Провадження 2/359/596/2014
Справа №359/480/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року Бориспільський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді -
Величка В.П.,

при секретарі судового засідання -
Бохоновської Г.С.,

за участю позивача -
ОСОБА_1,

представників позивача -
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача -
ОСОБА_4,

представника третьої особи -
Васильця С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Борисполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6,
третя особа: ПП «Регіон» про скасування
державного акту, -

ВСТАНОВИВ:

Наприкінці жовтня 2013 року позивач
звернулась до суду з вказаним позовом,
уточнивши який вказувала, що в
листопаді 1999 року її батько, ОСОБА_7
купив земельну ділянку площею 0,10 га в
АДРЕСА_1 У вересні 2000 року батько
отримав державний акт на право
приватної власності на землю серії
ІІ-КВ №015208. Вказану ділянку у 2010 році
батько їй подарував, а вже у червні 2011
році вона отримала державний акт на
земельну ділянку на власне ім'я.

Вказувала, що на час будівництва нею
паркану, на земельній ділянці
Відповідачки, біля спільної межі були
складовані будівельні матеріали, які,
як вона вважала, знаходяться на
земельній ділянці, належній
відповідачці ОСОБА_6, а тому здійснила
встановлення паркану впритул до
складованих будівельних матеріалів.

В подальшому, весною 2013 року, при
проектуванні фасадної частини огорожі,
нею було виявлено невідповідність
розмірів земельної ділянки зі сторони
АДРЕСА_1 до державного акту. Вказує, що
відповідачка зробила складування
будівельних матеріалів, з їх частковим
знаходженням на належній їй земельній
ділянці і це порушення на час
будівництва вона візуально встановити
на мала можливості.

Однак, після виявлення даного
порушення, вона звернулася до
відповідачки з вимогою звільнити
частину земельної ділянки біля
спільної межі, однак та жодним чином не
відреагувала на її пропозицію.

З огляду на викладене позивач вважає,
що порушені її права та охоронювані
законом інтереси, які підлягають
захисту в судовому порядку.

В судовому засіданні позивач та її
представники позовні вимоги
підтримали і просять їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні та представник третьої особи
заперечили проти пред'явленого позову,
просили суд відмовити у позову
повністю.

Заслухавши учасників цивільного
процесу, допитавши свідка та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов слід задовольнити з
наступних мотивів.

Частиною 2 статті 158 Земельного кодексу
України встановлено, що виключно судом
вирішуються земельні спори з приводу
володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб.

Судом встановлено, що 3 листопада 1999
року батько позивачки, ОСОБА_7 купив
земельну ділянку площею 0,10 га в АДРЕСА_1

4 вересня 2000 року він отримав державний
акт на право приватної власності на
землю серії ІІ-КВ №015208, а 15 жовтня 2009
року ОСОБА_7 отримав довідку №691 про
присвоєння кадастрового номера
земельній ділянці -
:13:001:0092(а.с.150-151, 158).

30 липня 2010 року ОСОБА_7 подарував
вказану земельну ділянку
позивачці(а.с.148).

23 червня 2011 року, ОСОБА_1 отримала
державний акт на земельну ділянку,
серії ЯЛ В51809, кадастровий номер
:13:001:0092. Земельна ділянка площею
0,10 га з цільовим призначенням для
будівництва господарських будівель і
споруд, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1(а.с.6).

Суміжним землевласником позивачки
являється відповідачка по справі -
ОСОБА_6 у якої на праві власності
знаходиться земельна ділянка площею
0,0469 га з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд за адресою: АДРЕСА_2 Право
власності на земельну ділянку ОСОБА_6
підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ №561009, виданим 01 червня 2011 року,
кадастровий номер - :13:001:0101 (а.с.14).

З пояснень позивачки та її
представників вбачається, що на час
будівництва ОСОБА_1 паркану, на
земельній ділянці відповідачки, біля
спільної межі були складовані належні
ОСОБА_6 будівельні матеріали. При цьому
позивачка вважала, що ці матеріали
знаходяться на земельній ділянці
відповідачки, а тому ОСОБА_1 здійснила
встановлення паркану впритул до
складованих будівельних матеріалів.

На весні 2013 року, при проектуванні
фасадної частини огорожі, було
виявлено, що розмір земельної ділянки
ОСОБА_1 зі сторони АДРЕСА_1 фактично
складає 25,88 м. тоді, як згідно
державного акту цей розмір складає 26,65
м. Після проведення замірів фактичного
розміру земельної ділянки був
виготовлений зведений план земельних
ділянок, належних сторонам. При замірах
було встановлено, що належна ОСОБА_1
земельна ділянка зменшилася на 8 м. кв.,
а земельна ділянка ОСОБА_6 збільшилася
на 53 м. кв.

Викладене повністю підтверджується
листом Державної інспекції сільського
господарства в Київській області від 28
серпня 2013 року (а.с.129-132), а також
зведеним планом земельних ділянок
(а.с.195).

Окрім того, допитана в судовому
засіданні свідок ОСОБА_9, яка являється
суміжним користувачем земельної
ділянки з позивачкою, повідомила суду,
що не має жодних претензій до ОСОБА_1, з
нею вона узгодить всі питання з приводу
перенесення паркану. Вказувала, що під
час виділення земельної ділянки
відповідачці депутат міської ради
наполягав аби вона та ОСОБА_1 спільно
домовились з ОСОБА_6, щоб відсунути
власні паркани, аби збільшити земельну
ділянку відповідачки ОСОБА_6 Вважає, що
вказана обставина являється причиною
накладення земельних ділянок.

Згідно вимог статті 125 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 126 Земельного кодексу України
встановлює, що право власності на
земельну ділянку та право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами.

Згідно вимог частин 1,2 статті 78
Земельного кодексу України право
власності на землю - це право володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками. Право власності
на землю набувається та реалізується
на підставі Конституції України, цього
Кодексу, а також інших законів, що
видаються відповідно до них.

Відповідно до вимог частин 1,2 статті 321
Цивільного кодексу України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Частинами 2, 3 статті 152 Земельного
кодексу України передбачено, що
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Тому позов слід задовольнити.

Також, відповідно до частини 3 статті 88
ЦПК України, з відповідачки підлягає
стягненню на користь позивачки
сплачений судовий збір та понесені
витрати на правову допомогу.

Керуючись ст. ст., 3, 10, 60, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити

Скасувати державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№561009, виданий 01 червня 2011 року
(кадастровий номер :13:001:0101), що
перебуває у власності ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1
судові витрати, що становлять 114
гривень 40 копійок судового збору та 5400
гривень витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Бориспільський міськрайонний
суд Київської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено
28.04.2014р.

Суддя Бориспільського міськрайонного
суду

Київської області
В.П.
Величко