Ухвала

іменем україни

02 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до
Дніпропетровської міської ради про
передачу земельної ділянки у власність
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 07 травня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08
жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Дніпропетровської
міської ради про передачу земельної
ділянки у власність, посилаючись на
порушення відповідачем, передбаченого
Коституцією України його права на
набуття права власності на землю.

Ухвалою Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 07 травня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 08 жовтня 2013 року,
відмовлено у відкритті провадження у
справі за вказаним позовом.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
постановлені у справі ухвали суду
скасувати й передати справу до суду
першої інстанції для вирішення питання
про відкриття провадження та розгляду
по суті позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у
відкритті провадження у справі на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суд
першої інстанції, що визнав
обґрунтованим й суд апеляційної
інстанції, виходив з того, що спір, який
виник між сторонами не підлягає
розгляду у порядку цивільного
судочинства.

Проте, погодитися з такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. п. 6, 7 постанови від 01 березня
2013 року №3 «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ», при вирішенні питань,
пов'язаних із компетенцією судів у
спорах, що виникають із земельних
відносин, судам слід ураховувати
роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року №7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» (із змінами і
доповненнями, внесеними згідно з
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 19 березня 2010 року №2), а
також Рішення Конституційного Суду
України від 1 квітня 2010 року №10-рп/2010 у
справі за конституційним поданням
Вищого адміністративного суду України
щодо офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів «а», «б», «в», «г»
статті 12 Земельного кодексу України,
пункту 1 частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України. При цьому суди мають виходити
з того, що згідно зі статтями 13 і 14
Конституції України, статтями 177, 181, 324 і
главою 30 ЦК України земля та земельні
ділянки є об'єктами цивільних прав, а
держава і територіальні громади через
свої органи беруть участь у земельних
відносинах із метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто
прав власників земельних ділянок. Отже,
суд має з'ясувати, є спір
приватноправовим або
публічно-правовим; чи виник спір із
відносин, урегульованих нормами
цивільного права, чи пов'язані ці
відносини зі здійсненням сторонами
цивільних або інших майнових прав на
земельні ділянки на засадах рівності;
чи виник спір щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень при реалізації ним
управлінських функцій у сфері
земельних правовідносин. Земельні
відносини, суб'єктами яких є фізичні чи
юридичні особи, органи місцевого
самоврядування, органи державної
влади, а об'єктами - землі у межах
території України, земельні ділянки та
права на них, у тому числі на земельні
частки (паї), регулюються земельним і
цивільним законодавством на принципах
забезпечення юридичної рівності прав
їх учасників, забезпечення гарантій
прав на землю (стаття 1 ЦК України,
статті 2, 5 Земельного кодексу України
(далі - ЗК України). Захист судом прав на
землю у цих відносинах здійснюється
способами, визначеними статтями 16, 21, 393
ЦК України, статтею 152 ЗК України, у тому
числі шляхом визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК України розглядаються в порядку
цивільного судочинства. Це стосується,
наприклад, позовів про визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування щодо видання дозволу на
виготовлення (розроблення) проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, вирішення інших питань, що
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи не вирішення цих питань, припинення
права власності чи користування землею
(статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК
України та інші), крім спорів,
передбачених частиною першою статті 16
Закону України від 17 листопада 2009 року
№1559-VI «Про відчуження земельних
ділянок, інших об'єктів нерухомого
майна, що на них розміщені, які
перебувають у приватній власності, для
суспільних потреб чи з мотивів
суспільної необхідності», про цивільну
відповідальність за порушення
земельного законодавства (статті 210, 211
ЗК України), про повернення самовільно
зайнятих земельних ділянок (стаття 212
ЗК України).

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з
даним позовом, зазначаючи про
порушення свого права на отримання
земельної ділянки у власність.

У порушення вказаних норм закону суди
не визначились зі змістом спірних
правовідносин та не з'ясували у порядку
якого судочинства підлягає розгляду
зазначений спір.

Наведене свідчить, що судами першої та
апеляційної інстанцій постановлені
ухвали з порушенням норм
процесуального права, а тому вказані
ухвали підлягають скасуванню з
направленням справи до суду першої
інстанції для вирішення питання про
відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 ЦПК України,
розглянувши касаційну скаргу на ухвалу
суду, суд касаційної інстанції
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої або
апеляційної інстанції, якщо було
порушено порядок, встановлений для
його вирішення.

Керуючись ст. 336, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 07 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08 жовтня
2013 року скасувати.

Справу передати до суду першої
інстанції для вирішення питання про
відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
М.А. Макарчук

Судді:
А.О. Леванчук

А.В.
Маляренко

В.А.
Нагорняк

В.О.
Савченко