.2013 року становила 6791,93 дол.
США., з яких: 1922,63 дол. США -
заборгованість за кредитом, 3744,94 дол.
США - заборгованість по відсотках за
користування кредитом, 771,14 дол. США -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 31,29 дол. США та
321,94 дол. США - штрафу (фіксована частина
та процентна складова.)

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із
того, що відповідач, підписавши заяву
та отримавши кредитну картку,
погодився з умовами публічного
договору, які є єдиними для всіх
клієнтів банку, однак, уклавши вказаний
договір, не виконує його істотні умови
щодо порядку, строків погашення
кредиту та процентів за користування
ним, хоча взяв на себе зобов'язання
виконувати їх вчасно.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства. Згідно зі
ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлено строк його
виконання, воно підлягає виконанню у
цей строк.

Згідно п. 3.13 Умов та Правил надання
банківських послуг у випадку, якщо
після закінчення строку вкладу клієнт
не заявив банку про відмову від
продовження його строку, вклад
автоматично вважається продовженим.
Строк вкладу продовжується
неодноразово без явки клієнта в банк.
Відповідно до п. 9.12 умов і правил
надання банківських послуг кредитний
договір діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору він
автоматично пролонгується на такий же
термін.

Оскільки відповідної заяви про
закриття рахунку ОСОБА_2 не подавав, то
правовідносини боржника з банком
тривали на момент подання позову.

Посилання в апеляційній скарзі на
відсутність звернення банку з часу
порушення зобов'язань/не сплати
кредиту боржником через 120 днів з
відповідним позовом до суду і
внаслідок цього спливу позовної
давності, є необґрунтованими.
Визначений у заяві про отримання
кредитної карти та в п. 8.6 Умов та Правил
надання банківських послуг 120-денний
строк звернення до суду у зв'язку з
порушенням позичальником термінів
платежів є правом, а не обов'язком
банку. Оскільки відповідач заяви про
закриття рахунку не подавав,
правовідносини сторін не припинились,
то суд першої інстанції обгрунтовано
прийшов до висновку про відсутність
підстав для застосування строку
позовної давності.

Не приймаються судом також до уваги,
доводи апелянта в частині не доведення
факту отримання позичальником
готівкових коштів. Такі доводи є
суперечливими, адже в апеляційній
скарзі представник апелянта одночасно
вказує і на той факт, що позичальник з
2008 року не здійснював жодного
погашення по кредиту.

Разом з тим, поза увагою суду першої
інстанції залишилася та обставина, що в
наданому позивачем розрахунку однією
із складових заборгованості є 771,14 дол.
США комісії за користування кредитом.

Однак з наданих самим позивачем
документів на обґрунтування позовних
вимог вбачається, що при укладенні
договору питання комісії за
користування кредитом не
обговорювалося, про що свідчить
відповідна незаповнена графа
заяви-договору.

Колегія суддів вважає, що за таких
обставин нарахування комісії за
користування кредитом та включення
суми 771,14 дол. США до складу
заборгованості не грунтується на
законі та умовах договору.

У зв'язку з цим постановлене рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення грошових сум слід змінити,
виключивши з суми, що підлягає до
стягнення 771,14 дол. США нарахованої
комісії за користування кредитом.

На підставі наведеного та ст.ст.526, 527 ЦК
України, керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316,
317 ЦПК України, колегія судів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 18 березня 2014 року в частині
стягнення грошових сум змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 6021 дол.
США 79 центи, що по курсу НБУ станом на
31.12.2013 року становить 48132 грн. 17 коп., 481
грн.32 коп. витрат по оплаті судового
збору.

Рішення набирає чинності з часу
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
О.Є. Меленко

Судді:
В.А. Девляшевський

А.Ю. Малєєв