Справа № 2-1781/2008 Провадження №
22-ц/772/1492/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Жарун А.П.Категорія: 20
Доповідач: Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:
головуючого - судді Панасюка О.С.,
суддів Іванюка М.В., Камзалова В.В., з
участю секретаря Руденко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Бершадського
районного суду Вінницької області від
30 грудня 2008 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу житлового
будинку, -

встановила:

У листопаді 2008 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з цим позовом, вказуючи, що 20
червня 2006 року за усним договором
придбала у ОСОБА_4 за 2000 грн. цілий
житловий будинок з господарським
будівлями, розташований у АДРЕСА_1,
вартістю 88147 грн. Вона повністю
виконала умови договору, сплативши
обумовлену ціну, що підтверджується
відповідною розпискою, однак
відповідачка ухилилась від його
нотаріального посвідчення, а відтак
просила визнати за нею право власності
на це нерухоме майно.

Рішенням Бершадського районного суду
Вінницької області від 30 грудня 2008 року
позов задоволено. Визнано дійсним
договір купівлі-продажу цілого
житлового будинку «А» з господарським
будівлями та спорудами, житловою
площею 55,8 кв. м., загальною площею 66,9 кв.
м., з добудовою «А-1», ґанком «а», сараєм
«Б», прибудовою «б», гаражем «В»,
погребом «В/під», вбиральнею «Г»,
розташований у АДРЕСА_1, від 20
червня 2006 року, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4; визнано за ОСОБА_3 право
приватної власності на цей житловий
будинок з господарським будівлями та
спорудами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, неправильне
застосування норм матеріального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просив скасувати
рішення суду і ухвалити нове про
відмову у позові.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
підлягає задоволенню з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції; апеляційний
суд досліджує лише ті докази, які судом
першої інстанції були досліджені з
порушенням встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, судова колегія розглядає
справу та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених ОСОБА_3 в
суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Цим вимогам рішення не відповідає з
огляду на таке.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив із того, що позивачка
повністю виконала умови договору
купівлі-продажу, передавши
відповідачці грошові кошти в сумі 2000
грн., відповідачка передала їй ключі
від будинку та правовстановлюючі
документи на нього, але ухиляється від
нотаріального посвідчення договору, а
відтак цей договір необхідно визнати
дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України
та визнати за ОСОБА_3 право власності на
спірне нерухоме майно.

Проте, погодитись з таким висновком
суду не можна з таких міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 657 ЦК України, в редакції
яка діяла на момент виникнення спірних
правовідносин, договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває у
податковій заставі.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України (в
редакції станом на 2006 рік) договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення і державної реєстрації з
моменту державної реєстрації.

За змістом ч. 1 ст. 210 ЦК України
правочин, який підлягає державній
реєстрації, є вчиненим з моменту такої
реєстрації.

Відтак, норма ч. 2 ст. 220 ЦК України, яка
встановлює можливість визнання
дійсним договору, сторони якого
домовились щодо усіх істотних його
умов, що підтверджується письмовими
доказами, і відбулося повне або
часткове виконання договору, але одна
із сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення, не могла
бути застосована до договору
купівлі-продажу нерухомого майна,
оскільки момент вчинення такого
правочину відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК
України пов`язується з державною
реєстрацією, тому він не є укладеним і
не створює прав та обов'язків для
сторін.

Отже, підстав для визнання дійсним
зазначеного договору купівлі-продажу і
визнання за позивачкою права власності
на житловий будинок з господарськими
будівлями і спорудами у суду першої
інстанції не було.

Крім того, задовольняючи позов та
визнаючи дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку від
20 червня 2006 року, суд першої інстанції
всупереч приписам ч. 1 ст. 11 ЦПК України
не звернув уваги, що такої вимоги
позивачка не заявляла, а також,
приймаючи визнання позову
представником відповідачки, не
з`ясував у порушення приписів ч. 4 ст. 174
ЦПК України чи не суперечить таке
визнання закону і чи не порушує прав,
свобод або інтересів інших осіб,
зокрема, не перевірив чи було це майно
придбано під час шлюбу, а відтак чи не
має на нього права чоловік позивачки
(апелянт ОСОБА_2), що відповідно до ч. 4
ст. 309 ЦПК України є самостійною
підставою для скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Бершадського районного
суду Вінницької області від 30 грудня 2008
року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
дійсним договору купівлі-продажу
житлового будинку відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: