Провадження №2/485/367/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 травня 2014 року Снігурівський
районний суд Миколаївської області в
складі: головуючого - судді Квєтка
І.А.,

при секретарі - Шеремет Ю.Є.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Снігурівка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з
приватного житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2014 року позивачка звернулася
до суду з вказаним позовом. В позові
зазначила, що є власником житлового
будинку в с.Горохівка Снігурівського
району Миколаївської області. Разом з
нею в зазначеному будинку проживають
її малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
мати ОСОБА_5 та цивільний чоловік
ОСОБА_2 Відповідач систематично
порушує правила співжиття-зловживає
алкогольними напоями, вчиняє сварки та
бійки, що робить неможливим її
проживання та інших мешканців у
будинку разом з ним. Крім того, він не
приймає участі в утриманні будинку, в
ньому не зареєстрований, однак
добровільно виселятися не бажає. На
підставі ст.116 ЖК України просить
виселити відповідача у судовому
порядку.

Позивачка в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, суду пояснила, що
разом з відповідачем з лютого 2010 року
проживала однією сімєю в належному їй
будинку в с.Горохівське. Відповідач
постійно її ображає, застосовує
фізичну силу, а тому проживання з ним
стало нестерпне. За такого, спільне
проживання з ним припинила й з 01
березня 2014 року вони проживають окремо,
спільного господарства не ведуть. З
цього ж часу відповідач у будинку не
проживає, мешкає за іншою адресою у
будинку своєї матері. Однак незважаючи
на припинення спільного проживання
відповідач періодично до будинку
навідується без її згоди та продовжує
чинити протиправні дії щодо неї. З
метою недопущення такої поведінки
відповідача просить про його
виселення.

Відповідач за належного повідомлення в
судове засідання не з'явився, причини
неявки суду не повідомив, тому суд
вважає за можливе на підставі ст.224 ЦПК
України ухвалити заочне рішення по
справі.

Дослідивши докази по справі, суд
прийшов до наступного.

Між сторонами склалися правовідносини
з приводу усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення, які регулюються нормами ЖК
УРСР.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником житлового будинку АДРЕСА_1,
що підтверджує витяг про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від
05.01.2009 р. (а.с.8), договір купівлі-продажу
означеного будинку від 19.12.2008 року
(а.с.7).

В зазначеному будинку, крім позивачки
проживають, її мати ОСОБА_5, двоє її
дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, а з лютого 2010 року
проживав її співмешканець ОСОБА_2 без
реєстрації. З 01.03.2014 року ОСОБА_2 в
будинку за вказаною адресою не
проживає, що підтверджує довідка
Горохівської сільської ради від 25.04.2014
року № 909 та стверджується позивачем.

Звертаючись до суду з позовними
вимогами про виселення відповідача з
спірного житлового будинку, позивачка
посилалась на те, що ОСОБА_2
зловживає алкогольними напоями, вчиняє
сварки та бійки, принижує її перед
сусідами та родичами.

Відповідно до ст.116 ЖК України якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання із
ними в одній квартирі чи в одному
будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до вимог, передбачених ч.1
ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

В матеріалах справи відсутні належні
докази того, що дії відповідача носять
систематичний характер. Один лише
висновок ДІМ Снігурівського РВ УМВС
від 05.03.2014 року не свідчить про
систематичність протиправних дій
відповідача. Характеристика
відповідача про те, що ОСОБА_2 веде
аморальний спосіб життя не є підставою
для його виселення в розумінні ст.116 ЖК
УРСР. Інших доказів суду не надано.
Також в матеріалах справи відсутні
докази стосовно застосування до
відповідача заходів запобігання чи
громадського впливу.

Крім того, як зазначає позивачка
відповідач в будинку не
зареєстрований, фактично в ньому не
проживає за добровільного виселення, а
тільки періодично навідується,
вчиняючи сварки, висловлюючи погрози й
таким чином порушує громадський
порядок і спокій громадян, що може бути
підставою для притягнення його до
адмінітративної чи кримінальної
відповідальності залежно від
характеру та наслідків його
протиправних дій.

В зв"язку з вищевикладеним, суд
приходить до висновку про відсутність
передбачених ст.116 ЖК УРСР підстав для
виселення відповідача з будинку, а тому
в задоволенні позову позивачці слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,60, 212-215, 224-233 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про виселення з приватного житлового
будинку - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом за письмовою заявою відповідача
з поданням такої заяви у десятиденний
термін з дня отримання копії рішення.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга позивачем до апеляційного суду
Миколаївської області через
Снігурівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: