Провадження № 8/522/44/14
Справа № 2-2708/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді - Шенцевої О.П.,

при секретарі - Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Приморського
районного суду м. Одеси заяву ОСОБА_1
про перегляд рішення Приморського
районного суду м.Одеси від 15.03.2013 р. за
нововиявленими обставинами по
цивільній справі за позовом Управління
охорони об'єктів культурної спадщини
Одеської обласної адміністрації до
ОСОБА_1 про зобов'язання привести
будівлю-пам'ятку у первісний стан, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Приморського районного суду
м.Одеси у справі № 2-2708/11 від 15.03.2013 р.
було задоволено позов Управління
охорони об'єктів культурної спадщини
Одеської обласної адміністрації до
ОСОБА_1 (далі - заявник, відповідач) про
зобов'язання відповідача за власний
рахунок демонтувати неправомірно
добудовану мансарду над
одноповерховою частиною будівлі -
пам'ятки за адресою: АДРЕСА_1, та
привести у первісній стан приміщення
цієї будівлі - пам'ятки згідно з «Планом
поверхів будинку літери «А» по
АДРЕСА_1», який є частиною Паспорту
пам'ятки архітектури місцевого
значення (охоронний № 630) від 2007 року.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про
перегляд зазначеного рішення
Приморського районного суду м.Одеси за
нововиявленими обставинами. В якості
останніх заявник представив юридичні
факти про те, що спірна будівля була
житловим будинком з 1898 р. і що
застосування поняття «аптека» в
правовстановлюючих документах по
відношенню до даної будівлі суперечить
чинному законодавству України, а також
про те, що у нього право власності на
житловий будинок виникло з 17.11.2006 р. Ці
факти, за твердженням заявника, являють
собою тривалі правові становища, які
були встановлені, відповідно, рішенням
Приморського районного суду м.Одеси
від 4.02.2014 р. у справі № 522/1685/14-ц (набрало
юридичну силу 21.02.2014 р.) та рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 11.03.2014 р. по справі № 2-1033/11 (набрало
чинності 24.03.2014 р.).

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується заява ОСОБА_1 про
перегляд даної справи за
нововиявленими обставинами,
вислухавши пояснення представників
сторін, суд на підставі всебічного,
повного, об'єктивного і
безпосереднього дослідження наявних у
справі доказів встановив наступне.

Будівлю, розташовану за адресою
м.Одеса, Французький бульвар, 85,
загальною площею 334,3 кв.м., було взято на
державний облік як пам'ятки
містобудування та архітектури (далі -
пам'ятка архітектури) відповідно до
положень Закону УРСР «Про охорону и
використання пам'яток історії та
культури» N 3600-IX від 13 липня 1978 р. на
підставі рішення виконавчого комітету
Одеської обласної ради народних
депутатів № 580 від 27.12.1991 р. «Про
затвердження списку об'єктів, що
підлягають взяттю під охорону як
пам'ятки містобудування та архітектури
місцевого значення» в складі комплексу
дач під найменуванням корпус № 7
(охоронний номер 630).

10 листопада 2006 р. заявник уклав договір
купівлі-продажу зазначеної пам'ятки
архітектури з сільськогосподарським
ТОВ «Ірен - Агропродукт». Державна
реєстрація права власності заявника на
вказану пам'ятку архітектури
відповідно до вимог ст.182 ЦК України
була здійснена 17.11.2006 р., що
підтверджується витягом № 12545794 від
17.11.2006 р. про реєстрацію права власності
на нерухоме майно. Згідно з положеннями
ч.4 ст.334 ЦК України на вказану пам'ятку
архітектури у заявника виникло право
власності з 17.11.2006 р. Ця обставина
підтверджується рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 11.03.2014 р. по
справі № 2-1033/11.

Зазначена пам'ятка архітектури є
житловим будинком з моменту
спорудження і, відповідно, частиною
історичної садиби «Гершенкопа - Санца»,
що підтверджується Паспортом щойно
виявленого об'єкта культурної спадщини
«Садиба Гершенкопа - Санца», складеного
Науково-дослідним інститутом пам'ятко
охоронних досліджень при Міністерстві
культури і туризму України (Київ, 2007 р.),
а також рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 4.02.2014 р. у
справі № 522/1685/14-ц.

Відповідно до положень ч.1 ст.100 ЖК
України переобладнання и
перепланування житлового будинку і
житлового приміщення провадяться з
метою підвищення їх благоустрою и
перетворення комунальних квартир в
окремі квартири на сім'ю .

Оцінюючи матеріали справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що заявник по відношенню до спірної
пам'ятки архітектури виконав свої
обов'язки, передбачені положеннями ч.1
ст. 27 Закону України «Про охорону
культурної спадщини», відповідно з
якими у разі, коли пам'ятці загрожує
небезпека пошкодження, руйнування чи
знищення, власник або уповноважений
ним орган, особа, яка набула права
володіння, користування чи управління,
зобов'язані привести цю пам'ятку до
належного стану (змінити вид або спосіб
її використання, провести роботи з її
консервації, реставрації,
реабілітації, музеєфікації, ремонту та
пристосування). Виконання заявником
цих обов'язків підтверджується
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 4.02.2014 р. у справі № 522/1685/14-ц,
в якому по відношенню до прав заявника
встановлено: «З метою оцінки всіх
матеріалів справи в їх сукупності суд
бере до уваги Висновок Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз № 13276 від 26.12.2006 р., згідно з
яким фізичний знос зазначеного будинку
на момент проведення експертизи
досягав 60 %. Фотографії та інші
документи зазначеного висновку
свідчать про відбувавшийся на той час
процес руйнування згаданого пам'ятника
містобудування та архітектури,
відновлення якого вимагало від
позивача проведення термінового и
значного обсягу
ремонтно-реставраційних робіт.
Проведення таких робіт
підтверджується Технічним висновком
про можливість збереження виконаної
реконструкції пам'ятника архітектури
корп. № 7 під жилий будинок в складі
комплексу дач по Французькому
бульвару, 85 у м. Одесі від 28.05.2009р., а
також Звітом про проведення технічного
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж зазначеної будівлі,
проведеного Державним
науково-досліднім та
проектно-вишукувальним інститутом
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» № 041/368/11 від
12.12.2011 р. З наявних в матеріалах справи
письмових доказів вбачається, що
ОСОБА_1 проводив
ремонтно-реставраційні роботи
придбаної ним будівлі з метою
відновлення її статусу житлового
будинку.

У зв'язку із здійсненням необхідних
ремонтно-реставраційних робіт з метою
відновлення автентичності
(справжності) первісного
функціонального призначення
зазначеного будинку згідно з проектом
архітектора А.Б. Мінкуса, збереження
пам'ятки містобудування та архітектури
в належному стані, а також сприяння її
збагачення суд приходить до висновку,
що культурні права позивача підлягають
захисту на підставі ст.54 Конституції
України, а також п.а) ч.1 ст.15
Міжнародного пакту про економічні,
соціальні та культурні права (ООН, 1966),
Конвенції про охорону архітектурної
спадщини Європи від 3.10.1985р.
(ратифікованої Законом України N 165-V від
20.09.2006 р.) та Рамкової Конвенції Ради
Європи про значення культурної
спадщини для суспільства від 27.10.2005 р.
(ратифікованої Законом України № 581-VII
від 19.09.2013р.).

Враховуючи всі матеріали справи в їх
сукупності суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню повністю на підставі ст.ст.
3, 47, 55 Конституції України, ст.ст. 3, 16, 379
ЦК України, а також ст.1 ЖК УРСР як
спосіб захисту його права на житло
відповідно до загальних засад
цивільного законодавства:
справедливості, добросовісності та
розумності».

Згідно ч.4 ст. 55 Конституції України
кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.
Оскільки, як випливає з рішення
Приморського районного суду м.Одеси
від 4.02.2014 р. у справі № 522/1685/14-ц, на
момент виникнення у заявника права
власності на зазначений житловий
будинок - пам'ятку архітектури -
останньому загрожував процес
подальшого спотворення, руйнування або
знищення, то суд приходить до висновку,
що для захисту своїх прав, передбачених
ст.ст.47,54 Конституції України, а також
для виконання своїх обов'язків,
передбачених ч.1 ст.27 Закону України
«Про охорону культурної спадщини»
заявнику не було потрібно спеціального
дозволу від Управління охорони
об'єктів культурної спадщини Одеської
обласної адміністрації на будівельні
роботи, які по суті запобігали
руйнуванню пам'ятки архітектури.

При цьому суд також дійшов висновку, що
заявник, керуючись положеннями ст.47
Конституції України, ст.11 Конвенції про
охорону архітектурної спадщини Європи,
а також ст.ст.1, 100 ЖК України правомірно
здійснив надбудову мансарди з метою
благоустрою та збагачення (поліпшення)
зведеного в 1898 р. житлового будинку з
урахуванням потреб сучасного життя.
Згідно ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.
17 Закону України «Про міжнародні
договори України» норми Основного
Закону України, а також міжнародних
договорів України, ратифікованих
Верховною Радою України, мають
верховенство по відношенню до положень
поточного законодавства України.

Згідно вимог ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Відповідно до
положень ст.ст.44-46 Закону України «Про
охорону культурної спадщини»
Управління охорони об'єктів культурної
спадщини Одеської обласної
адміністрації має право вимагати
притягнення будь-якого винного у
порушенні вимог зазначеного Закону
України до фінансової та
адміністративної відповідальності.
Передбачений ж положеннями ст.47
зазначеного Закону України обов'язок
відшкодувати шкоду, заподіяну пам'яткі,
спрямовано на захист прав власника
пам'ятки або уповноваженої ним особи, а
також осіб, які набули права володіння,
користування чи управління пам'яткою. У
даному ж випадку заявник сам є
власником зазначеного пам'ятника
архітектури. Тому Управління охорони
об'єктів культурної спадщини Одеської
обласної адміністрації не наділене
чинним законодавством правом на
притягнення заявника - власника
пам'ятки архітектури - до
цивільно-правової відповідальності у
вигляді знесення (демонтажу) частини
житлового будинку на підставі положень
ст.376 ЦК України.

Відповідно до положень ст.152 ЖК України
переобладнання и перепланування
житлового будинку (квартири), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, провадяться з
дозволу виконавчого комітету місцевої
Ради народних депутатів. Враховуючи
дані обставини суд приходить до
висновку, що Управління охорони
об'єктів культурної спадщини Одеської
обласної адміністрації є неналежним
позивачем у даній справі.

Згідно положень ч.7 ст.376 ЦК України у
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм и правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Як
випливає з матеріалів справи в діях
заявника відсутній склад
правопорушення, передбачений ч.7 ст. 376
ЦК України і, відповідно, у кого-небудь
відсутні правові підстави для
пред'явлення позову до заявника про
знесення (демонтажу) зазначеної
мансарди. При цьому згідно до положень
ст.186 ЦК України мансарда є
приналежність до головної речі.

Враховуючи всі матеріали справи в їх
сукупності суд приходить до висновку,
що вимоги ОСОБА_1 про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
Приморського районного суду м.Одеси по
справі № 2-2708/11 від 15.03.2013 р. відповідає
вимогам глави 4 розділу V ЦПК України, а
також положенням постанови Пленуму
ВССУ № 4 від 30.03.2012 р. «Про застосування
цивільного процесуального
законодавства при перегляді судових
рішень за нововиявленими обставинами»
і підлягають задоволенню. Наведені
заявником юридичні факти про те, що
дана пам'ятка архітектури є житловим
будинком починаючи з 1898 р. і що
застосування до нього поняття «аптека»
суперечить чинному законодавству
України, а також про те, що право
власності на житловий будинок у
заявника виникло з 17.11.2006 р. є
нововиявленими обставинами у даній
справі. Ці юридичні факти спростовують
твердження, що містяться в рішенні
Приморського районного суду м. Одеса
від 15.03.2013 р. у даній справі про те, що
«Судом установлені такі факти и
відповідні їм правовідносини. Рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 23.03.2011 року по цивільній справі №
2-1033/11, яке набрало законної сили 04.04.2011
року, за ОСОБА_1 визнано право власності
на нежитлове приміщення аптеки
АДРЕСА_1, загальною площею 334,3 кв.м.

Крім того, цим рішенням суду
встановлено, що ОСОБА_1 за договором
купівлі-продажу придбав у
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Ірен -
Агропродукт» нежитлове приміщення -
аптеку № 176. Також судом встановлено, що
окрема будівля аптеки АДРЕСА_1 є
колишньою дачею (а згодом АДРЕСА_1,
аптека) та була споруджена у 1910 році за
проектом архітектора А.Б. Мінкуса и
знаходиться в місцевості, яка
починаючи з часів заснування Одеси
мала традиційно дачний характер».

Наведені заявником юридичні факти
являють собою тривалі правові
становища, які були встановлені,
відповідно, рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 4.02.2014 р. по
справі № 522/1685/14-ц та рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 11.03.2014р. по справі № 2-1033/11. Ці
юридичні факти мають істотне значення
для розгляду даної справи у суді. Але
про їх наявність заявник не знав і не
міг знати до моменту прийняття
зазначених рішень суду. Наявність
наведених заявником юридичних фактів
на момент розгляду спору могли
вплинути на висновки суду про захист
конституційних прав заявника і,
відповідно, на юридичну оцінку
обставин справи, яка переглядається.

На підставі викладеного, керуючись
положеннями ст.ст. 3, 8, 9, 19, 47, 54, 55, 124, 129
Конституції України, ст.ст.1, 100, 152 ЖК
України, ст.ст. 59-60, 208-209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 3, 376 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 про перегляд
за нововиявленими обставинами рішення
Приморського районного суду м. Одеси №
2-2708/11 від 15.03.2013 р.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 15.03.2013 р. по цивільній справі
за позовом Управління охорони об'єктів
культурної спадщини Одеської обласної
адміністрації до ОСОБА_1 про
зобов'язання привести будівлю-пам'ятку
у первісний стан - скасувати.

У задоволенні позову Управлінню
охорони об'єктів культурної спадщини
Одеської обласної адміністрації -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційний суд Одеської області через
Приморський районний суд м. Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення ухвали про відмову в
задоволенні заяви про перегляд
заочного рішення.

Суддя

10.04.2014