Номер провадження: 22-ц/785/1018/14
Номер справи місцевого суду: 1509/1782/12
Головуючий у першій інстанції Кравчук
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді:
Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С.,
Сидоренко І.П.

при секретарі
Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ТОВ
«Іванівський райсількомунгосп» на
рішення Іванівського районного суду
Одеської області від 08 жовтня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ
«Іванівський райсількомунгосп» про
визнання незаконним звільнення,
скасування наказу, поновлення на
роботі, виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу,-

встановила:

Позивачка звернулася до відповідача з
позовом про визнання незаконним
звільнення, скасування наказу,
поновлення на роботі, виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона
працювала в ТОВ «Іванівський
райсількомунгосп» на посаді двірника з
24.01.2008 року по 12.01.2012 року. Наказом № 1-ок
від 12.01.2012 року була звільнена з
займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП
України. Наказ про звільнення з роботи
особисто їй не вручався та поштою не
направлявся. Звільнення з роботи за
прогул є неправомірним, так як фактів
не виходу на роботу не допускалось,
відповідач свідомо не допускав до
роботи ОСОБА_2 із-за звернення зі
скаргою на дії відповідача щодо не
виплати заробітної плати. Звільнення
проведено без згоди профспілкового
комітету. Після звернення до
компетентних органів й отримання
відповідей, ОСОБА_2 звернулась до суду.
(а. с. 1-2)

11.03.2013 позивачка уточнила свої позовні
вимоги та просила визнати причини
пропуску строку звернення до суду
поважними, поновити строк звернення до
суду, визнати її звільнення незаконним,
скасувати наказ № 1-ок від 12.01.2012 про
звільнення, поновити її на роботі,
виплатити їй середній заробіток за час
вимушеного прогулу. (а. с. 30-34)

Рішенням Іванівського районного суду
Одеської області від 08 жовтня 2013 року
позов ОСОБА_2 - задоволено. Визнано
звільнення ОСОБА_2 з посади двірника
згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України -
незаконним. Наказ ТОВ «Іванівський
райсількомунгосп» від 12.01.2012 № 1-ок щодо
звільнення ОСОБА_2- скасовано. ОСОБА_2
поновлено на роботі на посаді двірника
в ТОВ «Іванівський райсількомунгосп» з
12.01.2012 року. Стягнено з ТОВ «Іванівський
райсількомунгосп» на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 12.01.2012 року по 08.10.2013
року у розмірі 19 629, 82 гривень. Стягнено
з ТОВ «Іванівський райсількомунгосп»
судовий збір у розмірі 229,40 гривень.

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати вказане рішення з ухваленням
нового рішення, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі, посилаючись на його
необґрунтованість, неповне з`ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального
права. (а. с. 136-139)

Заслухавши суддю - доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ТОВ «Іванівський
райсількомунгосп» підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Визнаючи незаконним наказ про
звільнення позивача, суд першої
інстанції виходив з того, що скоєння
позивачем прогулу з 03.01.2012 року по 11.01.2012
року не підтверджено, оскільки
відповідачем належно й об'єктивно не
встановлені фактичні дані відсутності
позивача на роботі, а звільнення за
прогули здійснено без згоди
профспілкового комітету.

Проте, погодитись з таким висновком не
можна.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала
в ТОВ «Іванівський райсількомунгосп»
на посаді двірника з 24.01.2008 року.

Починаючи з 03.01.2012 року і по день
звільнення, а саме по 12 січня 2012 року,
ОСОБА_2 на роботі не з'являлась, що
підтверджується доповідною запискою
головного бухгалтера підприємства, в
якому працювала позивачка від 11.01.2012
року, актом від 12.01.2012 року про відмову
від надання пояснень щодо відсутності
на робочому місті, табелем обліку
використання робочого часу. (а. с. 51-54)

Представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні не заперечувала факт
відсутності її на роботі з 03.01.2012 року
по 11.01.2012 року, проте пояснювала, що її
відсторонили і не допускали виконувати
свої трудові обов'язки у зв'язку з тим,
що позивачка телефонувала на гарячу
лінію з приводу затримки виплати
заробітної плати працівникам
підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано суду доказів на
підтвердження факту відсторонення її
від роботи.

Жоден із допитаних судом свідків, а
саме ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, не
підтвердили факт відсторонення її від
роботи чи будь-яких перешкод
перебування на роботі.

Наказів чи розпоряджень про
відсторонення позивача від роботи не
видавалося. Жодних доказів на
підтвердження поважної причини
невиходу на роботу в період з 03.01.2012
року по 12.01.2012 року - день її звільнення,
ОСОБА_2 суду не надала.

Отже, ОСОБА_2 скоїла прогули без
поважних причин з 03.01.2012 року по 11.01.2012
року.

Наказом від 12.01.2012 року позивачка
звільнена з посади двірника за ст. 40 п.4
КЗпП України за прогул, що
підтверджується копією наказу. (а. с. 3,
53)

Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Суд першої інстанції вважав, що в
матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження виконання відповідачем
вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП України.

Проте суд не дав оцінку акту комісії
від 12.01.2012 року, зі змісту якого
вбачається, що працівник відмовився
надати письмові пояснення щодо
відсутності її на робочому місці з
03.01.2012 року по 11.01.2012 року. (а. с. 51)

Суд не врахував, що власник
підприємства мав право на розірвання
трудового договору у випадку скоєння
працівником як одного прогулу 03.01.2012
року, так і у випадку скоєння наступних
прогулів.

Крім того, вирішуючи спір, суд не взяв
до уваги, що метою отримання власником
або уповноваженим ним органом
письмових пояснень порушника трудової
дисципліни є з'ясування обставин, за
яких вчинено проступок для врахування
цього порядку з іншими обставинами при
обранні виду стягнення, а тому сам по
собі факт неотримання власником таких
пояснень за відсутності даних про
поважність причин вчинення проступку
не може бути підставою для визнання
рішення про застосування
дисциплінарного стягнення незаконним.

Посилання суду першої інстанції на те,
що при внесенні до трудової книжки
ОСОБА_2 запису про її звільнення були
порушені вимоги пп. 2.3 п. 2; пп. 2.26 п.2; п. 4.1
п. 4; пп. 4, 2 п.4 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України і Міністерства
соціального захисту населення України
від 29.07.1993 року № 58 не мають правого
значення для вирішення справи,
оскільки указані обставини не дають
підстав для поновлення позивачки на
роботі, а є підставою для приведення
трудової книжки у відповідність
Інструкції.

Доводи суду першої інстанції про те, що
в порушення вимог ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору
(звільнення) ОСОБА_2 проведено без
попередньої згоди профспілкового
органу, є неспроможними оскільки
відповідно відомостей, які містяться в
довідці ТОВ «Іванівський
райсількомунгосп» за № 11 від 01.04.2014
року на підприємстві профспілкова
організація відсутня. Нарахування по
внескам не здійснюється. Відомостей
про те, ОСОБА_2 є членом будь-якої іншої
профспілкової організації, матеріали
справи не містять.

З урахуванням наведеного, судова
колегія вважає, що звільнення ОСОБА_2 з
посади двірника за п. 4 ст. 40 КЗпП
України відбулось з дотриманням норм
трудового законодавства, а відтак
відсутні правові підстави для
задоволення її позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджується
ознайомлення ОСОБА_2 12.01.2012 року з
копією наказу № 1-ок від 12.01.12.01.2012 року
(а. с. 53, 83), що вказує на безпідставність
тверджень позивача про те, що вона
дізналась про своє звільнення тільки
21.11.2012 року зі змісту листа
Територіальної державної інспекції з
питань праці в Одеській області, що,
відповідно, дає підстави для висновку
про те, що позивачкою без поважних
причин пропущено строк звернення до
суду.

За змістом ст. 233 ч.1 КЗпП України
строком позовної давності захищається
лише порушене право, а необґрунтовані
вимоги строком позовної давності не
захищаються. Оскільки судовою колегією
встановлено, що права ОСОБА_2 при
звільненні порушені не були, необхідно
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2
по суті заявлених вимог, а не у зв'язку з
пропуском строку для звернення до суду,
так як пропущення строку на звернення
до суду є окремою й самостійною
підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог.

При указаних обставинах, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
не вірно встановив обставини справи, не
визначився з характером спірних
правовідносин, нормами права, які
підлягають застосуванню, що
відповідно, призвело до неправильного
вирішення справи, у зв'язку з чим
рішення Іванівського районного суду
Одеської області від 08 жовтня 2013 року
підлягає скасуванню з ухваленням
нового по суті заявлених позовних
вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1
ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ТОВ «Іванівський
райсількомунгосп» - задовольнити.

Рішення Іванівського районного суду
Одеської області від 08 жовтня 2013 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ
«Іванівський райсількомунгосп» про
визнання незаконним звільнення,
скасування наказу, поновлення на
роботі, виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу - відмовити у
повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Погорєлова С.О.

Судді
Сєвєрова Є.С.

Сидоренко І.П.