Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючого - судді Алтухової О.С.,

секретарі - Щукіна О.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідача
Шинковенко Н.В., представника 3-ї особи
Ніколенко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України, 3-тя особа:
Державне підприємство
«Макіїввугілля», про поновлення на
роботі, -

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до Міністерства енергетики та
вугільної промисловості України, 3-тя
особа: Державне підприємство
«Макіїввугілля», про поновлення на
роботі, посилаючись на наступні
обставини.

Наказом Міністерства енергетики та
вугільної промисловості України
№197-к/к від 04.12.2006 року він був
призначений генеральним директором
державного підприємства
«Макіїввугілля» на умовах укладеного
контракту.

На початку 2011 року були спроби
рейдерського захоплення підприємства,
проводились чисельні перевірки
контрольно-ревізійних та податкових
служб різних рівнів, відносно нього
були порушені кримінальні справи з
метою усунення його з посади
генерального директора підприємства. В
результаті всіх умисних дій
зацікавлених осіб, 26.10.2011 р. наказом
Міненерговугілля №114-к-к, на підставі
постанови начальника слідчого відділу
прокуратури Донецької області від
25.10.2011 р. його було усунено від посади
генерального директора ДП
«Макіїввугілля».

У зв'язку із підірваним здоров'ям з
27.09.2011 р. по 26.01.2012 р. він був змушений
проходити лікування у Відділенні
Медичного центру «Сураски» в м.
Тель-авіва Ізраіля з приводу гострої
серцевої недостатності.

16.02.2012 р. наказом Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України №20к/к його було звільнено.
Підставою для звільнення в трудовій
книжці зазначено п.8 ст.37 КЗпП України, а
саме підстави передбачені контрактом,
тобто звільнення за власним бажанням.
Однак заяви про припинення контракту
за власним бажанням ним не було
написано та про своє звільнення він
дізнався значно пізніше Також з
наказом про своє звільнення він
ознайомлений не був.

Постановою слідчого з особливо
важливих справ слідчого відділу
прокуратури Донецької області від
30.01.2012 р. та постановою Ворошиловського
районного суду м.Донецька від 02.03.2012 р.
кримінальні справи відносно нього були
закриті на підставі п.2 ст.6 КПК України
за відсутністю складу злочину.

Звернуться до суду за захистом свого
порушеного права раніше він не мав
змоги, оскільки існувала реальна
загроза його життю та здоров'ю. В цей
період часу у владі знаходились саме ті
особи, які були ініціаторами його
звільнення та порушення відносно нього
кримінальних справ.

Виходячи з викладеного, просив суд
поновити строк для оскарження наказу
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України №20к/к від 16.02.2012
р.; поновити його на роботі в ДП
«Макіїввугілля» на посаді
генерального директора.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги,
надала пояснення аналогічні,
викладеним в позовній заяві,
наполягала на задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала проти позовних
вимог. Зазначила, що позивач ОСОБА_4
після звільнення з посади працював на
посаді тимчасово виконуючого обов'язки
начальника Головного управління
інвестиційно-інноваційної політики,
підприємництва та зовнішніх зносин
Черкаської обласної державної
адміністрації, а потім займав посаду
голови Київського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України.
Жодних доказів того, що строк звернення
до суду пропущений з поважних причин,
позивачем не надано. Просила відмовити
у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник 3-ої особи в судовому
засіданні наполягала на тому, що у
позивача не було жодних перешкод для
звернення до суду у встановлений
законом термін, однак ОСОБА_4 своїм
правом не скористався. Просила
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

Суд вислухавши представників сторін,
представника 3-ої особи, дослідивши
матеріали справи, дійшов висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Наказом Міністерства енергетики та
вугільної промисловості України
№197-к/к від 04.12.2006 року ОСОБА_4 було
призначено генеральним директором
державного підприємства
«Макіїввугілля» на умовах укладеного
контракту.

16.02.2012 р. наказом Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України №20к/к ОСОБА_4 було звільнено з
посади генерального директора ДП
«Макіїввугілля» відповідно до поданої
ним заяви, контракт було розірвано на
підставі підпункту г) пункту 25 цього
контракту.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України
встановлений строк звернення
працівника до суду із заявою про
вирішення трудового спору, який у
справах про звільнення становить один
місяць з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки. Відповідно до ст. 234
КЗпП України у разі пропуску з поважних
причин строків, установлених статтею 233
цього Кодексу суд може поновити ці
строки.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, які містяться
в п.4. постанови від 6 листопада 1992 року
№ 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів», встановлені статтею
233 КЗпП України строки звернення до
суду застосовуються незалежно від
заяви сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску строків, передбачених
ст. 233 КЗпП України, а також навести у
рішенні мотиви, чому він поновлює або
вважає неможливим поновити порушений
строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України
місячний строк поширюється на всі
випадки звільнення незалежно від
підстав припинення трудового договору.

Як зазначає позивач, звернутися до суду
за захистом свого порушеного права
раніше він не мав змоги, оскільки
існувала реальна загроза його життю та
здоров'ю. В цей період часу у владі
знаходились саме ті особи, які були
ініціаторами його звільнення та
порушення відносно нього кримінальних
справ.

Однак, як вбачається із роздруківок з
офіційного сайту Черкаської обласної
державної адміністрації,
розпорядженням голови Черкаської
обласної державної адміністрації від
15.03.2012 року № 40/01-02-2 ОСОБА_4 було
призначено тимчасово виконуючим
обов'язки начальника Головного
управління інвестиційно-інноваційної
політики, підприємництва та зовнішніх
зносин Черкаської обласної державної
адміністрації, при чому підставою
призначення була особиста заява
ОСОБА_4, і на вказаній посаді він
перебував до 15.05.2012 року.

28.08.2012 року ОСОБА_4 було призначено, як
такого, що пройшов конкурсний відбір,
на посаду заступника голови Донецького
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України, із
якої його було звільнено 03.09.2012 року за
переведенням для подальшої роботи в
Київському обласному територіальному
відділенні Антимонопольного комітету
України.

З 04.09.2012 року ОСОБА_4 працював на посадах
заступника голови, голови Київського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України.

З 22.04.2013 року по теперішній час позивач
працює на посаді голови Київського
міського територіального відділення
Антимонопольного комітету України.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивач, вказуючи на загрозу своєму
життю, не надав суду жодного доказу
існування дійсних перешкод для
звернення до суду за захистом свого
права, як і доказів того, що заява про
звільнення з посади генерального
директора ДП «Макіїввугілля» ним не
подавалася. Участь ОСОБА_4 у
конкурсному відборі для прийняття на
державну службу свідчить про те, що
позивач не вважав, що його права при
звільненні були порушені.

ОСОБА_4 в позові не приводить жодного
обґрунтування того, що при його
звільненні були порушені норми чинного
законодавства, а тому суд позбавлений
можливості перевірити законність
звільнення його на підставі підпункту
г пункту 25 контракту, в зв'язку з чим
суд дійшов висновку про те, що позов не
підлягає задоволенню через пропуск
місячного строку звернення до суду без
поважних причин.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 233, 234 КЗпП України, ст.ст. 5, 60, 212-215
ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України, 3-тя особа:
Державне підприємство
«Макіїввугілля», про поновлення на
роботі - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Донецької області
через Ворошиловський районний суд м.
Донецька протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя Ворошиловського

районного суду м. Донецька
О.С.Алтухова