Справа № 199/905/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

«03» квітня 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі представника позивача -
ОСОБА_1,

за участі відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із
даним позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що від шлюбу із
відповідачем має дитину - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає разом із
матір'ю та перебуває на її утриманні.

Як зазначається позивачем при
зверненні до суду відповідач не надає
матеріальної допомоги на утримання
дитини, не приймає участі у вихованні
дитини та батьки дитини не досягли
згоди з цього приводу згоди в
позасудовому порядку.

Предмет позову становить вимога
про стягнення з відповідача на користь
позивача аліментів на утримання дитини
до досягнення нею повноліття в розмірі
2 500,00 грн. щомісяця до досягнення
дитиною повноліття.

У судовому засіданні представник
позивача вимоги позову підтримав
повністю, надав пояснення, аналогічні
викладеним в позовній заяві, просив суд
повністю задовольнити поданий позов.

Відповідач позов не визнав,
пояснив, що працює та отримує
заробіток, на підтвердження чого надав
докази у відповідності до ст.ст. 57-59 ЦПК
України; також відповідно до пояснень
відповідача він завжди брав участь у
житті сина, його вихованні, розвитку та
фінансовому забезпеченні.

Відповідач просив суд визначити
розмір аліментів в частці від
заробітку (1/4), але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Заслухав пояснення представника
позивача та відповідача, та дослідивши
докази в межах заявлених вимог згідно
ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення позову частково, виходячи
з наступного.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права
дитини, прийнятої 44-ю сесією
Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та
яка набула чинності для України 27.09.1991
р., батько або (і) інші особи, що
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини. Разом з тим,
відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції
України та за ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дітей до їх
повноліття.

Як було встановлено судом, ОСОБА_5
народився ІНФОРМАЦІЯ_1, сторони в даній
справі є батьками неповнолітнього,
шлюб між батьками неповнолітньої
дитини припинений внаслідок його
розірвання на підставі рішення суду,
дитина мешкає разом із матір'ю.

Оскільки обов'язок по утриманню
дитини є безумовним, виникає в
результаті народження дитини з моменту
її народження та покладається законом
рівною мірою на обох батьків, не
пов'язаний із матеріальним становищем
особи, до якої заявлено
матеріально-правову вимогу про
стягнення аліментів, вбачаються усі
підстави для присудження до стягнення
з відповідача на користь позивача
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини.

Разом з тим, при вирішенні питання
щодо присудження до сплати аліментів,
про яке позивачем було заявлено
відповідне прохання, суд враховує стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини, яка є малолітньою, мешкає
разом із матір'ю (позивачем) та
потребує піклування та утримання.

Щодо розміру аліментів, то,
задовольняючи в цій частині позов
частково, суд бере до уваги те, що
відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України
частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

В даній справі відсутні
передбачені ч. 1 ст. 184 СК України
підстави для визначення розміру
аліментів в твердій грошовій сумі,
адже відповідач працює та має
регулярний дохід, через що визначення
частки заробітку (доходу) відповідача
в розмірі 1/4, яка буде стягуватися, як
аліменти на дитину, щомісяця, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК),
буде справедливим та сприятиме
утвердженню почуття обов'язку одного з
батьків, окремо від якого проживає
дитина, перед останньою.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову; згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК
України суд допускає негайне виконання
рішень у справах про стягнення
аліментів - у межах суми платежу за один
місяць.

Питання про розподіл судових
витрат вирішено у відповідності до
приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, ч. 3 ст. 88,
ст.ст. 212, 214-215, 367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини задовольнити
частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі ? частини заробітку (доходу)
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, але не менше 30
% прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, починаючи
проводити стягнення з 05.02.2014 р. та до
досягнення дитиною - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття.

Рішення суду у частині стягнення
аліментів в межах суми платежу за один
місяць допустити до негайного
виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в
дохід держави судовий збір в розмірі
243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя