У Х В А Л А

Іменем України

08 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослой Г.Г.,

суддів: Павліченка С.В., Бондаренка Ю.О.,

при секретарі - Чейпеш С.І.,

з участю - ОСОБА_1 та її представника
ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Перечинського районного суду від 13
березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - приватний нотаріус
Перечинського районного нотаріального
округу ОСОБА_5 про розірвання договору
довічного утримання, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із даним позовом, мотивуючи тим,
що їй на праві приватної власності
належав будинок АДРЕСА_1 і 22 січня 2003
року між нею та відповідачкою було
укладено договір довічного утримання,
за яким вона передала у власність
ОСОБА_1 вказаний будинок, а вона
зобов'язалася надати їй право
безкоштовного довічного проживання в
будинку, забезпечувати належним
харчуванням, доглядом та надання
необхідної медичної допомоги, а також
матеріально забезпечувати її у розмірі
100 грн. на місяць.

Однак, з моменту укладення даного
договору відповідачка взяті на себе
зобов'язання належним чином не
виконувала - всі домашні роботи,
щоденний догляд, приготування їжі,
оплату комунальних платежів та інше
вона здійснювала особисто, у разі
погіршення стану здоров'я змушена
самостійно викликати собі лікаря та
нести матеріальні витрати на
лікування.

Після укладення договору довічного
утримання до відповідачки ОСОБА_1
переїхали проживати її донька ОСОБА_6
та чоловік - ОСОБА_7, який зловживає
алкогольними напоями, ображає її
нецензурними словами, погрожує
фізичною розправою. У зв'язку з цим вона
неодноразово зверталася до
Перечинського РВ УМВС України в
Закарпатській області з відповідними
заявами.

Оскільки, відповідачка умови договору
не виконує просила розірвати договір
довічного утримання.

Рішенням Перечинського районного суду
від 13 березня 2014 року позов задоволено.

Договір довічного утримання, укладений
22 січня 2003 року між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 - розірвано.

Повернуто житловий будинок АДРЕСА_1 у
власність відчужувача - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 229
грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду, як таке, що
постановлене з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
оскільки підстав передбачених чинним
законодавством для задоволення
позовних вимог відсутні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2, які підтримали
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який
просить рішення суду залишити без змін,
перевіривши матеріали справи, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Встановлено, що 22 січня 2003 року між
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, було укладено договір
довічного утримання, посвідчений
приватним нотаріусом Перечинського
районного нотаріального округу ОСОБА_5
і за умовами якого позивачка передала у
власність відповідачці на умовах
довічного утримання належний їй на
праві власності жилий будинок з
надвірними будовами і спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_1, а ОСОБА_1
прийняла зазначений будинок на
загальних умовах.

Відповідно до ст. 425 ЦК України (1963 р.),
який був чинний на час укладення
спірного договору, за договором
довічного утримання одна сторона, що є
непрацездатною особою за віком або
станом здоров'я (відчужувач) передає у
власність другій стороні (набувачеві
майна) будинок або частину його, взамін
чого набувач майна зобов'язується
надавати відчужувачеві довічне
матеріальне забезпечення в натурі у
вигляді житла, харчування, догляду і
необхідної допомоги.

Згідно п.9 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України до договорів, що
були укладені до 01 січня 2004 року і
продовжують діяти після набрання
чинності Цивільним Кодексом України,
застосовуються правила цього Кодексу
щодо підстав, порядку і наслідків зміни
або розірвання договорів окремих видів
незалежно від дати їх укладення.

У відповідності до ч.1 ст. 755 ЦК України
договір довічного утримання (догляду)
може бути розірваний за рішенням суду
на вимогу відчужувача або третьої
особи, на користь якої він був
укладений, у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежно від його вини.

Пунктом 5 вказаного договору довічного
утримання визначені обов'язки набувача
ОСОБА_1, а саме: надавати ОСОБА_3
безкоштовного довічного проживання у
відчужуваному будинку, забезпечити її
належним харчуванням, доглядом та
наданням необхідної медичної допомоги,
а також визначено вартість
матеріального забезпечення позивачки
в розмірі 100 грн. на місяць.

З розрахунків за електроенергію та
квитанцій про оплату за збір твердих
побутових відходів стверджується, що
ОСОБА_3 особисто оплачує дані
комунальні послуги і відповідачкою
будь-яких доказів щодо відшкодування
цих витрат позивачу не надано.

Сторони в договорі визначили
матеріальне забезпечення позивачки в
розмірі 100 грн. на час укладення угоди у
2003 році, але у зв'язку з тим, що даний
договір не визначений певним строком і
протягом його дії відбулися обставини
(знецінення, інфляція) і визначити
сталу ціну договору неможливо, а тому
така у відповідності до ст. 751 ЦК
України підлягала індексації у
встановленому законом порядку.

В зв'язку з наведеним, відповідачкою
будь-яких доказів щодо надання
матеріального забезпечення позивачки
з урахуванням вимог ст. 751 ЦК України не
надано і беручи до уваги пояснення
позивачки щодо харчування без
врахування її потреб у споживанні
молочної їжі, так як вона є особою
похилого віку, в їх сукупності, судова
колегія вважає, що має місце неналежне
виконання відповідачкою своїх
обов'язків по договору і такий підлягає
розірванню.

За таких обставин, суд першої інстанції
встановивши правовідносини сторін, які
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин,
оцінивши докази, що ґрунтуються на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, результати оцінки
доказів судом відображені у рішенні, в
якому наводяться мотиви їх прийняття
чи відмови у прийнятті обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги судова
колегія до уваги не приймає, так як вони
не ґрунтуються на вимогах закону та
фактичних обставинах справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Перечинського районного суду
від 13 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області
Собослой Г.Г.