Провадження № 2/255/646/2014
16 квітня 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька в складі:
головуючого - судді Орєхова О.І.
при секретарі - Ангеліній Н.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Райп», третя особа ОСОБА_5 про
стягнення страхового відшкодування,
матеріальної та моральної шкоди,
дорожньо-транспортної пригоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Райп», третя особа ОСОБА_5 про
стягнення страхового відшкодування,
матеріальної та моральної шкоди,
дорожньо-транспортної пригоди,
посилаючись на наступні обставини.
18 жовтня 2012 року на вул.
Краснооктябрьська, 55, що у м. Донецьку
скоїлася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля Позивача - марки
AUDI Q7, державний номерний знак НОМЕР_1,
яким Позивач ОСОБА_1 володіє на
підставі свідоцтва про державну
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_4 та автомобіля ВАЗ 2107, під
керуванням Відповідача 2 - ОСОБА_4.
Автомобіль належить Відповідачу 1 -
ОСОБА_2, що підтверджується довідкою
ДАІ № 9099958.
Постановою Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 19.11.2012 року, яка
набрала чинності, Відповідач 2 визнаний
винним у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди внаслідок того, що під час руху
заднім ходом не переконався в безпеці
маневру та скоїв зіткнення з
автомобілем, який належить Позивачу.
Автомобілі отримали механічні
пошкодження. Згідно з вищевказаною
постановою Ворошиловського районного
суду м. Донецька, ВІДПОВІДАЧА 2
притягнуто до відповідальності, згідно
до ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у
вигляді штрафу у дохід держави у
розмірі 340,00 гривень.
Згідно до ст.61 ч. З ЦПК України -
обставини, що встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі не
підлягають доказуванню при розгляді
інших справ, у яких бере участь та сама
особа, щодо якої встановлені ці
обставини.

Цивільно-правова відповідальність
Відповідача 1 застрахована у Страховій
компанії «РАЙП» (ВІДПОВІДАЧ 3), поліс
серії АВ № 5190890,дійсний до 04.05.2013 року
включно. Тобто, на момент скоєння ДТП
поліс був дійсний.

Позивачем, згідно до ст. 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», своєчасно було повідомлено
Відповідача 3 - Страхову компанію
«РАЙП» про настання страхового
випадку, також надіслані всі необхідні
документи для відшкодування шкоди
Відповідачем 3. Відповідачем З СК
«РАЙП» було визнано страховий випадок
та вирішено здійснити страхову виплату
на користь Позивача.

Стаття 9 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» визначає, що
страхова сума - це грошова сума, у межах
якої страховик зобов'язаний здійснити
виплату страхового відшкодування
відповідно до умов договору
страхування. Розмір страхової суми за
шкоду, заподіяну майну потерпілих,
становить 50 тисяч гривень на одного
потерпілого.

У ст. 12. «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників

наземних транспортних засобів»
трактує, що розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється
при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
страхової суми, в межах якого
відшкодовується збиток, заподіяний
майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Згідно до наданого полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
Відаповідача 1 - гранична сума
страхового відшкодування за шкоду,
заподіяну майну потерпілого становить
п'ятдесят тисяч гривень, при цьому,
франшиза становить одну тисячу
гривень.

У відповідності до ст. 36.2. ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» - Страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний у разі визнання ним вимог
заявника обгрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

Але жодної виплати Відповідачем 3 на
теперішній час здійснено не було.

Згідно до висновків
автотоварознавчого дослідження №
352/12-10 від 31.10.12р., матеріальна шкода,
завдана автомобілю Позивача склала 33
037, 62 грн. (тридцять три тисячі, тридцять
сім гривень, 62 копійки), з яких - 16 518,81
гривні - це втрата товарної вартості
автомобіля Позивача.

Таким чином, згідно до діючого
законодавства України, Відповідач 3
повинен сплатити на користь Позивача
суму за винятком суми франшизи, та суми
втрати товарної вартості автомобіля,
тобто: 33 037, 62 -16 518,81 - 1 000,00 = 15 518, 81 грн.

Згідно з ч.1, ч. 3 ст. 22 ЦК України
збитками є втрати, які понесені особою
у зв'язку з пошкодженням чи знищенням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить була зробити для
відновлення свого порушеного права.
Збитки відшкодовуються у повному
розмірі, якщо договором чи законом не
встановлено більший або менший розмір
відшкодування.

Відповідно до п. 32.7 Закону «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик не відшкодовує
шкоду, пов язану із втратою товарної
вартості транспортного засобу.

Згідно зі ст. 1187 ч. 1 ЦКУ - Джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Ч. 2. ст. 1187 ЦКУ визначає, що шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Ст. 1187 ч. 3 передбачено, що особа, яка
неправомірно заволоділо транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом, та
яке спричинило шкоду діяльністю з його
використання, зобов'язане відшкодувати
шкоду на загальних підставах. Якщо
неправомірному заволодінню
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом сприяла халатність його
власника (володільця), шкода, заподіяна
діяльністю з використання джерела
підвищеної небезпеки, збереження або
утримання, відшкодовується ними
спільно, у розмірі, визначеної на
розсуд суду з урахуванням усіх
обставин у справі.

Так як при настанні
дорожньо-транспортної пригоди
правової підстави для законного
заволодіння Відповідачем 2
транспортним засобом, який належить
Відповідачу 1 не виявлено, та з його
слів, довіреності або іншого документу
на правове заволодіння транспортним
засобом власником автомобіля
Відповідачу 2 не надавалося.

Крім того, у п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
березня 1992 року надано приблизний
перелік володільців джерел підвищеної
небезпеки, до яких, зокрема, належать
власники джерел підвищеної небезпеки
(кооперативи, акціонерні товариства,
громадяни тощо); організації, що
володіють джерелами підвищеної
небезпеки на праві повного
господарського відання або на праві
оперативного управління (державні
підприємства та установи); організації
та громадяни, що володіють джерелами
підвищеної небезпеки на підставі
відповідних договорів (договору
оренди, підряду); громадяни, які мають
доручення на керування транспортним
засобом; організації, що володіють
джерелами підвищеної небезпеки на
підставі адміністративного акта про
передачу їх у тимчасове користування.

Тому вважає, що розраховану суму втрати
товарної вартості його автомобіля у
розмірі 16 518,81 гривні, а також: суму
франшизи у розмірі 1000 гривень повинні
сплатити Відповідач 1 (власник
автомобіля) та Відповідач 2 (водій
автомобіля підчас скоєння ДТП)
солідарно.

Ст. 34.3 Закону визначає, якщо
представник страховика не з'явився у
визначений строк,для визначення
розміру заподіяної шкоди, потерпілий
має право самостійно обрати аварійного
комісара або експерта для визначення
розміру шкоди. У такому разі
зобов'язаний відшкодувати потерпілому
витрати на проведення експертизи
(дослідження).

Нею були понесені витрати на
проведення автотоварознавчого
дослідження у розмірі 450, 00 (чотириста
п'ятдесят гривень, 00 коп.), які,
відповідно до згаданого вище Закону
повинен відшкодувати їй Відповідач 3.

Відповідно до положень ч. З ст. 386 ЦК
України власник, права якого порушені,
має право на відшкодування завданої
йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 23 ч. 1 ч.2 п.3, ч. 3 ЦК України
визначає підстави відшкодування
моральної шкоди - Особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб.

В момент зіткнення з її автомобілем
внаслідок порушення Відповідачем 2 п.
10.9. Правил Дорожнього Руху, належний їй
автомобіль було значно пошкоджено,
тому її нормальні життєві умови було
значно порушені. У зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу, їй
завдано як матеріальних збитків, так і
фізичних труднощів - їй важко було
діставатися до роботи, виникла
необхідність у зміні звичайного
способу життя, що також завдало їй
значних матеріальних та моральних
труднощів. Крім цього, їй довелося
самостійно ремонтувати належний їй
автомобіль, у зв'язку з тим, що ані СК
«РАЙП» , ні винна особа, яка скоїла ДТП,
ані власник автомобіля, яким було
спричинено шкоду її автомобілю не
відшкодували їй завдані збитки, чим
також було завдано їй значних витрат
та незручностей у звичному способу
життя.

Вважає, що діями та бездіяльністю
Відповідача 1, Відповідача 2 та
Відповідача 3 їй спричинено моральну
шкоду, яку, з урахуванням спричиненої
їй матеріальної шкоди, вона оцінює у
розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень),
та просить стягнути її на її користь
солідарно з відповідачів.

Просила суд стягнути з Відповідача 1 та
Відповідача 2 на її користь завдану їй
матеріальну шкоду внаслідок ДТП
(втрату товарної вартості автомобіля
та розмір франшизи) у розмірі 17 518,81
гривні (сімнадцять тисяч п'ятсот
вісімнадцять гривень, 81 копійка)
солідарно, стягнути з Відповідача 3
страхове відшкодування, у зв'язку із
настанням страхового випадку у розмірі
15 518,81 гривні (п'ятнадцять тисяч п'ятсот
вісімнадцять гривень, 81 копійка), та
витрати на проведення
автотоварознавчого дослідження у
розмірі 450 гривень (чотириста п'ятдесят
гривень, 00 коп.), а всього - 15 968, 81
(п'ятнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят
вісім гривень, 81 коп., стягнути з
Відповідача 1 Відповідача 2, та
Відповідача 3 на її користь моральну
шкоду, заподіяну діями та
бездіяльністю відповідачів у розмірі 10
000 грн. солідарно, стягнути всі судові
витрати, пов'язані з розглядом позовної
заяви з Відповідача 1, Відповідача 2 та
Відповідача 3 на її користь у розмірі
445,09 грн. в рівних частках з кожного.

Позивач та її представники в судове
засідання не з»явилися, представником
позивача ОСОБА_7, яка діє на підставі
довіреності надано до суду заяву про
розгляд справи у відсутність позивача
та його представників, позов підтримує
в повному обсязі, на позовних вимогах
наполягала та проти ухвалення заочного
рішення не заперечувала.

Відповідачі та третя особа в судове
засідання не з»явилися, про час та
місце слухання справи були повідомлені
належним чином, про що в матеріалах
справи свідчить наявне оголошення.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги позивача
ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленному цим Кодеком, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Судом встановлені наступні обставини.

18 жовтня 2012 року на вул.
Краснооктябрьська, 55, що у м. Донецьку
скоїлася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля Позивача - марки
AUDI Q7, державний номерний знак НОМЕР_1,
яким позивач ОСОБА_1 володіє на
підставі свідоцтва про державну
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_4 та автомобіля ВАЗ 2107, під
керуванням відповідача ОСОБА_4.

Постановою Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 19.11.2012 року ОСОБА_4
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП та
піддано адміністративному стягненню у
вигляді штрафу в дохід держави у сумі 340
гривень.

З вказаної постанови суду вбачається,
що ОСОБА_4 18.10.2012 року о 14 годині 00 хвилин
на вул. Красноармейській, 55 у
Ворошиловському районі м. Донецька
керував автомобілем марки «ВАЗ-2107», д/н
НОМЕР_3, під час руху заднім ходом не
переконався в безпеці маневру,
внаслідок чого скоїв зіткнення з
автомобілем марки «Ауді - Q7», д/н НОМЕР_1,
чи порушив вимоги п. 10.9 ПДР України, за
що відповідальність передбачена ст. 124
КУпАП.

Вказане судове рішення набрало
законної сили 30.11.2012 року ( а. с. 12 ).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказується
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
автомобілю марки Ауді - Q7», д/н НОМЕР_1,
що належить позивачці на праві
власності, що підтверджується наявним
в матеріалах справи свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу ( а. с.
22 ), завдано механічних пошкоджень.

Згідно висновку автотоварознавчого
дослідження спеціаліста № 352/12-10 від
31.10.2012 року вартість матеріальної шкоди
спричинена власнику автомобіля марки
Ауді - Q7», д/н НОМЕР_1, складає 33 037,62
гривень, вартість відновлювального
ремонту, складає 16 518,81 гривень,
величина втрати товарної вартості,
складає 16 518,81 гривень ( а. с. 13-20 ).

Частиною 2 п.1 ст. 22 ЦК України
передбачено, що збитками є витрати,
яких особа зазнала у зв»язку зі
знищенням або пошкодженням речі а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода,
завдана майну фізичної чи юридичної
особи, відшкодовується у повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України
встановлено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 п.2 ст. 1188 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

У відповідності до ст. 1192 Цивільного
кодексу України з урахуванням обставин
справи суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ того ж роду і такої ж
якості, полагодити по шкоджену річ
тощо) або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для від новлення
пошкодженої речі.

Встановлено, транспортний засіб марки
«ВАЗ 2107», державний реєстраційний
номер НОМЕР_3 належить ОСОБА_2, яким
керував водій ОСОБА_4, що
підтверджується Довідкою № 9099958,
виданої відділом ДАІ ДМУ ГУМВС в
Донецькій області 15.01.2012 року ( а. с. 11 ).

Встановлено, що згідно Полісу № АВ/5190890
обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, транспортний засіб марки «ВАЗ
2107», д/н НОМЕР_3 було застраховано у ТЗВ
«Страхова компанія «Райп», де
страхувальником є ОСОБА_2, забезпечений
транспортний засіб «ВАЗ 2107», д/н
НОМЕР_3,сума відповідальності за шкоду,
завдану майну склала 50 000 гривень,
франшиза 1000 гривень.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Стаття 22 закону N 1961 «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» передбачено, що
при настанні страхового випадку
страховик відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Закономпорядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 9.2 Закону України «Про
обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», обов»язковий ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну майну потерпілих, становить
50 000 гривень на одного потерпілого.

Відповідно до статті 29 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов»язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу.

Згідно п.12.1.ст.12 вищевказаного Закону,
страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи.

Пунктом 36.6 ст. 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страхувальником або особою,
відповідальною за заподіяні збитки,
повинна бути компенсована сума
франшизи, якщо вона була передбачена
договором страхування.

Отже, ДТП сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність.

У п. 1.10 Правил дорожнього руху України
зазначено, що власником транспортного
засобу - є фізична чи юридична особа,
яка володіє майновими правами на
транспортний засіб і має на нього
належні документи.

Відповідно до ст.1194 Цивільного кодексу
України особа, яка застрахувала свою
цивільну відповідальність у разі
недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Встановлено, що позивачка звертаючись
до суду зазначила відповідачів, як
страхову компанію так і ОСОБА_2, як
власника автомобіля «ВАЗ-2107», д/н
НОМЕР_3, а також ОСОБА_4, який визнаний
постановою суду винним у скоє
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце 18.10.2012 року.

Згідно з Законом України «Про внесення
змін в деякі законодавчі акти України
відносно дорожньо-транспортних пригод
і виплат страхового відшкодування» від
17 лютого 2011 року № 3045-V1, зокрема з 19
вересня 2011 року скасовуються три типа
договорів «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів». Нові договори укладаються за
принципом «один автомобіль - любий
водій».

Отже, хоча страхувальником за полісом
№ АВ/5190890 обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів є ОСОБА_2, який і є одним з
відповідачів по даній справі, а керував
транспортним засобом марки «ВАЗ - 2107»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_3
ОСОБА_4, то суд вважає, що ДТП сталася за
участю забезпеченого транспортного
засобу і внаслідок якої настає
цивільно-правова відповідальність.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
страхування», договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, відповідно до якої
страховик бере на себе зобов»язання у
разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату
страхувальнику або іншій особі,
визначеній у договорі страхування
страхувальником, на користь якої
укладено договір страхування, а
страхувальник зобов»язаний сплачувати
страхові платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Отже, договір страхування є
двостороннім, оплатним, строковим,
консенсуальним.

Договір відповідно до Закону України
«Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» є публічним, на користь
третьої особи.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України, одним із способів захисту
судом цивільних прав та інтересів є
примусове виконання зобов'язання в
натурі. Примусове виконання
зобов'язання в натурі, - це спосіб
захисту, який випливає з загального
принципу повного і належного виконання
зобов'язання та полягає в зобов'язанні
здійснити дію, або утриматися від її
здійснення, незалежно від застосування
до боржника інших заходів впливу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин вчиняється у формі,
встановленій законом, має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

На підставі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, а згідно
ст. 627 ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору (свобода
укладення договору).

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК
України, є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 640 ЦК
України, якщо відповідно до акта
цивільного законодавства для
укладання договору необхідні також
передання майна або вчинення іншої дії,
договір є укладеним з моменту
передання відповідного майна або
вчинення певної дії.

Згідно із ч. 1 ст. 981 ЦК України договір
страхування укладається в письмовій
формі. Договір страхування може
укладатися шляхом видачі страховиком
страхувальникові страхового свідоцтва
( поліса, сертифіката ).

Відповідно до ч. 1 ст. 982 ЦК України
істотними умовами договору
страхування є предмет договору
страхування, страховий випадок, розмір
грошової суми, в межах якої страховик
зобов»язаний провести виплату у разі
настання страхового випадку ( страхова
сума ), розмір страхового платежу і
строки його сплати, строк договору та
інші умови, визначені актами
цивільного законодавства.

Згідно Полісу № АВ/5190890 обов»язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, який наявний в
матеріалах справи вбачається, що він
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Так як, відповідно до статті 29 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов»язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу,
вартість відновлювального ремонту
складає 16 518,81 гривень, згідно висновку
авто товарознавчого дослідження
спеціаліста № 352/12-10 від 31.10.2012 року, а
встановлено, що Полісом № АВ/5190890
обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів ліміт складає 50 000 гривень, з
урахування франшизи, яка складає 1 000
гривень, а у відповідності до п.12.1.ст.12
вищевказаного Закону, страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, то суд приходить до
висновку, що позовні вимоги позивача
ОСОБА_1 в частині стягнення з
відповідача ТЗВ «Страхова компанія
«Райп» матеріальної шкоди у сумі 15 518,81
гривень є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, позовні вимоги позивачки
ОСОБА_1 в частині стягнення з
відповідача ТЗВ «Страхова компанія
«Райп» витрати понесені на проведення
автотоварознавчого дослідження у сумі
450 гривень є такими, що підлягають
задоволенню, оскільки понесення таких
витрат та їх відшкодування чинним
законодавством покладається на
страховою компанію, понесення таких
витрат документально підтверджено, про
що свідчить в матеріалах справи копія
квитанції до прибуткового касового
ордера № 352 від 18 жовтня 2012 року.

Стосовно позовних вимог позивачки
ОСОБА_1 в частині солідарного стягнення
з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розмір
франшизи у сумі 1000 гривень, а загалом 17
518,81 гривень, то суд приходить до
наступного.

Частина 2. ст. 1187 ЦК України визначає, що
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Встановлено, що винною особою у скоєні
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мале місце 18.10.2012 року визнано
відповідача ОСОБА_4, що підтверджується
постановою суду, а власником
транспортного засобу, яким керував
відповідач ОСОБА_4 під час
дорожньо-транспортної пригоди
належить відповідачу ОСОБА_2, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами, а саме Довідкою №
9099958, виданої відділом ДАІ ДМУ ГУМВС в
Донецькій області 15.01.2012 року.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судові
засідання на неодноразові виклики не
прибули та не надали свої пояснення, а
отже, відсутні відомості і на якій
правовій підставі ОСОБА_4 керував
транспортним засобом марки «ВАЗ-2107»,
д/н НОМЕР_3, тому, виходи з цього, суд
вважає, що відповідати за завдані
збитки, які були заподіяни позивачці
повинні солідарно відповідачі ОСОБА_2,
як власник транспортного засобу так і
ОСОБА_4, як винна особа, яка керувала
транспортним засобом під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце 18.10.2012 року.

Оскільки, згідно п.12.1.ст.12 та пунктом 36.6
ст. 36 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшиза, яка страхувальником або
особою, відповідальною за заподіяні
збитки, повинна бути компенсована, якщо
така була передбачена договором
страхування, а згідно Полісу№ АВ/5190890
обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів франшиза складає 1000 гривень, то
вимоги позивачки ОСОБА_1 в частині
солідарного стягнення з відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 франшизи у сумі 1000
гривень є цілком обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивачки в
частині солідарно стягнення з
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 втрати
товарної вартості автомобіля у сумі 16
518,81 гривень, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 32.7 Закону «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик не відшкодовує
шкоду, пов»язану із втратою товарної
вартості транспортного засобу.

Тому, суд вважає, що позовні вимоги
позивачки в частині солідарного
стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 втрати товарної вартості
автомобіля є цілком обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню, так
як величини втрати товарного вигляду
ТЗ, яка є частиною матеріального збитку
та являє собою умовну величину
зниження ринкової вартості ТЗ,
відновленого за нормативними вимогами
після пошкодження, порівняно з
ринковою вартістю подібного
непошкодженого ТЗ (п. 1.6 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затверджена Наказом Мінюсту України,
ФДМ України № 142/5/2092 від 24.11.03 p.) та нe
відшкодовується Страховиком згідно з
вимогами п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Щодо позовних вимог позивачки в
частині солідарно стягнення з
відповідачів до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Райп» моральної шкоди у сумі 10 000
гривень, то суд виходить з наступного.

Згідно ст. 22 ЦК України моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Обговорюючи відповідно до вимог ст. 1167
ЦК України питання про стягнення
моральної шкоди, суд вважає, що
позивачці ОСОБА_1 заподіяна моральна
шкода, розмір якої, із урахуванням
характеру і тривалості страждань
позивачки, суд оцінює в 500 гривень і
вважає за необхідне стягнути їх з
відповідача ОСОБА_4, який своїми
протиправними діями спричинив шкоду
позивачці під час
дорожньо-транспортної пригоди,
пошкодивши належний на праві власності
позивачці автомобіль, тим самим завдав
останній моральні переживання та
страждання, водночас, суд вважає, що
позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 в
частині стягнення моральної шкоди з
відповідачів ОСОБА_2, товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Райп» є такими, що не
підлягають задоволенню, так як не
знайшло свого підтвердження в судовому
засіданні щодо заподіяння останній
такої шкоди.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4,
товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Райп» на користь позивача ОСОБА_1
підлягають стягненню судові витрати
пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 16, 22, ч.2 п.1 ст. 22, 203, 215, 626, 638, 640, 981,
982, ч.1 ст. 1166, 1167, 1168, 1187, ч. 1 п. 2 ст. 1188, 1192,
1194 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 10, 11, 15, ч. 3 ст. 61,
88, 118, 119, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст. ст. 16,
25 Закону України «Про страхування»,
ст.ст. 6, 9, 12, 29, 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», суд , -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Райп», третя особа ОСОБА_5 про
стягнення страхового відшкодування,
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -
задовольнити частково.

Стягнути з відповідача товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Райп» на користь позивача
ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 15
518,81 гривень та витрати на проведення
автотоварознавчого дослідження у сумі
450 гривень, а всього 15 968,81 гривень (
п»ятнадцять тисяч дев»ятсот шістдесят
вісім гривень вісімдесят одна копійка
).

Стягнути солідарно з відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь позивача
ОСОБА_1 втрату товарної вартості
автомобіля у сумі 16 518,81 гривень та
франшизу у сумі 1000 гривень, а всього 17
518,81 гривень ( сімнадцять тисяч п»ятсот
вісімнадцять гривень вісімдесят одна
копійка ).

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 на
користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду
у сумі 500 гривень ( п»ятсот гривень ).

Стягнути з відповідача товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Райп» на користь позивачка
ОСОБА_1 судові витрати у сумі 159,68
гривень ( сто п»ятьдесят дев»ять
гривень шістдесят вісім копійок ).

Стягнути солідарно з відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь позивача
ОСОБА_1 судові витрати у сумі 175,18
гривень ( сто сімдесят п»ять гривень
вісімнадцять копійок ).

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 на
користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у
сумі 114,71 гривень ( сто чотирнадцять
гривень сімдесят одна копійка ).

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Донецької області через даний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому цим Кодексом.

Рішення надруковане у нарадчій кімнаті
в одному примірнику.

Суддя Ворошиловського районного

суду м. Донецька
О.І. Орєхов