РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17721/13-ц

пр. № 2/759/761/14

07 квітня 2014 року

м. Київ

Святошинський районний суд м.
Києва у складі головуючого судді
Ключника А.С. за участю секретарів
Івченко В.М., Левко О.О., Борисенко А.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі судових засідань
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
дитину за договором про сплату
аліментів та участь у вихованні та
утриманні дитини, та стягнення
неустойки,

ВСТАНОВИВ:

06.11.2013 року позивач ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на дитину за
договором про сплату аліментів та
участь у вихованні та утриманні дитини
та стягнення неустойки на загальну
суму 331431,76 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 18.10.2008 року між
сторонами по справі був укладений шлюб.
Від даного шлюбу народилась дочка
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 23.10.2010 року між
позивачем та відповідачем укладено
договір про сплату аліментів та участь
у вихованні та утриманні дитини.
Рішенням суду від 18.02.2011 року шлюб між
сторонами розірвано. Відповідач взяті
на себе зобов'язання по договору від
23.10.2010 року про сплату аліментів та
участь у вихованні та утриманні дитини
не виконує, в зв'язку з чим виник борг в
сумі 105779,26 грн., та неустойка в розмірі
225652,50 грн., що разом складає 331431,76 грн.

В судовому засіданні яке
відбулось 12.03.2014 року представник
позивача - ОСОБА_4 подала заяву про
збільшення позовних вимог (а.с. 33-35).
Згідно яких позивач просила стягнути з
відповідача суму заборгованості в
розмірі 50000 грн., стягнути з відповідача
неустойку у розмірі 1% від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення у сумі 310412,50 грн., стягнути
заборгованість за купівлю сезонного
одягу, взуття ті інших необхідних для
утримання та розвитку дитини речей у
сумі 62000 грн., стягнути з відповідача 50%
вартості щорічного страхового платежу
для забезпечення щорічного
добровільного медичного страхування
дитини у сумі 2219,26 грн., стягнути з
відповідача 50% вартості санаторного
лікування дитини у сумі 9810 грн.,
стягнути з відповідача 50% вартості
відвідування приватного дитячого
садочку у сумі 40500 грн.

Ухвалою суду від 12.03.2014 року із
занесенням до журналу судового
засідання прийнято заяву про
збільшення позовних вимог.

В судовому засідання яке
відбулось 07.04.2014 року представник
позивача - ОСОБА_4 позовні вимоги з
врахування заяви про збільшення
позовних вимог підтримала, з підстав
викладених у позовній заяві.

Відповідач до суду не з'явився,
про день та час розгляду справи був
належним чином повідомлений (а.с. 25, 30,
32а, 52), про причини своєї неявки суд не
повідомив, а тому суд вважає за можливе
слухати справу у його відсутності за
наявними у справі доказами, ухваливши
по справі за згодою представника
позивача та відповідно до ст.ст. 169 ЦПК
України, заочне рішення.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
обставини справи, дослідивши письмові
докази по справі, дійшов висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити, з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 180 СК України
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч. .ч 1, 2 ст. 181 СК
України Способи виконання батьками
обов'язку утримувати дитину
визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини
той із них, хто проживає окремо від
дитини, може брати участь у її
утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі.

Відповідно до ст. 189 СК України
батьки мають право укласти договір про
сплату аліментів на дитину у якому
визначити розмір та строки виплати.
Умови договору не можуть порушувати
права дитини, які встановлені цим
Кодексом. Договір укладається у
письмовій формі і нотаріально
посвідчується. У разі невиконання
одним із батьків свого обов'язку за
договором аліменти з нього можуть
стягуватися на підставі виконавчого
напису нотаріуса.

Як встановлено в судовому
засіданні сторони по справі перебували
в зареєстрованому шлюбі з 18.10.2008 року.
Від даного шлюбу у сторін є дочка
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 18.02.2011 року, шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 розірвано (а.с. 6).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином встановлено, що шлюб
між сторонами розірвано, від даного
шлюбу є дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, 23.10.2010 року, укладено договір
про сплату аліментів та участь у
вихованні та утриманні дитини. Даний
договір укладено у письмові формі та
нотаріально посвідчено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу Коноваловою В.М.
(а.с. 3-5).

Відповідно до п. 16 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
роз'яснено, що згідно з ч.1 ст. 181 СК
способи виконання батьками обов'язку
утримувати дитину визначаються за
домовленістю між ними. Частиною 1 ст.
189 цього Кодексу батькам надано право
укласти договір про сплату аліментів
на дитину, умови якого (про розмір
аліментів, строки їх виплати тощо) не
повинні порушувати її права. При цьому
розмір аліментів сторони визначають за
домовленістю між собою, але за жодних
обставин він не може бути меншим від
передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо
розмір аліментів визначено у твердій
грошовій сумі, до договору треба
включати умови про індексацію, як
вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу.
Договір має бути укладений письмово та
підлягає нотаріальному посвідченню. У
разі невиконання батьком (матір'ю)
свого обов'язку за договором
стягнення аліментів здійснюється не
за судовим рішенням, а на підставі
виконавчого напису нотаріуса органом
державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вимог статей 10, 60 ЦПК
України, ані позивачем, ані його
представником не надано суду жодного
доказу в підтвердження обставин на які
вони посилаються, щодо невиконанням
відповідачем умов договору про сплату
аліментів та участь у вихованні та
утриманні дитини.

Аналізуючи зібрані по справ
докази у їх сукупності, наведені
позивачем підстави для стягнення
заборгованості по сплаті аліментів та
додаткових витрат на утримання дитини,
у зв'язку з невиконанням відповідачем
зобов'язань по договору про сплату
аліментів та участь у вихованні та
утриманні дитини від 23.10.2010 року, який
укладено між сторонами, суд приходить
до висновку, що звертаючись з позовом
до суду позивачем обраний спосіб
захисту, який суперечить положенням ч.2
ст.189 СК України, яким передбачено
наслідки невиконання зобов'язань за
договором між батьками про сплату
аліментів на дитину, а саме, шляхом
вчинення виконавчого напису, який є
виконавчим документом, що підлягає
примусовому виконанню, як це
передбачено Законом України «Про
виконавче провадження».

Сімейний кодекс України визначає
засади шлюбу, особисті немайнові та
майнові права і обов'язки подружжя,
підстави виникнення, зміст особистих
немайнових і майнових прав та
обов'язків батьків і дітей,
усиновлювачів та усиновлених, інших
членів сім'ї та родичів (ч.1 ст.1 СК
України).

Сімейні відносини регулюються
цим Кодексом та іншими
нормативно-правовими актами. (ч.1 ст.7 СК
України)

В той же час, суд не вбачає підстав
для застосування до склавшихся між
сторонами правовідносин положень ЦК
України, яким регулюються питання
цивільно-правової відповідальності за
невиконання зобов'язань за
цивільно-правовими договорами,
оскільки загальні підстави виникнення
прав та обов'язків матері, батька і
дитини регулюються положеннями
сімейного законодавства України, яким
безпосередньо визначені підстави
укладення та виконання договору між
батьками про сплату аліментів на
дитину, а умови застосування до
регулювання сімейних відносин ЦК
України викладені у ст.8 СК України,
якою передбачено, що якщо особисті
немайнові та майнові відносини між
подружжям, батьками та дітьми, іншими
членами сім'ї та родичами не
врегулюванні цим Кодексом, вони
регулюються відповідними нормами ЦК
України, якщо це не суперечить суті
сімейних відносин.

Відповідно до ст.1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтереси юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України
суд, здійснюючи правосуддя, захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб у спосіб, визначений законами
України.

Захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України передбачає,
що особа вільно, на власний розсуд,
обирає способи захисту цивільного
права.

Зважаючи на вимоги позивача з
якими останній звернувся до суду за
захистом своїх законних прав та умови
договору про сплату аліментів та
участь у вихованні та утриманні дитини,
який укладено у письмовій формі та
нотаріально посвідчений, яким
передбачені усі витрати на дитину з
якими позивач звернувся до суду, а
також на наведені норми законів та
згадану постанову Пленуму Верховного
Суду України, суд приходить до висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення позову, оскільки з
укладенням договору про сплату
аліментів та участь у вихованні та
утриманні дитини, сторони вже пов'язані
зобов'язанням з наданням аліментів, і
для таких осіб встановлений
спеціальний порядок виконання
договору та стягнення аліментів шляхом
звернення одержувача до нотаріуса для
вчинення виконавчого напису, які в
подальшому стягуються органами
державної виконавчої служби.

Отже, враховуючи зазначене та оцінивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності суд приходить до висновку,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.
180, 181, 189 СК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88,
169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 292, 294 ЦПК
України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
дитину за договором про сплату
аліментів та участь у вихованні та
утриманні дитини, та стягнення
неустойки - відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А. Ключник