22-ц/775/383/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Категорія № 51
е м У к р а ї н и
12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого -
суддів -
Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.Б.,
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Азовзагальмаш» про зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення
матеріальної та моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Жовтневого районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 20
січня 2014 року та рішення того ж суду від
20 січня 2014 року, -
У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Азовзагальмаш» (далі - ПАТ
«Азовзагальмаш»), в якому просив суд
просив суд зобов'язати відповідача
забезпечити йому умови праці згідно з
виробничою характеристикою, за якою
він був прийнятий на роботу, скасувати
незаконні вимоги до нього щодо
вбирання роздягальні, скасувати
незаконні іспити для пониження його
розряду, зобов'язати оплатити час його
перебування в суді, зобов'язати
оплатити листок непрацездатності,
стягнути з відповідача моральну і
матеріальну шкоди через душевні
переживання і додаткові зусилля до
організації свого життя та шкоди
спричиненої здоров'ю в розмірі 100000 грн..
В обґрунтування заявлених вимог
зазначив, що 29.08.2013 р. його було прийнято
у цех №155 ПАТ «Азовзагальмаш» на
вакансію слюсаря-електрика 5 розряду
згідно з довідкою МСЕК та виробничої
характеристики цеху №155 для роботи з
мікродвигунами, на що він погодився.
Однак з 02.09.2013 року всупереч
виробничої характеристики його
робочого місця та діючого
законодавства позивач був
відправлений у командировку на іншу
дільницю. З цього дня йому почали
заподіювати моральну і матеріальну
шкоду, оскільки відносно нього
порушувався закон. З 21.10.2013 р. його знову
перевели на дільницю середнього
обладнання, де працювати требі з
тяжкими двигунами, немає сухого
опалюваного приміщення, і його робоче
місце не відповідає вимогам, на які він
розраховував при працевлаштуванні. На
даній дільниці на позивача тисне
адміністрація, заподіює душевні
страждання, незаконно примушуючи мити
підлогу у чоловічій роздягальні, що не
передбачено його обов'язками. Щоб був
повід його звільнити, його примушують
здавати кваліфікаційний екзамен, що
навмисно понизити його розряд з п'ятого
на четвертий та на третій. Попри
виробничої характеристики, позивача
змушують мити кришки двигунів
керосином і навантажують його важкою,
небезпечною та брудною роботою. В
якості третьої особи він брав участь у
судових засіданнях Донецького
окружного адміністративного суду
14.10.2013 р., 29.10.2013 р., 11.11.2013 р., але ці дні
відповідач відмовляється йому
сплачувати. Не оплачений листок
тимчасової непрацездатності з 23.09.2013 р.
по 08.10.2013 р.. Позивача адміністрація
підприємства запросила 13.11.2013 р. на
засідання, де з ним було проведено
бесіду, він під тиском підписав
протокол, але тепер відкликає свій
13 січня 2014 року позивачем до суду було
подано клопотання про забезпечення
доказів та надано доповнення до
позовної заяви, в якому він просив
скасувати незаконні зайняття в цеху №
155 з 14-00 год; зобов'язати відповідача
направити його на ділянку
мікродвигунів до 1 кг відповідно до
виробничої характеристики, за якою він
був прийнятий на роботу; зобов'язати
відповідача сплатити йому грошові
кошти, які складають різницю між його
заробітною платою та заробітною платою
за ту роботу, яку його незаконно
зобов'язали виконувати; зобов'язати
відповідача сплатити на користь
позивача 2/3 заробітку за період з 30.12.2013
року по 10.01.2014 року включно; зобов'язати
відповідача виплатити позивачу
грошові кошти за роботу у шкідливих
Ухвалою Жовтневого районного суду
міста Маріуполя від 20 січня 2014 року
доповнення до позовних вимог ОСОБА_1 до
ПАТ «Азовзагальмаш» про зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення
матеріальної та моральної шкоди
повернуто позивачу, роз'яснено його
право на звернення до суду із
зазначеними вимогами у загальному
Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
20 січня 2014 року позов ОСОБА_1 до ПАТ
«Азовзагальмаш» про зобов'язання
вчинити певні дії та стягнення
моральної і матеріальної шкоди
задоволено частково. Стягнуто з ПАТ
«Азовзагальмаш» на користь позивача у
відшкодування моральної шкоди 400
гривень. В решті позовних вимог
відмовлено. Стягнуто з відповідача на
користь держави судовий збір в сумі 243,60
грн..

З ухвалою та рішенням суду не
погодився ОСОБА_1, в апеляційній
скарзі на рішення суду просить
скасувати ухвалу від 20 січня 2014 року та
прийняти до розгляду судом клопотання
про забезпечення доказів та доповнення
до позовної заяви; також просить
скасувати рішення суду в частині
відмови в задоволенні його позовних
вимог, ухвалити нове рішення, яким його
позов задовольнити у повному обсязі з
урахуванням доповнень до позову,
змінити в частині розміру моральної
шкоди. В скарзі посилається на
порушення норм матеріального та
процесуального права,
необгрунтованість рішення, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
істотне значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення позивача ОСОБА_1, який просив
апеляційну скаргу задовольнити,
заперечення представника відповідача
Топузова В.І., який просив скаргу
відхилити, перевіривши матеріали
справи в межах апеляційного оскарження
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як встановлено положеннями до ст.21
КЗпП України, трудовий договір є угода
між працівником і власником
підприємства, установи або організації
або уповноваженим ним органом чи
фізичною особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи або
організації або уповноваженим ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 29 КЗпП України до початку
роботи за укладеним трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові
його права і обов'язки та
проінформувати під розписку про умови
праці, наявність на робочому місці, де
він буде працювати, небезпечних і
шкідливих виробничих факторів, які ще
не усунуто, та можливі наслідки їх
впливу на здоров'я, його права на пільги
і компенсації за роботу в таких умовах
відповідно до чинного законодавства і
колективного договору; 2) ознайомити
працівника з правилами внутрішнього
трудового розпорядку та колективним
договором; 3) визначити працівникові
робоче місце, забезпечити його
необхідними для роботи засобами; 4)
проінструктувати працівника з техніки
безпеки, виробничої санітарії, гігієни
праці і протипожежної охорони.

Задовольняючи позов частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач надав докази на підтвердження
вимог про порушення його трудових прав,
а, вирішуючи питання про розмір
компенсації моральної шкоди, суд
враховував характер заподіяного
позивачу порушення його трудових прав,
вимоги розумності та справедливості,
і вважав, що моральна шкода повинна
бути відшкодована відповідачем в
розмірі 400 грн..

Що стосується іншої частини
позовних вимог, то суд виходив з того,
що позивачем не надано доказів на їх
підтвердження, тому відмовив за
безпідставністю.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія судів не може не
погодитись, оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і
підтверджується матеріалами справи,
що згідно з довідкою МСЕК серії ААВ
№443248 ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи
строком до червня 2014 р., може виконувати
роботу без важкої фізичної праці (а.с.24).

З наказу (розпорядження) №35 від 29.08.2013 р.
вбачається, що ОСОБА_1 був прийнятий на
роботу з 29.08.2013 р. у цех 155 з ремонту
електродвигунів і монтажу
електроустаткування ПАТ
«Азовзагальмаш» на ділянку №3 з
ремонту електричних машин, без
випробувального строку, без права
самостійної роботи до одержання
посвідчення, з нормальними умовами
праці, з видом найму - як інваліда
(а.с.31-32).

Згідно з затвердженими начальником
цеху №155 обов'язками
слюсарів-електриків з ремонту
електрообладнання цехів ПАТ
«Азовзагальмаш», для 5 розряду
передбачена наступна характеристика
робіт: розбирання, ремонт, зборка
особливо складних деталей та вузлів
електромашин, електроапаратів, ремонт,
збирання особливо складних деталей та
вузлів електромашин, електроапаратів
та приладів, виготовляти особливо
складні монтажні схеми тощо (а.с.25).

Виробнича характеристика робочого
місця слюсаря-електрика з ремонту
електрообладнання передбачає
індивідуальне робоче місце,
стаціонарне, забезпечене столом,
стільцем, приладдям та інструментом,
робота не пов'язана з фізичними
перевантаженнями, в опаленому сухому
приміщенні, умови праці включають
розбирання, ремонт та зборку
мікродвигунів масою до 1 кг, робота не
пов'язана з діючими
електроустановками, відсутня важка
фізична праця, нічні зміни,
понаднормові роботи, відрядження,
робота на висоті, висока напруга та
температура (а.с.8).

Натомість, під час розгляду справи
апеляційним судом, представник
відповідача пояснював, що вказана
характеристика не відповідає
фактичним умовам роботи в цеху
оскільки в цеху №155 підприємства немає
робіт, пов'язаних з ремонтом і зборкою
двигунів такої малої маси, а є тільки
роботи з двигунами більшої маси, де,
відповідно, застосовуються спеціальні
механічні засоби.

Відповідно до наказу №120 по цеху від
05.09.2013 р. ОСОБА_1 був направлений у
зв'язку з виробничою необхідністю для
виконання ремонтних робіт на ділянку
№5 в цеху 155, при цьому майстру ділянки
№5 наказано провести інструктаж з
техніки безпеки на робочому місці
(а.с.28).

Зі службової записки майстра ділянки
№5 Дроздова С.В. від 17.09.2013 р. вбачається,
що в ході стажування ОСОБА_1 відмовився
виконувати роботу, пов'язану з важким
фізичним навантаженням, потім надав
довідку МСЕК про інвалідність,
внаслідок чого просив відсторонити
ОСОБА_1 від роботи як такого, що не
пройшов стажування в якості
електрослюсаря (а.с.9-12).

Згідно з наказом №148 по цеху від 23.10.2013
р. ОСОБА_1 було направлено на дільницю
№3, доручено в.о. майстра Медведю Н.Н.
провести інструктаж з техніки безпеки,
для проходження стажування протягом 10
робочих змін закріплено
слюсаря-електрика ОСОБА_5. При цьому
заборонено допуск ОСОБА_1 до
самостійної роботи до проходження
стажування. (а.с.29).

Суд першої інстанції, вирішуючи спір,
не погодився з доводами позивача про
незаконність відправлення його у
відрядження, оскільки під відрядженням
в трудовому законодавстві слід
розуміти направлення працівника для
виконання певної роботи до іншої
місцевості. Проте у даному випадку
відбулося тимчасове переведення
працівника ОСОБА_1 в межах одного цеху -
№155 з однієї дільниці на іншу, що не
суперечить вимогам ч.2 ст. 32 КЗпП
України, якими передбачено, що не
вважається переведенням на іншу роботу
і не потребує згоди працівника
переміщення його на тому ж
підприємстві на інше робоче місце, в
інший структурний підрозділ у тій же
місцевості, доручення роботи на іншому
механізмі або агрегаті у межах
спеціальності, кваліфікації чи посади,
обумовленої трудовим договором.

Згідно з протоколом від 13.11.2013 р. бесіди
з ОСОБА_1 в ході бесіди розглядалися
основні питання щодо трудового
розпорядку, трудової дисципліни та
санітарно-побутових нормативів,
позивачу було роз'яснено:
характеристика і обмеження на робочому
місці інвалідної штатної точки на
ділянці №3 з виконанням вимог довідки
МСЕК, порядок проведення первісного
інструктажу та стажування з
закріпленням за інструктором з числа
працівників дільниці й оформленням
цехового наказу, стажування протягом 10
робочих днів та про порядок наступного
допуску до самостійної роботи;
ознайомлення з правилами внутрішнього
трудового розпорядку, інструкціями з
охорони праці і професії, в тому числі з
обов'язками слюсаря-електрика з
ремонту електрообладнання відповідно
до 5 розряду та ЕТКС; про норми
забезпечення спецодягом; про
закріплення за працівником
слюсарно-ковальського інструмента для
обов'язкового та щоденного
застосування; про забезпечення
необхідними санітарно-побутовими
нормативами; про необхідність
утримання робочого місця в належних
санітарно-гігієнічних умовах та
прибиранні за необхідності
закріпленої території за відповідною
ділянкою як всередині цеху, так і на
вулиці за вказівкою майстра; про
порядок допуску після навчання та
перевірку знань з видачею посвідчення
до робіт з підвищеною небезпекою тощо.
Протокол містить підпис ОСОБА_1 із
зазначенням, що він ознайомлений,
отримав роз'яснення, претензій не має
(а.с.26).

13.11.2013 р. за підписом начальника цеху
№155 на ім'я заступника генерального
директора ПАТ «Азовзагальмаш»
спрямовано відповідь, з якої
вбачається, що ОСОБА_1 забезпечений
санітарно-побутовими нормативами,
слюсарним інструментом, необхідним
санітарно-побутовим приміщеннями з
забезпеченням необхідного
температурного режиму тощо. Зазначено,
що через невелику кількість
працівників цех №155 не має окремо
розташованого АБК, а забезпечений
санітарно-побутовими приміщеннями
безпосередньо в середині цеху. Вказана
відповідь містить підпис ОСОБА_1 із
зазначенням, що він отримав
роз'яснення, претензій не має (а.с.27).

Наказом №165 від 25.11.2013 р. було дозволено
допуск ОСОБА_1 до самостійної роботи
після проходження стажування з питань
охорони праці (а.с.30).

Також зі справи вбачається, що в період
з 23.09.2013 р. по 08.10.2013 р. ОСОБА_1 перебував
на лікарняному.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» від 18 січня 2001
року № 2240-ІІІ допомога по тимчасовій
непрацездатності надається
застрахованій особі у формі
матеріального забезпечення, яке
повністю або частково компенсує втрату
заробітної плати (доходу), у разі
тимчасової непрацездатності внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві.
Тому допомогу по тимчасовій
непрацездатності мають виплачувати
застрахованій особі за пропущені через
непрацездатність робочі дні згідно з
графіком роботи підприємства,
установи, організації або згідно з
індивідуальним графіком роботи. Оплата
перших п'яти днів тимчасової
непрацездатності застрахованій особі
провадиться за власні кошти
роботодавця за основним місцем роботи
у формі матеріального забезпечення,
яке повністю або частково компенсує
втрату заробітної плати за робочі дні
(години) згідно з графіком роботи, що
припадають на дні тимчасової
непрацездатності (п. 2 Порядку оплати
перших п'яти днів тимчасової
непрацездатності внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві, за
рахунок коштів підприємства, установи,
організації, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 6 травня
2001 року № 439).

Відповідно до Закону України «Про збір
і облік єдиного внеску на
загальнодержавне соціальне
страхування» з 1 січня 2011 року
роботодавець повинен відкрити
спеціальний розрахунковий рахунок
виключно для перерахування коштів для
оплати лікарняних листів з Фонду
соціального страхування. Для того, щоб
Фонд перерахував із цього приводу
гроші для оплати лікарняного листа,
підприємство зобов'язане подати до
Фонду відповідну заявку. І лише після
здобуття коштів від Фонду соціального
страхування роботодавець оплачує
лікарняний лист.

Під час розгляду справи апеляційним
судом позивач не заперечував, що
фактично відповідачем йому проведено
оплату лікарняного листка
непрацездатності, але він має сумнів у
правильності нарахувань. (а.с.69-73) Однак,
на спростування неправильності
розміру оплати позивач суду жодних
доказів не надав, переконливих доводів
не навів.

Вирішуючи вимогу позивача зобов'язати
відповідача оплатити час його
перебування в Донецькому окружному
адміністративному суді в якості
третьої особи 14.10.2013 р., 29.10.2013 р., 11.11.2013 р.
(а.с.57-63), суд першої інстанції вважав, що
ця вимога задоволена бути не може,
оскільки у випадках, коли працівник
викликається до суду у справах,
пов'язаних з цивільними
правовідносинами, у господарських та
адміністративних справах,
роботодавець повинен відпустити
працівника з роботи, проте у цих
категоріях справ законодавством не
передбачено збереження середнього
заробітку за працівниками, що
викликаються до суду, за час їх
відсутності на роботі, адже повістка
до суду лише підтверджує поважність
причини відсутності працівника на
роботі.

Крім того, питання про відшкодування
судових витрат вирішується судом, який
розглядав справу.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про відмову у вимогах
позивача про незаконність вимог з боку
відповідача приймати участь у
черговому прибиранні підлоги у
роздягальні на підприємстві, скасувати
незаконні іспити для пониження його
розряду, оскільки вони нічим не
підтверджені. Перевіривши рішення
суду в частині відмови у зобов'язанні
оплати час непрацездатності та час
перебування у суді у зв'язку з їх
безпідставністю, колегія суддів також
вважає його і в цій частині правильним.

Задовольняючи частково позовні вимоги
про відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що
факт порушення трудових прав позивача
доведений.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
територіальним управлінням
Держгірпромнагляду в Донецькій
області була проведена перевірка за
заявою ОСОБА_1 щодо забезпечення
якісними умовами праці, у ході якої
було встановлено, що робоче місце
інваліда не відповідає даним,
викладеним в характеристиці цього
місця. Також встановлено, що в
порушення наказу №35 від 29.08.2013 р.
начальником цеху Шакуловим Е.Е. ОСОБА_1
був направлений на дільницю №5 (наказ
по цеху №155 від 05.09.2013 р. №121). За
результатами проведеної перевірки
складено припис №014/09-547 від 12.11.2013 р.,
складено адміністративний протокол на
начальника цеху №155 ПАТ
«Азовзагальмаш» Шакулова Є.І., якого
притягнуто до адміністративної
відповідальності за 41 ч.2 КУпАП (а.с.50-51,
74-78).

З листа начальника цеху №155 ПАТ
«Азовзагальмаш» Шакулова Є.І. від 18.11.2013
р. за наслідками припису
Держгірпромнагляду було дано звіт про
виконання зазначених у приписі
порушень, виявлених в ході перевірки
обґрунтованості заяви ОСОБА_1 (а.с.82,
80-81).

Оскільки на час ухвалення рішення по
справі було фактично усунуто зазначені
у приписі недоліки щодо
невідповідності робочого місця ОСОБА_1
виробничій характеристиці, суд вважав,
що відсутні підстави для задоволення
вимог про зобов'язання відповідача
забезпечити позивача належними
умовами праці.

Колегія суддів не може не погодитись з
таким висновком, оскільки він
відповідає закону і встановленим судом
обставинам.

Твердження позивача в апеляційній
скарзі про те, що фактично на даний час
умови йог праці не змінилися,
спростовуються матеріалами справи.

Оскільки суд першої інстанції прийшов
до висновку про наявність деяких
порушень трудового законодавства з
боку відповідача, то вважав, що позов
підлягає частковому задоволенню в
частині вимог про стягнення моральної
шкоди.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

За змістом указаного положення закону
підставою для відшкодування моральної
шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є
факт порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, яке призвело до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагало від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.
2371 КЗпП України за наявності порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин (незаконне звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умовах
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Звертаючись до суду, позивач просив
відшкодувати йому моральну шкоду в
грошовому еквіваленті в сумі 100000 грн..

При вирішенні питання щодо розміру
моральної шкоди, суд першої інстанції
врахував конкретні обставини справи,
характер порушення прав позивача,
істотність вимушених змін у його житті
через зусилля, вжиті для відновлення
трудових прав, і прийшов до висновку
про часткове задоволення позову в
розмірі 400 грн..

Переглядаючи справу в межах доводів
апеляційного оскарження, апеляційний
суд не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги щодо недостатньої
суми моральної шкоди, визначеної судом
першої інстанції до стягнення на
користь позивача з відповідача,
оскільки суд повно і всебічно
встановив обставини справи, дослідив
докази, і, враховуючи принцип
розумності та справедливості,
правильно задовольнив його вимоги
частково в розмірі 400 грн..

Відтак, колегія суддів вважає,
що рішення суду постановлено з
дотримання норм матеріального і
процесуального права, в ньому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються допустимими доказами,
дослідженими в судовому засіданні, і
підстав для його скасування не
вбачається.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на те, що суд у порушення закону
не розглянув його додаткові позовні
вимоги, не є слушними, оскільки
суперечать закону.

У відповідності до вимог ст.31 ЦПК
України позивач має протягом усього
часу розгляду справи збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитися від позову, до початку
розгляду справи по суті шляхом подання
письмової заяви змінити предмет або
підставу позову.

З заяви позивача про доповнення до
позову вбачається, що позивач не
збільшує позовні вимоги, а висуває ряд
нових вимог, що неприпустимо на стадії
розгляду справи по суті. (а.с.96-97)

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що ухвала суду від 20.01.2014 року
постановлена у відповідності до
закону, а доводи апеляційної скарги і
зміст оскаржуваного судового рішення
не дають підстав для висновку про те, що
судом допущено порушення норм
процесуального права або неправильне
застосування норм матеріального права,
яке призвело до неправильного
вирішення справи.

Нових доказів чи обставин, які
могли б вплинути на рішення суду,
позивачем апеляційному суду не надано.

Таким чином, переглядаючи
справу в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів не
вбачає апеляційних підстав для
скасування чи зміни рішення суду, у
зв'язку з чим рішення суду підлягає
залишенню без зміни, а апеляційна
скарга позивача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК
України, колегія суддів,-

У
Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу і рішення Жовтневого районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 20 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту його та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді :