Справа № 442/4715/13
Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/649/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого
- судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за
секретаря Данилик І.І.,

з
участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 11 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Дрогобицької міської
ради, ліквідаційної комісії
Комунального підприємства «Берізка»
про стягнення заборгованості по
заробітній платі, її індексації,
середнього заробітку за час невиплати
заробітної плати, моральної шкоди та
внесення змін до трудової книжки,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 11 жовтня 2013
року вищезазначений позов задоволено
частково.

Суд стягнув з Комунального
підприємства «Берізка» в користь
ОСОБА_2 12216,97 грн. заборгованості по
заробітній платі, 95,27 грн. індексації по
нарахованій та невиплаченій
заробітній платі, 500 грн. моральної
шкоди, 400 грн. за надання юридичної
допомоги та в дохід держави 229,40 грн.
судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог суд
відмовив.

Рішення суду в частині стягнення
заробітної плати за один місяць в
розмірі 749,89 грн. суд допустив до
негайного виконання.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

Апелянт зазначає, що судом першої
інстанції при ухваленні рішення не
застосовано закон, який підлягав
застосуванню, судом помилково не
залучено відповідачем у справі
Дрогобицьку міську раду як власника
комунального майна, неповністю
з'ясовано обставини справи, не в повній
мірі задоволено вимоги, що підлягали
задоволенню, не наведено мотивів щодо
підстав та причин відмови в заявлених
вимогах, а при вирішенні вимоги щодо
відшкодування розміру моральної шкоди
не враховано вимоги справедливості та
інших обставин, які мають істотне
значення для справи.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити, стягнувши всю
заборгованість не з КП «Берізка», а з
Дрогобицької міської ради.

Комунальне підприємство «Берізка»
рішення суду першої інстанції не
оскаржило.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2
доводи апеляційної скарги підтримала
лише в частині стягнення
заборгованості заробітної плати на
день її звільнення 01.02.2013 року не з КП
«Берізка», а з Дрогобицької міської
ради.

Інші сторони в судове засідання не
з'явилися, хоча про час і місце його
проведення були повідомлені
відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, а
тому колегія суддів розглядає справу в
їхній відсутності та без фіксування
судового процесу звукозаписувальним
технічним засобом, що відповідає
вимогам ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, перевіривши відповідно до ст.303
ЦПК України законність та
обґрунтованість оскарженого рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів доходить
висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення
залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до вимог частини першої ст.11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші. Оцінка зібраних по справі
доказів має здійснюватися за
правилами, передбаченими ст.212 ЦПК
України з врахуванням положень ст.57-66
ЦПК України.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Таким чином суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи та
вирішити спір у межах заявлених
позовних вимог та зібраних у справі
доказів.

Колегія суддів доходить переконання,
що оскаржене рішення суду відповідає
зазначеним вимогам закону.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 96 ЦК
України, юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов'язаннями.

Юридична особа відповідає за своїми
зобов'язаннями усім належним їй майном.

Учасник (засновник) юридичної особи не
відповідає за зобов'язаннями юридичної
особи, а юридична особа не відповідає
за зобов'язаннями її учасника
(засновника), крім випадків,
встановлених установчими документами
та законом.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Судом першої інстанції у відповідності
до копії трудової книжки позивачки
встановлено, що ОСОБА_2 з 01.07.2002 року
перебувала у трудових відносинах з КП
«Берізка», а саме - з 01.07. 2002 року вона
була прийнята на роботу в КП «Берізка»
на посаду мийника посуду кафе «Надія»
згідно з контрактом, про що видано
наказ № 61 від 03.07.2002р. та зроблено запис
в трудовій книжці № 12(а.с.7).

Відповідно до наказу № 13 від 01.02.2013
року, ОСОБА_2 звільнено з посади на
підставі п.1 ст.40 КЗпП раїни у зв'язку з
скороченням штату працівників, про що в
трудовій книжці зроблено запис № 13 від
01.02.2013 року (а.с.7,43). У день звільнення -
01.02.2013 року позивачку було ознайомлено
з вищезгаданим наказом та нею було
отримано трудову книжку.

Міськрайонним судом правильно
встановлено, що засновником КП
«Берізка» є Дрогобицька міська рада,
однак, цей орган місцевого
самоврядування згідно з положеннями
частини третьої статті 96 Цивільного
кодексу України та п. 1.5 Статуту КП
«Берізка» не може нести
відповідальність по боргах
заснованого ним підприємства (а.с. 13).

Представник відповідача КП «Берізка»
не заперечував, що заборгованість
підприємства перед позивачкою із
заробітної плати станом на 01.10.2013 року
складає 9632,57 грн., що підтверджується
довідкою за № 225 від 12.08.2013 року, виданою
головою ліквідаційної комісії КП
«Берізка» (а.с. 30).

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що до вищезгаданої
довідки не входить сума заборгованості
з заробітної плати позивача за
листопад, грудень 2012 року та січень 2013
року в сумі 2584,40 грн., яка була включена
в табелі виходу на роботу, що
підтверджується довідкою про
заробітну плату та показаннями свідка.
Дану обставину про те, що позивачка у
вищезгадані місяці виходила на роботу,
однак, табель виходів не був проведений
по балансу, підтвердила свідок ОСОБА_3 -
бухгалтер та член ліквідаційної
комісії КП «Берізка».

Згідно ст. 116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи організації проводяться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Зважаючи на вищенаведене,
міськрайонний суд правильно визначив,
що сума заборгованості відповідача
перед позивачкою становить 12216,97 грн.
(9632,57+2584,40), а тому правильно стягнув
означену суму з КП «Берізка».

Відповідно до вимог ст. 95 КЗпП України,
ст. 33 Закону України «Про оплату праці»,
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення», заробітна
плата працівника підлягає індексації у
встановленому Законом порядку.

Стаття 4 Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення»
передбачає, що індексація грошових
доходів населення провадиться в разі,
коли величина індексу споживчих цін
перевищила поріг індексації, який
установлюється в розмірі 101 відсоток.
Обчислення індексу споживчих цін для
індексації грошових доходів населення
провадиться наростаючим підсумком,
починаючи з місяця введення в дію цього
Закону. Для проведення подальшої
індексації грошових доходів населення
обчислення індексу споживчих цін
починається за місяцем, у якому індекс
споживчих цін перевищив поріг
індексації, зазначений у частині
першій цієї статті. Підвищення
грошових доходів населення у зв'язку з
індексацією здійснюється з першого
числа місяця, що настає за місяцем, у
якому опубліковано індекс споживчих
цін.

У пп. 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року
зазначено, що: «у справах, пов'язаних із
вирішенням спорів про індексацію
заробітної плати або компенсацію
працівникам втрати її частини у зв'язку
із затримкою її виплати, суди мають
враховувати, що індексація заробітної
плати провадиться згідно зі ст. 33
Закону в період між переглядами
Верховною Радою України розміру
мінімальної заробітної плати і
здійснюється відповідно до Закону «Про
індексацію грошових доходів
населення» і тих положень Порядку
проведення індексації грошових
доходів громадян, затвердженого
постановою Кабміну України від 7 травня
1998 року № 663 (із внесеними змінами та
доповненнями), котрі йому відповідають,
підприємством, установою чи
організацією, які виплачують заробітну
плату, при її нарахуванні починаючи з
першого числа місяця, що настає за
місяцем, в якому офіційно опубліковано
індекс споживчих цін, який перевищив 105
відсотків (величину порогу
індексації)».

Тобто, право позивачки на індексацію
заробітної плати передбачено Законом.
У даному випадку суд першої інстанції
встановив, що в порушення
вищезазначених правових норм
відповідач не здійснював індексацію
заробітної плати позивачки, чим
порушив її право на отримання
відшкодування подорожчання споживчих
товарів. Відповідно до наданого
розрахунку сума індексації
несплаченої зарплати позивачки
становить 95,27 грн., а відтак суд
правильно стягнув її з КП «Берізка».

Вирішуючи питання про стягнення з
відповідача моральної шкоди суд першої
інстанції прийняв до уваги те, що
позивачка дійсно пережила моральні
страждання внаслідок неправомірних
дій відповідача, зумовлених своєчасною
невиплатою заробітної плати. Проте нею
належно не обґрунтований вказаний
розмір моральної шкоди, а тому прийшов
до висновку про часткове задоволення
позовних вимог в цій частині виходячи з
принципів розумності та
справедливості, та визначив такий до
стягнення з КП «Берізка» в сумі 500
гривень.

Також суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що наказ № 13 від
01.02.2013 року «Про звільнення ОСОБА_2»,
згідно з яким позивачку було звільнено
з роботи є чинним, ніким не скасований
та не оспорений. Запис в трудову книжку
позивачки вносився на підставі
згаданого наказу, відтак, її вимога
щодо визнання незаконним запису в
трудовій книжці та зобов'язання
виправити такий без скасування самого
наказу, з урахуванням вимог частин 1 та 2
ст. 11 ЦПК України, не може бути
задоволена. А оскільки наказ про
звільнення позивачки з роботи є
законним і жоден з учасників судового
розгляду не ставив питання про його
скасування, то підстав для стягнення
середньомісячного заробітку в розмірі
3689,45 грн. за період з 01.02.2013 року по 27.06.2013
року (тобто після його видання) також
немає.

Судові витрати судом стягнуто у
відповідності до вимог ст. 88 ЦПК
України правильно.

Колегія суддів погоджується з
висновками міськрайонного суду,
оскільки суд правильно застосував
правові норми та ухвалив правильне по
суті рішення, дійшовши його на основі
повно з'ясованих обставин, на які
сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами, з дотриманням норм
матеріального й процесуального права.

Як убачається доводів апеляційної
скарги та пояснень апелянта, їхня суть
зводиться в основному до того, що
стягнення заборгованих сум слід
провести з відповідача - Дрогобицької
міської ради, як власника комунального
майна. Однак, такі доводи
спростовуються матеріалами справи і
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального і процесуального права.
Зокрема, міськрайонний суд правильно
послався на ч. 3 ст. 96 ЦК України, яка
передбачає, що учасник (засновник)
юридичної особи не відповідає за
зобов'язаннями юридичної особи, а
юридична особа не відповідає за
зобов'язаннями її учасника
(засновника), крім випадків,
встановлених установчими документами
та законом, а також на п.п. 1.5 Статуту
Комунального підприємства «Берізка», у
якому зазначено аналогічне, що
свідчить про відсутність
відповідальності Дрогобицької міської
ради по зобов'язаннях Комунального
підприємства «Берізка», яке відповідно
до п.п. 1.3 цього Статуту являється
юридичною особою та у встановленому
законом порядку не ліквідоване.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

За наведених вище обставин, колегія
суддів доходить висновку, що суд першої
інстанції дав належну оцінку всім
обставинам і доказам у справі в їх
сукупності та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстави
для його скасування відсутні й
апеляційну скаргу на оскаржене рішення
необхідно відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 11 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.