Єдиний унікальний номер 244/1495/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/364/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючої Осипчук
О.В.

суддів Смєлік
С.Г., Ткачук С.С.

при секретарі Біляєві
М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду в місті Донецьку апеляційну
скаргу відповідачки ОСОБА_1 на рішення
Сніжнянського міського суду Донецької
області від 22 жовтня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, інтереси яких як
законний представник представляє
ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням,-

Рішенням Сніжнянського міського суду
Донецької області 22 жовтня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено;
відповідачі визнані такими, що
втратили право проживання у будинку,
розташованому за адресою АДРЕСА_1.

З вказаним рішенням не погодилась
відповідачка ОСОБА_1 та подала
апеляційну скаргу, яка разом з
матеріалами справи надійшла до
апеляційного суду Донецької області.

В своїй апеляційній скарзі апелянт
вважає рішення суду таким, що підлягає
скасуванню, оскільки вона з дітьми з
метою збереження сім»ї з її чоловіком
та батьком дітей, не звертаючи уваги на
те, що він зловживав алкогольним
напоями та погано ставився до дітей,
продовжували жити у будинку позивачки.
Вони хоча і розвелися 13 січня 2010 року,
проте свідоцтво про розірвання шлюбу
фактично було отримано тільки 25 серпня
2011 року. Вона та її чоловік за його
життя приймали участь у будівництві
спірного будинку АДРЕСА_1. Суд без
достатніх підстав вважав, що вона не
проживає у будинку, хоча у всіх заявах
про розірвання шлюбу, стягнення
аліментів, про позбавлення
батьківських прав, вона зазначала що її
чоловік зловживає алкогольними
напоями та б»є її. Іншого місця
проживання вона не має, у квартирі її
матері вона проживає тимчасово. Вона
забрала тільки особисті речі її та
дітей, а майно, що вона нажила із
чоловіком, залишилося у будинку
позивачки, яке вона не змогла забрати і
зверталася до суду з позовом про його
витребування.

Позивачці належить тільки ? частина
будинку, а друга частина будинку
належить її померлому чоловіку ОСОБА_6.
Її чоловік та батько її дітей прийняв
спадщину після смерті його батька,
оскільки на момент його смерті був
зареєстрований у будинку. Згідно
частині 4 ст. 1268 ЦК України малолітні,
неповнолітні вважаються прийнявшими
спадщину. Згідно частині 5 ст. 1268 ЦК
України суд першої інстанції не
врахував, що незалежно від часу
прийняття спадщини, вона належить
спадкоємцю з моменту відкриття
спадщини. Тобто, її дітям належить
частина будинку АДРЕСА_1 з 12 квітня 2012
року, а суд дійшов висновку про те, що
вони втратили право користуванням цим
будинком. Вона не може оформити право
на спадщину, оскільки позивачка не дає
документів, без яких оформити спадщину
неможливо. Просила скасувати рішення
суду першої інстанції, у задоволені
позову відмовити.

Апелянт - ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа-
орган опіки та піклування виконавого
комітету Сніжнянської міської ради
повідомлені належним чином про час та
місце розгляду справи, в судове
засідання не з»явилися, що відповідно
до частини 2 ст. 305 ЦПК України не є
перешкодою у розгляді справи.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_7 заперечував проти доводів
апеляційної скарги, просив її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, учасника
судового засідання, перевіривши доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд
дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

З огляду на те, що ОСОБА_1 була подана
апеляційна скарга від її імені та її
неповнолітніх дітей, а апеляційна
скарга ОСОБА_3 не подавалася, рішення
суду переглядається тільки щодо осіб,
які подали скаргу.

Судом встановлено, що ОСОБА_7
звернулася з позовом до колишньої
невістки ОСОБА_1, та її дітей з позовом
про визнання їх такими, що втратили
право на проживання у будинку АДРЕСА_1.
мотивуючи свої вимоги тим, що
відповідачі тривалий час, з 2009 року не
проживають у спірному будинку і
відповідно до положень ст. 405 ЦК України
втратили права на проживання у цьому
будинку.

Окрім того, судом встановлено, що
відповідачка ОСОБА_1 з 1993р. перебувала
у зареєстрованому шлюбі з сином
позивачки - ОСОБА_8, який будучи
зареєстрованим у спірному будинку,
тобто за адресою : АДРЕСА_1, помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_8 мають 3-х
дітей: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5
народження, неповнолітнього сина -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 народження, та
неповнолітню доньку - ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_7 народження, які є онуками
позивачки і як їх мати - ОСОБА_1
зареєстровані у будинку АДРЕСА_1, який
належить на праві власності позивачці
та її чоловікові - ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_8 у рівних частках.

Судом першої інстанції було
встановлено, що рішенням Сніжнянського
міського суду від 13 січня 2008 року шлюб
ОСОБА_1 і ОСОБА_8 розірвано. Сторони
разом у будинку АДРЕСА_1 не проживають
більше 3-х років, без поважних причин.
Крім того, у вказаному будинку речей
відповідачів немає, спільного
господарства вони не ведуть, витрати у
сплаті комунальних послуг вони не
несуть, в утриманні будинку участі не
приймають, усі витрати по будинку несе
вона (позивачка).

Згідно свідоцтв про право власності,
виданих 30 січня 2012 року приватним
нотаріусом ОСОБА_10 та зареєстрованих в
реєстрі за № 211, №213, витягу про
державну реєстрацію прав, витягу про
реєстрацію в спадковому реєстрі,
технічного паспорту на будинок,
позивачці ОСОБА_7, яка є пережившою
дружиною ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_8, належить ? частка у праві
спільної сумісної власності на майно,
набуте подружжям за час шлюбу. Спільне
сумісне майно подружжя складається з
домоволодіння АДРЕСА_1. (а.с. 40-43, 47).

Статтею 405 ЦК України передбачено, що
член сім»ї власника житла втрачає
право користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Суд першої інстанції, посилаючись на
положення ст. 405 ЦК України, дійшовши
висновку, що ОСОБА_1 без поважних
причин не проживала тривалий час у
будинку позивачки, визнав, що
відповідачка разом із дітьми втратила
право користування житловим
приміщенням у будинку АДРЕСА_1.

Проте, з копії спадкової справи
вбачається, що ОСОБА_1, яка є законним
представником її неповнолітніх дітей
ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 16
липня 2012 року звернулися до
нотаріальної контори с заявами про
прийняття спадщини у вигляді частки
будинку АДРЕСА_1, тобто спадщини, яка
залишилася після смерті їх батька -
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року і
на день смерті був зареєстрований у
цьому будинку. ( т.1 а.с.218-236)

Згідно приписів до частини 4 та 5 ст. 1268
ЦК України щодо осіб, які є частково
дієздатними, Неповністю дієздатними
або недієздатними, а також щодо
осіб,які обмежені у дієздатності, то
вони вважаються такими, що прийняли
спадщину незалежно від сумісного
проживання із спадкодавцем. З моменту.
Коли спадкоємець подав заяву про
прийняття спадщини або фактично
прийняв її. Він отримує такі
правомочності власника,як право
користування та право володіння
майном, але доки він не отримає на це
майно свідоцтво про право на спадщину,
він не отримає права розпорядження
майном.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання
осіб такими, що втратили право на житло
у спірному будинку, не прийняв до
уваги, що частина цього будинку є
спадковою масою, не прийняв до уваги
вищевикладене, а також те, що ОСОБА_1
хоча й не прийняла спадщину, вона є
законним представником її
неповнолітніх дітей, яка має проживати
разом із ними.

З цих підстав апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню в частині
задоволення позовних вимог про
визнання ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
інтереси яких представляє законний
представник ОСОБА_1,особами, які
втратили право користування житловим
приміщенням.

Керуючись ст.ст. 307,309,314,316 ЦПК
України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Сніжнянського міського
суду Донецької області від 22 жовтня 2013
року скасувати в частині задоволення
позовних вимог про визнання ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, інтереси яких
представляє законний представник
ОСОБА_1,особами, які втратили право
користування житловим приміщенням.

У задоволені позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, інтереси яких
представляє законний представник
ОСОБА_1, про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий:

Судді: