АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1236/2014р.
Головуючий в І інстанції
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 25 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Капітан І.А., Слюсаренко
О.В.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє
в інтересах ОСОБА_2, на рішення
Каланчацького районного суду
Херсонської області від 06 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Каланчацький маслозавод» про
визнання незаконним звільнення та
зміну формулювання причин звільнення, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом в якому зазначив, що з
06.08.2012 року він працював в ПАТ
«Каланчацькимй маслозавод» на посаді
водія-експедитора. Протягом роботи на
підприємстві роботодавець
систематично залучав його до виконання
робіт не передбачених функціональними
обов'язками, а саме: отримувати від
замовника грошову виручку за
доставлену продукцію маслозаводу
згідно товарної накладної з
послідуючою здачею її до каси
підприємства після повернення з
відряджень. 22.08.2013 року невідомі особи
викрали із кабіни автомобіля металевий
ящик в якому, за вимогою керівництва
підприємства, зберігалася готівкова
виручка за доставлену продукцію
підприємства. Після вказаної події він
відмовився від виконання в подальшому
непередбачених функціональних
обов'язків із збирання та доставки
готівкової виручки. В зв'язку з чим
він подав заяву про звільнення з
роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України з
29.08.2013 року. В прийомі зазначеної заяви
йому було відмовлено, а тому він
направив її поштою разом із
інформуванням прокурора Каланчацького
району про порушення норм трудового
права у ПАТ «Каланчацькимй
маслозавод». Наказом від 03.09.2013 року
його було звільнено з роботи за п.2 ст.41
КЗпП України без проведення
остаточного розрахунку. Посилаючись на
те, що його звільнено з порушенням
норм трудового законодавства, просив
визнати звільнення незаконним, змінити
формулювання причини звільнення
і вважати його звільненим за ч. 3 ст. 38
КЗпП України з дня постановлення
рішення суду, зобов'язати роботодавця
провести остаточний рахунок в строки,
передбачені ст.116 КЗпП України, в тому
числі здійснити виплату вихідної
допомоги у розмірі тримісячного
середнього заробітку згідно із ст.
44 КЗпП України.

Рішенням Каланчацького районного суду
Херсонської області від 06 березня 2014
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_1, який діє в інтересах
ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду апеляційної інстанції
не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з їх
недоведеністю та того, що під час
звільнення позивача відповідачем було
дотримано вимоги трудового
законодавства.

Такий висновок суду відповідає
обставинам справи, підтверджується
дослідженими судом доказами, яким дана
належна юридична оцінка, ґрунтується
на вимогах закону.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно наказу №130-К 06.08.2012 року позивача
переведено на посаду водія-експедитора
ПАТ «Каланчацькимй маслозавод»(а.с.2).
Наказом №158-К від 03.09.2013 року позивача
звільнено з займаної посади за ст.41
п.2 КЗпП України (а.с.3). Підставою для
звільнення ОСОБА_2 стала подія за його
участю, яка призвела до втрати грошових
коштів. Так, згідно наказу № 327-В від
20.08.2013 року, позивача було
направлено у відрядження для доставки
готової продукції ПАТ «Каланчацький
маслозавод», при поверненні з
відрядження та здачі звіту він
допустив нестачу товаро-матеріальних
цінностей на суму 151528,83 грн. 27.08.2013
року відбулося засідання правління ПАТ
«Каланчацький маслозавод» де
розглядалася виробнича пригода, яка
мала місце 22.08.2013 року в м. Краматорськ
Донецької області за участю позивача.
На вказаному засіданні члени правління
виявили недовіру до ОСОБА_2 який
безпосередньо обслуговував
отримані грошові цінності (а.с.40). 29.08.2013
року позивач написав заяву на
переведення його працівником
будівельної бригади ПАТ «Каланчацький
маслозавод» (а.с.38), а 02.09.2013 року на
роботу не вийшов (а.с.21), натомість
поштою надіслав письмову заяву на
адресу товариства в якій відкликав
свою заяву від 29.08.2013 року та просив
звільнити його за ч.3 ст.38 КЗпП України
(а.с.6).Розглянувши вказану заяву
позивача на засіданні правління ПАТ
«Каланчацький маслозавод» 02.09.2013 року
члени правління вирішили зобов'язати
голову правління звільнити ОСОБА_2
згідно п.2 ст.41 КЗпП України (а.с.39).

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.41 КЗпП
України трудовий договір з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
може бути розірвано у випадку винних
дій працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього
з боку власника або уповноваженого ним
органу.

У відповідності до ст. 235 КЗпП України
у разі визнання формулювання причини
звільнення неправильним або таким, що
не відповідає чинному законодавству, у
випадках, коли це не тягне поновлення
працівника на роботі, орган, який
розглядає трудовий спір, зобов'язаний
змінити формулювання і вказати в
рішенні причину звільнення у точній
відповідності з формулюванням чинного
законодавства та з посиланням на
відповідну статтю (пункт) закону. Якщо
неправильне формулювання причини
звільнення в трудовій книжці
перешкоджало працевлаштуванню
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату йому середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
порядку і на умовах, передбачених
частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.28 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів», звільнення з
підстав втрати довір'я за п.2 ч.1 ст.41
КЗпП України суд може визнати
обґрунтованим, якщо працівник, який
безпосередньо обслуговує грошові або
товарні цінності (зайнятий їх
прийманням, зберіганням,
транспортуванням, розподілом і тощо),
вчинив умисно або необережно такі дії,
які дають власнику або уповноваженому
ним органу підстави для втрати до нього
довіри (зокрема, порушення правил
проведення операцій з матеріальними
цінностями).

Так, згідно п.9 посадової інструкції
водія-експедитора в обов'язки позивача
входило проводити звірку документів
під час завантаження
товарно-матеріальних цінностей, які
перевозяться в автомобілі. Відповідно
до п. 16 в обов'язки водія-експедитора
входить нести повну матеріальна
відповідальність, зберігати в
спеціально відведеному місці
товаро-матеріальні цінності, готівкові
кошти, бланки сурової звітності, цінні
папери та інше майно (а.с.5). Крім
того, між ПАТ «Каланчацький
маслозавод» та позивачем 06.08.2012 року
було укладено договір про повну
матеріальну відповідальність
останнього (а.с.41).

Відповідно до письмових пояснень
позивача від 23.08.2013 та 29.08.2013 року він
визнав факт залишення ним автомобілю з
відчиненими дверима, в якому
знаходились кошти, без нагляду (а.с.32-37).

За таких обставин, суд обґрунтовано
дійшов висновку про те, що позивачем,
який безпосередньо відповідав за
товарно-матеріальні цінності, були
здійснені дії, що давали підставу
для втрати до нього довіри з боку
відповідача, а тому формулювання
причин звільнення ОСОБА_2 з роботи
відповідає фактичним обставинам
справи. Позивач, в свою чергу, не довів,
як це передбачено ст.60 ЦПК України, що
дії службових осіб ПАТ «Каланацький
маслозавод» є незаконними та
протиправними.

Колегією суддів не приймаються до
уваги доводи апеляційної скарги
відносно порушення відповідачем норм
трудового законодавства, а саме
відмову у прийнятті заяви позивача про
звільнення від 29.08.2013 року, оскільки
жодних доказів на підтвердження даного
факту суду не надано.

Також не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги стосовно того, що
звільнення відповідача відбулось без
попередньої згоди профспілкового
комітету, оскільки дана обставина
спростовується наданими представником
відповідача в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції доказами.

Крім того представником відповідача
суду апеляційної інстанції надана
довідка про повний розрахунок з
позивачем при звільненні, тому доводи
апеляційної скарги в цій частині також
підлягають відхиленню.

Інші доводи апеляційної скарги
колегією суддів до уваги не
приймаються як такі, що не підтверджені
належними доказами та не спростовують
мотивованих висновків суду щодо
відмови у задоволенні позову із
заявлених позивачем підстав.

Оскільки порушень норм матеріального і
процесуального права, що можуть
слугувати підставою для скасування чи
зміни судового рішення, колегією
суддів не встановлено, то підстав для
задоволення апеляційної скарги не
вбачається, рішення законне та
обґрунтоване, а тому скасуванню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Каланчацького районного суду
Херсонської області від 06 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності після
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ у
касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: