У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2014 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.,

при секретарі судового засідання
- Дзюба Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 21, в м. Одеса,
скаргу ОСОБА_1 на дії старшого
державного виконавця Першого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції,-

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2013 року представник ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою в
якій просить визнати незаконними дії
старшого державного виконавця Першого
Суворовського ВДВС ОМУЮ Прібилова А.В.,
стосовно складення акту опису та
накладення арешту на майно від 05
вересня 2013 року у відношенні предмета
іпотеки: ? частини нежилого приміщення
АДРЕСА_1 визнати незаконними дії
старшого державного виконавця Першого
Суворовського ВДВС ОМУЮ Прібилова А.В.
за виконавчим провадженням ВП № 38060347,
стосовно призначення оціночної
діяльності суб'єкта господарювання у
відношенні предмета іпотеки: ? частини
нежилого приміщення АДРЕСА_1 визнати
незаконними дії старшого державного
виконавця Першого Суворовського ВДВС
ОМУЮ Прібилова А.В. за виконавчим
провадженням ВП № 38060347, які проявлені в
передачі на реалізацію предмета
іпотеки: ? частини нежилого приміщення
АДРЕСА_1 визнати недійсним акт опису та
арешту майна від 05 серпня 2013 року
складені старшим державним виконавцем
Першого Суворовського ВДВС ОМУЮ
Прібиловим А.В. за виконавчим
провадженням ВП № 38060347; скасувати
постанову старшого державного
виконавця Першого Суворовського ВДВС
ОМУЮ Прібилова А.В. за виконавчим
провадженням ВП № 38060347 про призначення
суб'єкту оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання.

28 квітня 2014р. представник скаржника
надав до суду клопотання в якому вимоги
в частині скасування постанови
старшого державного виконавця Першого
Суворовського ВДВС ОМУЮ Прібилова А.В.
за виконавчим провадженням ВП № 38060347
про призначення суб'єкту оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
залишити без розгляду та просив
провести розгляд скарги у його
відсутність.

Представники Першого
Суворовського ВДВС ОМУЮ та Публічного
акціонерного товариства «Марфінбанк»
в судове засідання не з'явилися, про
розгляд справи судом повідомлялися
належним чином, про що в матеріалах
справи є належні докази (поштове
повідомлення № 08662610 та судова
розписка).

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

25 листопада 2011 року рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Марфінбанк»
до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості задоволено повністю та
стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Марфін
Банк»заборгованість за кредитним
договором № 1880 від 18 .10.2005 року , з
додатковими угодами № 1 від 25 липня 2006
року, № 2 від 10 квітня 2007 року, № З від 7
листопада 2007 року, № 4 від 30 вересня 2008
року, № 5 від ЗО липня 2009 року , № 6 від 14
травня 2010 року в сумі - 185249,27 доларів
США, що за курсом НБУ станом на 04.07.2011
року становить 1476899,80 грн ., в тому числі:
заборгованість за кредитом -160000,00
доларів США ,що за курсом НБУ станом на
04.07.2011 року становить 1275600,00 грн., за
відсотками- 25249,27 доларів США, що за
курсом НБУ станом на 04.07.2011 року
становить 201299,80 грн..заборгованість за
пенею-10322,23 грн., заборгованість за
пенею за несплату процентів 7538,48 грн.,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Марфін Банк»держмито в сумі 850,00 грн. ,
60,00 грн. витрати на інформаційне -
технічне забезпечення, стягнуто з
ОСОБА_4 на користь Публічного
акціонерного товариства «Марфін
Банк»держмито в сумі 850,00 грн. , 60,00 грн.
витрати на інформаційне - технічне
забезпечення. Постановою старшого
державного виконавця Першого
Суворовського ВДВС ОМУЮ від 23 травня 2013
року відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого листа № 2-4270/11
виданого Суворовським районним судом
м. Одеси 23.04.2013 року про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфінбанк»
грошової суми у розмірі 1477750,40 грн.

05 вересня 2013 року складено акт опису та
арешту майна боржника - ОСОБА_1.

Згідно ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів,
які здійснюються на підставах, у спосіб
та в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
виконавче провадження», примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих документів, якими згідно з
п.1 ч.2 ст. 17 цього Закону є виконавчі
листи, видані судом.

Згідно до положень ст.19 Закону України
"Про виконавче провадження"
встановлено вичерпний перелік підстав
для відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в ст.17 цього
Закону: за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Відповідно до ч.1 ст.25 вказаного Закону
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Так, відповідно до ст.57 Закону України
«Про виконавче провадження» арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Частиною 5 вказаної статті Закону
передбачено, що при проведення опису
майна боржника і накладення на нього
арешту державний виконавець складає
акт опису та арешту майна боржника. Під
час проведення опису та арешту майна
боржника державний виконавець має
право оголосити заборону
розпоряджатися ним, а в разі потреби -
обмежити права користування майном,
здійснити опечатування або вилучити
його у боржника та передати на
зберігання іншим особам, про що
зазначається в акті опису та арешту.
Вид, обсяг і строк обмеження
встановлюються державним виконавцем у
кожному конкретному випадку з
урахуванням властивостей майна, його
значення для власника чи володільця,
необхідності використання та інших
обставин.

Згідно п.4.2, 4.2.1 наказу Міністерства
юстиції України 02.04.2012 N 512/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 2 квітня 2012 р. за N 489/20802
«Інструкція з організації примусового
виконання рішень» після виявлення
майна боржника державний виконавець
проводить опис та арешт цього майна,
про що складає акт. В акті опису та
арешту майна боржника повинні бути
вказані:а) назва кожного внесеного в
акт предмета і його відмінні ознаки
(вага, метраж, розмір, форма, вид, колір,
товарний знак, проби, виробнича марка,
дата випуску, ступінь зносу тощо);б)
якщо вилучені предмети мають ознаки
дорогоцінних металів, каменів
органічного та неорганічного
утворення, перлів тощо, то вони
ретельно описуються з визначенням усіх
особливих ознак, відповідним чином
пакуються в конверт, прошиваються,
підписуються державним виконавцем та
іншими учасниками, які були присутніми
під час опису; в) якщо проводилось
опечатування предмета, зазначається,
які предмети, приміщення, сховища були
опечатані, кількість накладених
печаток та спосіб опечатування; г)
прізвище, ім'я та по батькові особи,
якій передано майно на зберігання, а
якщо майно передано на зберігання не
боржнику, а іншій особі, - паспортні
дані, її місце проживання (далі -
зберігач);

ґ) відмітка про роз'яснення зберігачеві
майна обов'язків із збереження майна,
попередження про кримінальну та іншу
відповідальність, встановлену
законодавством, за його розтрату,
відчуження, приховування, підміну,
пошкодження, знищення або інші
незаконні дії з майном, на яке
накладено арешт;д) якщо державний
виконавець установив зберігачеві
обмеження права користуватися майном,
зазначаються вид, обсяги і строки
обмеження;е) зауваження або заяви
стягувача, боржника, осіб, що були
присутні при описі.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Застава, як правовий інститут
цивільного законодавства виконує
забезпечувальну функцію, тобто
спрямований на те, щоб гарантувати
кредитору-заставодержателю
задоволення його вимог за рахунок
певного, заздалегідь визначеного
сторонами майна, незалежно від
майнового стану боржника, і наявності у
нього заборгованості перед іншими
кредиторами, отже застава
встановлюється для гарантування
майнових інтересів
кредитора-заставодержателя.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження» звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Відповідно до статті 54 Закону
України «Про виконавче провадження»
звернення стягнення на майно, що є
предметом іпотеки в виконавчому
провадженні відбувається з
врахуванням вимог, передбачених
Законом України «Про іпотеку». Закон
України «Про іпотеку» передбачає
наступні особливості під час
реалізації описаного та арештованого
нерухомого майна. Відповідно до
речення 2 частини 2 статті 49 Закону
України «Про іпотеку» початкова ціна
продажу предмета іпотеки на других
прилюдних торгах може бути зменшеною
не більше ніж на 25 відсотків.
Відповідно до п. 4.5.10 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства Юстиції України № 512/5 від
02.04.2012 року про проведення уцінки майна
державним виконавцем складається акт,
у якому зазначаються реквізити
виконавчого документа та номер
виконавчого провадження, вартість
майна, за якою воно передавалося на
реалізацію, вартість майна після
уцінки. Про проведення уцінки майна та
її результати державний виконавець не
пізніше наступного робочого дня після
її проведення повідомляє
спеціалізовану організацію, що
здійснює реалізацію майна. Таким чином
спеціальний нормативним актом, яким
врегульовано дії державного виконавця
під час здійснення уцінка майна, що
передається на прилюдні торги, не
передбачено обов'язок виконавця а не
запрошувати представника стягувача
для участі у здійсненні уцінки, а ні
погоджувати з ним зниження вартості
майна для цілей проведення повторних
прилюдних торгів.

Згідно п.3 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 лютого 2014 року N 6 «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» зазначено,
що при розгляді скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби суди
повинні враховувати, що Законом про
виконавче провадження передбачено
заборону на зловживання
процесуальними правами під час
здійснення виконавчого провадження.
Так, державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачені Законом про
виконавче провадження заходи
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (частина
перша статті 11), а особи, які беруть
участь у виконавчому провадженні,
зобов'язані сумлінно користуватися
усіма наданими їм правами з метою
забезпечення своєчасного та в повному
обсязі вчинення виконавчих дій
(частина сьома статті 12). Пунктом 24
вказаної постанови передбачено, що у
справах за скаргами стягувача чи
боржника на дії державного виконавця,
пов'язані з арештом і вилученням майна
та визначенням вартості й оцінки цього
майна, суд перевіряє відповідність цих
дій положенням статей 57, 58 Закону про
виконавче провадження.

Відповідно до ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження» стягнення
за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів, і лише за відсутності у
боржника коштів і цінностей - на
належне йому інше майно, за винятком
того, на яке згідно із законом не може
бути накладено стягнення.

Стягнення на нерухоме майно
звертається за відсутності у боржника
достатніх коштів чи рухомого майна з
додержанням правил ст. 63 Закону України
«Про виконавче провадження»

Відповідно до ч.5 ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження» боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. У будь якому
разі черговість стягнення на кошти та
інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.
Проте відмова державного виконавця
задовольнити зазначену вимогу
боржника може бути визнана в судовому
порядку необґрунтованою, коли
очевидно, що ця вимога не порушувала
інтересів стягувача й не ускладнювала
виконання рішення.

Відповідно до ст. 57 цього Закону
постановами державного виконавця може
бути накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.

Відповідно до п. 23 Постанови № 6 Пленуму
ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах", боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно звернути
стягнення в першу чергу.

Так, відповідно до ч.1 ст.13 Закону
України "Про виконавче провадження",
для з'ясування та роз'яснення питань,
що виникають під час здійснення
виконавчого провадження і потребують
спеціальних знань державний
виконавець з власної ініціативи або за
заявою сторін призначає своєю
постановою експерта або спеціаліста (у
разі необхідності - кількох експертів
або спеціалістів), а для оцінки майна -
суб'єктів оціночної діяльності
суб'єктів господарювання.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.58 цього
Закону для визначення вартості майна
боржника проводиться державним
виконавцем за ринковими цінами, що
діють на день визначення вартості
майна. Для оцінки за регульованими
цінами, оцінки нерухомого майна,
транспортних засобів, повітряних,
морських та річкових суден державний
виконавець залучає суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкт та господарювання,
який провадить свою діяльність
відповідно до Закону України "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні".

У разі якщо визначити вартість майна
(окремих предметів) складно або якщо
боржник чи стягувач заперечує проти
передачі арештованого майна боржника
для реалізації за ціною, визначеною
державним виконавцем, державний
виконавець залучає суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
для проведення оцінки майна.

Нормами Закону України "Про виконавче
провадження" (із змінами), Закону
України від 12.07.2001 № 2658-ІІІ "Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні", із
змінами (далі по тексту - Закон № 2658)
визначено порядок проведення оцінки
майна.

Згідно ст.ст. 3, 5, 6 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» оцінка майна, майнових прав
(далі - оцінка майна) - це процес
визначення їх вартості на дату оцінки
за процедурою, встановленою
нормативно-правовими актами і є
результатом практичної діяльності
суб'єкта оціночної діяльності.
Суб'єктами оціночної діяльності є:
суб'єкти господарювання -
зареєстровані в установленому
законодавством порядку фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, а
також юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону;
Оцінювачами можуть бути громадяни
України, іноземці та особи без
громадянства, які склали
кваліфікаційний іспит та одержали
кваліфікаційне свідоцтво оцінювача
відповідно до вимог цього Закону.

Статтею 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні» встановлено, що оцінка майна
це процес визначення його вартості на
дату оцінки за процедурою,
встановленою нормативно правовими
актами з оцінки майна, і є результатом
практичної діяльності суб'єкта
оціночної діяльності

Згідно ч.ч.3,4 ст.58 цього Закону
державний виконавець повідомляє про
результати визначення вартості чи
оцінки майна сторонам.

Згідно роз'яснень, наданих в
Постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» у
справах за скаргами стягувача чи
боржника на дії державного виконавця,
пов'язані з арештом і вилученням майна
та визначенням вартості й оцінки цього
майна, суд перевіряє відповідність цих
дій положенням статей 57, 58 Закону
України «Про виконавче провадження».
При цьому судам необхідно враховувати,
що визначення вартості майна боржника
проводиться самим державним
виконавцем за ринковими цінами, що
діють на день визначення вартості, крім
випадків, коли застосовуються оцінки
за регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден. При складності
визначення вартості майна (окремих
предметів) чи наявності у боржника або
стягувача заперечень проти передачі
арештованого майна боржника для
реалізації за ціною, визначеною
державним виконавцем, до участі у
виконавчому провадженні і проведення
оцінки за регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден залучається суб'єкт
оціночної діяльності - суб'єкт
господарювання, який провадить свою
діяльність відповідно до Закону
України від 12 липня 2001 року № 2658-III "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні".

Згідно ст. 62 Закону України «Про
виконавче провадження» реалізація
арештованого майна, крім майна,
вилученого з обігу згідно із законом,
та майна, зазначеного в частині восьмій
статті 57 цього Закону, здійснюється
шляхом його продажу на прилюдних
торгах, аукціонах або на комісійних
умовах.

Відповідно до п. 4.5.3 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№ 512/5 реалізація арештованого
державними виконавцями майна
здійснюється відповідно до Порядку
реалізації арештованого майна,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 15.07.99 № 42/5,
Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 27.10.99
№ 68/5 та Правил комісійної торгівлі
непродовольчими товарами,
затверджених наказом Міністерства
зовнішніх економічних зв'язків України
від 13.03.95 № 37.

Згідно вимог Тимчасового положення про
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 27.10.99
№ 68/5 прилюдні торги з реалізації
арештованого нерухомого майна за
заявкою державного виконавця
організовує і проводить
спеціалізована організація, з якою
органом державної виконавчої служби
укладено відповідний договір. Прилюдні
торги повинні бути проведені в
двомісячний строк з дня одержання
спеціалізованою організацією заявки
державного виконавця на їх проведення.

Відповідно до ст. 387 ЦПК
України за результатами розгляду
скарги суд постановляє ухвалу. У разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи обов'язків.

Відповідно до ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Суд вважає необґрунтованими посилання
скаржника на порушення його прав,
оскільки спірне майно забезпечує його
зобов'язання перед банком та критично
відноситься до доводів скаржника про
необхідність визнання дій посадової
особи Першого Суворовського ВДВС ОМУЮ
неправомірними, оскільки відносини
щодо стягнення заборгованості
регулюються Законом України «Про
виконавче провадження», яким чітко
встановлені межі повноважень
державного виконавця та зокрема
обов'язок виконувати рішення суду.
Скаржником не було надано суду будь -
яких належних та достатніх доказів в
обґрунтування того, що в діях
державного виконавця є порушення
Закону.

Таким чином, аналізуючи зібрані по
справі докази в їх сукупності, суд на
основі повного і всебічного з'ясування
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог, приходить до
висновку, що вимоги скаржника є такими,
що не підлягають задоволенню, оскільки
державний виконавець діяв відповідно
до Закону та в межах своїх повноважень.

На підставі вищевикладеного ст.ст. 8,
383-389 ЦПК України, ст. 3, 11, 12, 17, 19, 54, 57, 58
Закону України „Про виконавче
провадження", керуючись ст.ст. 208, 209, 210,
212, 213, 214 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В частині вимог про скасування
постанови старшого державного
виконавця Першого Суворовського ВДВС
ОМУЮ Прібилова А.В. за виконавчим
провадженням ВП № 38060347 про призначення
суб'єкту оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання - залишити без
розгляду.

В решті вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Одеської області
через Суворовський районний суд м.
Одеси, шляхом подачі апеляційної
скарги в 5-ти денний строк з дня
отримання копії ухвали.

Суддя: