АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/6062/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Пономаренко Н.В. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

7 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого судді:
Білич І.М.

Суддів:
Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

при секретарі:
Заліській Г.Г.

за участю: представника ОСОБА_3
ОСОБА_4

представника ПАТ «АБ «Експрес
Банк» Андрієнко С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційними
скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського
районного суду м. Києва від 7 березня 2014
року у справі по поданню головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби України
про надання дозволу на примусове
проникнення до житла боржника ОСОБА_3 в
АДРЕСА_1.

в с т а н
о в и л а:

Головний державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби України О.Я. Гречух за
погодженням із начальником відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
звернувся із поданням про надання
дозволу на примусове проникнення до
житла боржника ОСОБА_3 в кв.АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 7 березня 2014 року
подання було задоволено.

Надано дозвіл державним виконавцям
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві з метою виконання рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 12.12.2012 року, на підставі якого
видано виконавчий лист №2-1614/11р. на
примусове проникнення до житла
боржника - ОСОБА_3 в кв.АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з ухвалою суду,
представники ОСОБА_3 подали апеляційні
скарги, де ставили питання щодо
скасування ухвали суду першої
інстанції. Вказуючи на порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права.

Так, представник апелянта ОСОБА_4
ставлячи питання про прийняття нової
ухвали щодо відмови у задоволенні
подання вказувала на те, що судом були
порушені вимоги ст. 376 ЦПК України, а
саме справа розглянута за відсутності
державного виконавця в той час як
розгляд подання можливий лише за
участю останнього.

ОСОБА_6, як представник апелянта
вказував на те, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи. Зазначаючи при цьому, що надані
державним виконавцем дані були
недостатніми для прийняття судом
мотивованого рішення щодо вирішення
питання про примусове входження до
вказаної квартири.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення осіб що з'явилися у судове
засідання, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом при розгляді справи було
встановлено, що згідно виконавчого
листа Шевченківського районного суду
м. Києва №2-1614/11 від 18.07.2012 року, було
звернено стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором, посвідченим
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
31.03.2008 року зареєстрований в реєстрі за
№ 2084, а саме: квартиру АДРЕСА_1 яка
належить на праві власності ОСОБА_3,
шляхом продажу предмета іпотеки на
прилюдних торгах задля задоволення
вимог ПАТ «Акціонерний банк
«Експрес-Банк» в сумі 32 036 771,78 гривень.

Суд першої інстанції задовольняючи
подання виходив з того, що державним
виконавцем було відкрито виконавче
провадження та направлено вимогу
ОСОБА_3 про забезпечення
безперешкодного входження до квартири
за вказаною адресою та забезпечення
присутності при проведенні виконавчих
дій уповноваженого належним чином
представника. А так як двічі ( акт
державного виконавця від 23.10.2013 року та
30.10.2013 року) двері квартири АДРЕСА_1
ніхто не відкривав, то вважав що,
обставини викладені державним
виконавцем знайшли своє підтвердження
і подання у відповідності до положень
ст. 376 ЦПК України підлягає задоволенню.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду не можна виходячи з
наступного.

Матеріали подання не містять у собі
доказів того, що боржник належним чином
повідомлявся про проведення
виконавчих дій, що він відмовився
впустити державного виконавця до
приміщення та щодо неможливості
виконання виконавчого напису не
інакше, як на підставі примусового
входження до житла.

А відтак і ухвала суду не містить
обґрунтувань та перевірки обставин
зазначених у поданні державного
виконавця на підтвердження
необхідності забезпечення доступу до
квартири що належить боржнику на праві
власності.

При цьому слід також зазначити, що у
відповідності до положень ч.2 ст. 376 ЦПК
України, суд розглядає подання за
участю державного виконавця.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що ухвала суду як така що
постановлена з порушенням порядку
встановленого для вирішення питання
щодо примусового проникнення до житла,
підлягає скасуванню, а справа
поверненню до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 312, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у
х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Ухвалу Шевченківського районного
суду м. Києва від 7 березня 2014 року
скасувати, справу передати до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення. Може бути
оскаржена в касаційному порядку
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: