Справа № 716/381/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2014 року Заставнівський районний
суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Стрільця Я.С.

при секретарі - Задорожняк О.М.

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Заставна
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - районний сектор
УДМС України в Чернівецькій області,
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1, звернулась до суду із
позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Посилається на те, що вона є власником
будинку АДРЕСА_1. У вказаному будинку
крім неї зареєстрований також
відповідач по справі ОСОБА_2, котрий
протягом тривалого часу в ньому не
проживає. Вона як власник будинку не
має можливості безперешкодно
користуватись, розпоряджатись своїм
майном через реєстрацію відповідача в
будинку, саме тому, просить усунути їй
перешкоди у здійсненні права
користування та розпорядження
власністю, шляхом визнання ОСОБА_2
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням - будинком
АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі. Суду пояснила, що вона з 1998 року
по 2011 рік перебувала з відповідачем в
зареєстрованому шлюбі. В 2005 році, коли
вони поперебували в шлюбі, то придбали
спірне житло, в якому проживали
спільно. Згаданий житловий будинок був
придбаний за кошти батька відповідача,
документи на нього не оформлялись.
Після розірвання шлюбу, а саме з 2011 року
відповідач у вказаному будинку не
проживає, однак зареєстрований.
Вказаний будинок належить їй на праві
власності згідно свідоцтва. Зазначила,
що вона пропонувала відповідачу
добровільно знятись з реєстраційного
обліку у вказаному житловому
будинку,однак він не погодився. З цих
підстав просить позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі

Представник третьої особи - районний
сектор УДМС України в Чернівецькій
області в судове засідання не з'явився,
направив суду заяву з проханням
розглянути справу у його відсутності,
проти задоволення позову не
заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав в повному
обсязі. Вказав, що спірний житловий
будинок був придбаний ними під час їх
перебування у зареєстрованому шлюбі за
кошти його батька, який взяв
банківський кредит для придбання
вказаного будинку. Зазначив також, що в
2011 році шлюб між ними розірвано, з того
часу він у вказаному будинку не
проживає, однак зареєстрований.
Позивач в добровільному порядку не
просила його знятись з реєстраційного
обліку з вказаного будинку, документи
на право власності на будинок були
оформлені на позивача після їх
розлучення. Просив відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали цивільної справи
в їх сукупності, заслухавши доводи
сторін врахувавши заяву представника
третьої особи, суд вважає, що позов
доведений та обґрунтований та підлягає
задоволенню в повному обсязі з
наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу у межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1,
на праві приватної власності належить
житловий будинок з господарськими
спорудами та будівлями, розташований
по АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно серії САЕ №405777 від
26.12.2011 року (а.с. 6) та витягу про державну
реєстрацію прав №32670111 від 26.12.2011 року
(а.с. 7). У вказаному будинку крім
позивача ОСОБА_1 зареєстровані її діти -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, а також її колишній
чоловік відповідач по справі - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3 Вказане вбачається з
довідки сільської ради (а.с. 8) та акту
обстеження умов проживання сім'ї
ОСОБА_1 від 26.02.2014 року (а.с. 10).
Відповідач ОСОБА_2 з 2010 року у згаданому
будинку не проживає, що вбачається з
довідки сільської ради (а.с. 9).

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в
судовому засіданні підтвердили той
факт, що відповідач ОСОБА_2
зареєстрований в належному ОСОБА_1
будинку, однак з 2010 року в ньому не
проживає.

Спірний житловий будинок був придбаний
сторонами під час їх перебування у
зареєстрованому шлюбі за спільні
кошти. Свідок ОСОБА_7, в судовому
засіданні підтвердив цей факт. Проте,
згаданий житловий будинок не є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
за вимогами ст.ст. 60-65 СК України,
оскільки право власності на нього
набуте після розірвання шлюбу між
сторонами. Вказане вбачається з
свідоцтва про право власності на
будинок та витягу про реєстрацію прав
(а.с. 6-7) та рішення Заставнівського
районного суду Чернівецької області,
що набрало законної сили (а.с. 11).

Оскільки об'єктом власності особи може
бути, зокрема, житловий будинок, садиба,
квартира, а права власника житлового
будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд, отже
обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає
збереження права користування житлом
лише для членів сім'ї, які припинили
сімейні відносини з власником будинку,
при умові збереження права власності
на будинок цього ж власника, тобто при
незмінності власника майна.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відомості щодо укладення між сторонами
договору найму (оренди) житла у
відповідності до ст.ст. 810, 814 ЦК України
у суду також відсутні. Угоди про
користування спірним житлом не мають,
сторони не пов'язані між собою спільним
побутом, відповідач утриманням будинку
не займається.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до вимог Закону
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК
України закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Зокрема, власник має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

На сьогоднішній день позивач ОСОБА_1 не
може вільно розпоряджатись та
користуватись своїм майном на власний
розсуд через реєстрацію відповідача у
її домоволодінні.

Таким чином суд вважає, що вимога
позивача про визнання відповідачів
такими, що втратили право користування
житловим будинком, розташованим по
АДРЕСА_2 обґрунтована та підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 41 Конституції України, ст.ст. 60-65 СК
України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16,
319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11,
209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що
втратив право на користування житловим
будинком за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя