РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2014

м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі:

головуючого-судді - Бенца К.К.,

при секретарі - Надь Н.Ю.

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ужгород
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 , ОСОБА_5, треті особи без
самостійних вимог - Ужгородський МВ ГУ
ДМС в Закарпатській області, орган
опіки і піклування Ужгородського
міськвиконкому про визнання осіб
такими , що втратили право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації місця проживання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до
Ужгородського міськрайонного суду з
позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя
особа без самостійних вимог -
Ужгородський МВ ГУ ДМС в Закарпатській
області про позбавлення відповідачів
права користування житловим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, що в м.
Ужгороді з підстав передбачених ч.2
ст.405 ЦК України та зняття їх з
реєстраційного обліку . В подальшому
представник позивача уточнив позовні
вимоги , просив суд визнати
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими ,
що втратили право користування
житловим приміщенням у квартирі
АДРЕСА_1, що в м. Ужгороді та зняття їх з
реєстраційного обліку.

Мотивуючи свої позовні вимоги
вказує на те, що він з відповідачем
ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 26.09.1996 року. У шлюбі народилась
донька - ОСОБА_5 Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 06.12.2005 року
шлюб між ним та відповідачем - ОСОБА_4
було розірвано. Починаючи з кінця
грудня 2005 року відповідачі проживають
окремо, а він залишився проживати в
належній йому на праві приватної
власності квартирі. Разом з цим ним
було надано ОСОБА_4 грошові кошти в сумі
25 000 дол. США, для придбання доньці
ОСОБА_5 квартири, на підтвердження чого
відповідачем ОСОБА_4 надано розписку.

З посиланням на те, що відповідачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1,
що в м. Ужгороді не проживають з кінця
грудня 2005 року, але залишаються
зареєстрованим за вказаною адресою, що
завдає йому як власнику майна певні
обмеження у здійсненні права
користування та розпорядження
належною йому квартирою, а також
посилаючись на норми ст. ст. 391, ч.2 ст.
405 ЦК України, ст. 7 ЗУ "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" просить суд
винести рішення яким визнати ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, такими, що втратили право
користування житловим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1, що в м. Ужгороді та
зняти відповідачів з реєстрації
місця проживання в Ужгородському
міському відділі Головного управління
державної міграційної служби України в
Закарпатській області.

В судовому засіданні представник
позивача уточнені позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити їх в
повному обсязі з підстав та мотивів
викладених у позові. Просив суду
врахувати ту обставину, що відповідачі
не є членами сім'ї позивача.

Відповідач ОСОБА_4в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала з
підстав та мотивів викладених у
письмовому запереченні. Вказала на те,
що у квартирі АДРЕСА_1, що в м. Ужгороді
вона разом з донькою ОСОБА_5 були
зареєстровані, як члени сім'ї власника
- позивача ОСОБА_3 Після розірвання
шлюбу, позивач з погрозами вигнав її
та їх доньку з даної квартири, у зв'язку
з чим вона змушена була шукати нове
помешкання. В зв'язку з цим вважає, що
вона не проживає у квартирі з поважних
причин і у неї та доньки є право на
користування житловим приміщенням у
даній квартирі. Вказала на те, що з
початку 2007 року вони не проживають у
даній квартирі. Крім того вказала на
те, що донька ОСОБА_5 не має реєстрації
місця проживання , що позбавляє її
права в отриманні паспорта громадянина
України для виїзду за кордон з метою
навчання. Вказала на те, що коштів в
сумі 25 000 доларів США , які подарував
позивач не вистачало їй для придбання
житла. Просила відмовити в задоволенні
позову.

Відповідач ОСОБА_5в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала.

Представник відповідача у
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечив, з підстав та
мотивів викладених у письмовому
запереченні.

До участі в розгляді справи було
залучено ухвалою суду в якості ретьої
особи без самостійних вимог на предмет
спору орган опіки і піклування
Ужгородського міськвиконкому . Проте,
представник органу опіки і піклування
Ужгородського міськвиконкому в судове
засідання не з'явився, хоча належним
чиному був повідомлений про час та
місце розгляду справи, причини неявки
суду не повідомив.

В судове засідання представник третьої
особи Ужгородського МВ ГУ ДМС в
Закарпатській області не з'явився,
однак надав суду заяву про розгляд
справи без їх участі.

Заслухавши пояснення
представника позивача, заперечення
відповідачів та їх представника,
вивчивши та перевіривши в судовому
засіданні матеріали справи, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, враховуючи
принципи рівності сторін, суд дійшов до
наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що власником
квартири АДРЕСА_1, що в м. Ужгороді є
ОСОБА_3, на підставі договору купівлі -
продажу квартири від 09.12.1997 р.,
посвідченого державним нотаріусом
Першої Ужгородсько держнотконтори,
зареєстрованого в реєстрі під № 2-4216.
/а.с. 6/

Як встановлено судом, у вказану
квартиру вселилась і проживали
дружина позивача - ОСОБА_4 та їх донька
ОСОБА_5, вказані обставини сторонами
визнані.

Згідно відомостей
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС
України в Закарпатській області
відповідач ОСОБА_4 значиться
зареєстрованою у квартирі АДРЕСА_1, що в
м. Ужгороді з 10.09.1998 року, ці дані
підтверджуються також і відміткою про
реєстрацію у паспорті відповідача. /а.с.
4,15/ Відповідач ОСОБА_5 зареєстрованою
не значиться. /а.с. 16/

Як встановлено судом, шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від
06.12.2005 року /а.с. 7/. 27.09.2006 року ОСОБА_3
отримав свідоцтво про розірвання шлюбу
серії НОМЕР_1 /а.с. 8/

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_4 отримала від позивача 25 000
доларів США в дарунок для їх доньки,
які вона мала намір витратити для
придбання житла, що стверджується
розпискою /а.с.9/ та не заперечуються
сторонами по справі.

Як встановлено судом, відповідачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживають у
квартирі АДРЕСА_1, що в м. Ужгороді з
початку 2007 року і цей факт визнаний
відповідачами у судовому засіданні.
Доказів на підтвердження доводів про
існування поважної причини з якої
відповідачі не проживають у квартирі
відповідачем ОСОБА_4 суду не надано.

Правовідносини між сторонами по справі
є цивільноправовими та урегульовані
положеннями ЦК України.

Згідно вимог ч. 1 ст.41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України визначає, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Аналіз наведених вище норм
цивільного законодавства України дає
підстави для висновку про те, що у разі
будь - яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права.

Статтею 150 ЖК України передбачено,
що громадяни, які мають у приватній
власності будинок(частину будинку),
квартиру, користуються ними (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей.

Аналогічне положення закону
передбачено і ст. 383 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК
України до членів сім"ї власника
будинку (квартири) належать дружина
власника, їх діти і батьки. Членами
сім"ї власника може бути визнано й
інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом із власником і ведуть
з ним спільне господарство.

Відповідно до норм ч.2 ст. 405 ЦК
України член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 383 ЦК України,
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб.

Як встановлено судом, відповідачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживають у
квартирі АДРЕСА_1, що в м. Ужгороді з
початку 2007 року і цей факт визнаний
відповідачами у судовому засіданні.
Доказів на підтвердження доводів про
існування поважної причини з якої
відповідачі не проживають у квартирі
відповідачем ОСОБА_4 суду не надано.

На підставі викладеного, зважаючи
на положення чинного законодавства,
враховуючи факт непроживання
відповідачів у спірній квартирі без
поважних причин з 2007 року, тобто понад 7
років, доказів на підтвердження
доводів поважності причин не
проживання у квартирі відповідачем
суду не надано, враховуючи , що за цей
тривалий час відповідачі не зверталися
до суду за захистом свого порушеного
права , а саме з позовом про визнання
права користування житловим
приміщенням у спірній квартирі, а отже
суд приходить до висновку, що
відповідачі втратили право
користування житловим приміщенним у
квартирі АДРЕСА_1, що в м. Ужгородіз
підстав передбачених ч.2 ст.405 ЦК
України.

Що стосується позовної вимоги
про зняття відповідачів з реєстрації
місця проживання в Ужгородському
міському відділі Головного управління
державної міграційної служби України в
Закарпатській області, суд вважає що
така не підлягає до задовлення з огляду
на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні" зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється зокрема
на підставі: заяви особи або її
законного представника; судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
тощо.

Реєстрація місця проживання є
похідним правом від права користування
житлом, а тому зняти відповідача з
реєстрації місця проживання можна лише
за умови втрати ним права користування
цим житлом чи у зв'язку з його
виселенням (добровільно чи у
примусовому порядку).

Таким чином, рішення суду по
справам даної категорії є окремою
безпосередньою підставою зняття з
реєстрації особи, яка визнана за
рішенням суду такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України,
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові, зокрема, для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Орган реєстрації, керуючись ст. 7
Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні", на підставі
рішення суду, яке набрало законної
сили, про позбавлення відповідача
права користування житловим
приміщенням, зобов'язаний зняти
відповідача з реєстрації.

При цьому слід зазначити, що
Ужгородський МВ ГУ ДМС в Закарпатській
області не є відповідачем по справі , а
третьою особою яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, а
рішенням суду не можуть покладатися
обов'язки на третю особу без
самостійних вимог на предмет спору.

З урахуванням всіх обставин
справи, а також те, що відповідно до
вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, користуючись
рівними правами, на засадах
змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК
України, виходячи із принципів
розумності та справедливості, суд
приходить до висновку, що належними та
допустимими доказами позивачем
доведений факт відсутності
відповідачів у спірній квартирі
більше 1-го року, а тому позовна вимога
про визнання їх такими, що втратили
право на користування житловим
приміщенням підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини
позовних вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено

Керуючись ст.41 Конституції
України, та ст.ст. 317, 319 , 321, 383, 391,405 ЦК
України, ст.ст. 64,156, 150 ЖК України, ст.ст.
10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України , суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5,
треті особи без самостійних вимог -
Ужгородський МВ ГУ ДМС в Закарпатській
області, орган опіки і піклування
Ужгородського міськвиконкому про
визнання осіб такими , що втратили
право

користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації місця проживання -
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5, такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
сплаченого ним суми судового збору в
розмірі 114,70 грн. (сто чотирнадцять
гривень сімдесят копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
до апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
К.К. Бенца