Справа №339/179/14-ц
Болехівський міський суд
Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Головенко О.С.
секретаря Галів І.Б.
з участю позивача ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
представника органу опіки та
піклування Досяк Т.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
укладеного 07.09.2009 року, в якому
народився син: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
. Посилаючись на те, що спільне життя не
склалося та на протязі двох місяців
проживають окремо, за весь цей час
чоловік не повертається у сім»ю, не
цікавиться вихованням сина не
телефонує та не дає про себе знати,
крім цього не надає матеріальної
допомоги для сина. Вважає, що спільне
життя з ним є неможливим, шлюбні
відносини припинені, просить суд шлюб
розірвати, малолітнього сина залишити
на проживанні з нею.
В судовому засідання позивачка
підтримала свої вимоги та додатково
вказала, що вони на протязі 2 місяців
проживають окремо та не ведуть
спільного господарства. Відповідач не
приймає участі у вихованні сина та його
матеріального забезпечення. За такої
поведінки відповідача, вважає, що шлюб
слід розірвати і сина залишити на
Відповідач позовні вимоги визнав та
пояснив, що не заперечує проти
розірвання шлюбу та проживання
неповнолітнього сина з матір"ю ОСОБА_1
Суд, вислухавши пояснення сторін,
проаналізувавши письмові докази в
справі, вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що 07.09.2009 року ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 уклали шлюб у виконавчому
комітеті Тисівської сільської ради,
актовий запис №19, в якому народився
син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу
суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, бере до уваги
наявність малолітніх дітей, інші
обставини справи. Суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо
буде встановлено, що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу
суперечить інтересам одного з них,
інтересам їхніх дітей, що мають істотне
значення.

Як вбачається з пояснень позивача, як
підставу своїх вимог вона вказувала на
те, що вони з відповідачем на протязі
двох місяців проживають окремо, не
ведуть спільного господарства,
останній не забезпечує матеріально
сина.

Позивачка категорично висловлюється
про своє небажання проживати в шлюбі з
відповідачем, між сторонами протягом
тривалого періоду часу склались
напружені відносини, що свідчить про
остаточне припинення ними
шлюбно-сімейних відносин.

Доводи позивачки про те, що її подальше
спільне життя з відповідачем внаслідок
непорозумінь та неприязних стосунків,
що склалися між ними, буде суперечити
її інтересам та інтересам їхніх дітей,
заслуговують на увагу.

При цьому суд зважає на небажання і
самого відповідача проживати
зпозивачкою однією сім"єю.

Суд визнав, що шлюб носить
формальний характер, сім'я фактично
розпалась та збе-регти її немає
можливості, про що свідчить
припинення шлюбних відносин та
подальше роздільне проживання .

Згідно ч.1 ст. 24 СК шлюб ґрунтується
на вільній згоді жінки та чоловіка.
Примушування жінки та чоловіка до
шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 55 цього ж Кодексу
дружина та чоловік зобов'язані спільно
піклуватись про побудову сімейних
відносин між собою та іншими членами
сім'ї на почуттях взаємної поваги,
любові, дружби, взаємодопомоги. Дружина
та чоловік відповідальні один перед
одним, перед іншими членами сім'ї за
свою поведінку в ній.

А за ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з
подружжя має право припинити шлюбні
відносини. Примушування до припинення
шлюбних відносин, примушування до їх
збереження, є порушення прав дружини,
чоловіка на свободу та особисту
недоторканість і може мати наслідки,
встановлені законом.

При таких обставинах, враховуючи
поведінку відповідача в сім'ї,
категоричність дій позивачки та її
заперечення можливості примирення,
визнання позовних вимог відповідачем
суд, враховуючи інтереси кожного з
подружжя, їхньої дитини, приходить до
висновку, що сім'я розпалася остаточно,
а тому шлюб слід розірвати.

Статтею 11 Закону України "Про охорону
дитинства" передбачено, що сім"я є
природним середовищем для фізичного,
духовного, інтелектуального,
культурного, соціального розвитку
дитини, її матеріального забезпечення
і несе відповідальність за створення
належних умов для цього. Кожна дитина
має право на проживання в сім"ї разом з
батьками або в сім"ї одного з них та на
піклування батьків. Батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішу-ватися органом
опіки та піклування.

Судом встановлено, що спору між
сторонами щодо визначення місця
проживання не існує, оскільки
відповідач під час розгляду справи
позовні вимоги щодо визначення місця
проживання сина з позивачкою визнав
та не заперечив про те, щоб син
залишився проживати з нею.

При цьому суд враховує і принцип 6
Декларації прав дитини від 20 листопада
1959 року відповідно до якого
малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли є виключні обставини,
бути розлучена зі своєю матір'ю. В
Декларації, зокрема, у принципі 6
проголошено, що дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і в усякому випадку в атмосфері
любові і моральності та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Виключних обставин, які б стали
підставою для розлучення матері з
малолітнім сином, в ході розгляду
справи встановлено не було.

За встановлених обставин та
відповідно до вказаних норм
матеріального права суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 та визначення місця
проживання малолітньоїї дитини з нею .

Відповідно до статті 113 Сімейного
кодексу особа, яка змінила своє
прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу,
має право після розірвання шлюбу
надалі іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище. А
тому за бажанням позивачки суд
відновлює їй долшбне прізвище "ОСОБА_1".

На підставі наведеного, ст.ст.110-112, 113,
160-161 Сімейного кодексу України,
керуючись ст.ст. 209, 212, 214-215 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 07 серпня 2009 року
у виконкомі Тисівської сільської ради
Болехівської міської ради
Івано-Франківської області , актовий
запис № 19 між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 - розірвати.

Неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження залишити
на проживання з матір"ю ОСОБА_1

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1
повернути дошлюбне прізвище ОСОБА_1.

Рішення суду про розірвання шлюбу
після набрання чинності надіслати до
відділу реєстрації актів цивільного
стану Болехівського міського
управління юстиції для внесення
відомостей до Державного реєстру актів
цивільного стану громадян та
проставлення відмітки в актовому
записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Якщо особи, які
брали участь в справі , не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, то вони можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Головенко О.С.