Головуючий суду 1 інстанції - Рудаков
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 410/3680/13-ц
Провадження № 22ц/782/1425/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого судді - Коротенка Є.В.,

суддів - Гаврилюка В.К., Коновалової
В.А.,

при секретарі - Булгаковій М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі апеляційного суду
Луганської області в м.Луганську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Брянківського міського суду
Луганської області від 04 березня 2014
року у цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Брянківського міського суду
Луганської області від 04 березня 2014
року позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
були задоволені частково.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
„Приватбанк":

- заборгованість за кредитним
договором № LGXRRC08490205 від 16 вересня 2008
року у сумі 9724 грн. 30 коп.;

- на відшкодування судових витрат - 158
грн. 11 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною
скаргою на нього, вважає його
незаконним, необгрунтованим, ухваленим
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
„Приватбанк" до неї про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовити у повному обсязі.

ПАТ КБ „Приватбанк" рішення
Брянківського міського суду
Луганської області від 04 березня 2014
року в апеляційному порядку не
оскаржило.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає апеляційну
скаргу такою, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної
цивільної справи колегія суддів
приймає до уваги положення ч.1 ст.303
Цивільного процесуального кодексу
України, відповідно до якого під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції у відповідності
до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були
повно і всебічно дослідженні обставини
справи та дана належна оцінка доказам,
на які сторони посилалися в суді першої
інстанції. Суд правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно із ч.1 ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися
належнимчином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2. шляхом підписання заяви від
16.09.2008 року уклала з позивачем договір
про надання банківських послуг, згідно
якого отримала від банку кредит у
розмірі 6218 грн. 18 коп. на строк 16 місяців
зі сплатою за користування кредитом
відсотків в розмірі 12 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
При цьому сторони погодились, що
зазначена заява разом із Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам („Розстрочка") (СТАНДАРТ),
тарифами складають між ними кредитний
договір (а.с.3).

При таких обставинах суд першої
інстанції зробив правильний висновок,
що факт укладання вказаного кредитного
договору між сторонами
підтверджується відповідною заявою
відповідачки та затвердженими наказом
голови Правління ПАТ КБ „Приватбанк" №
391 від 21.03.2006 року Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(„Розстрочка") (СТАНДАРТ), що містяться
у матеріалах справи (а.с.3-6, 176-184).

При укладанні договору було дотримано
всі передбачені законом істотні умови
договору, які були обумовлені згодою
сторін, узгоджені сторонами та
прийняті ними. На момент укладення
вказаного договору обидві сторони мали
необхідний обсяг
цивільноїдієздатності, волевиявлення
учасників було вільним та відповідало
їхній внутрішній волі, що підтверджено
власноручними підписами. Правочин був
спрямований на отримання кредиту та на
його погашення, згідно умов даного
договору.

При цьому колегія суддів зауважує, що у
заяві позичальника від 16.09.2008 року
ОСОБА_2. особисто підтвердила, що вона
ознайомлена та згодна з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам („Розстрочка") (СТАНДАРТ), які
були надані їй у письмовій формі
(а.с.3-звор.).

Умови кредитного договору є суттєвими,
оговорені у самому договорі, а його
форма та зміст відповідають положенням
ст. 203 ЦК України.

ПАТ КБ «Приватбанк» потреби
відповідача задовольнило та надало
кредитні кошти, а ОСОБА_2. свої обов'язки
за угодою виконувала не у повному
обсязі.

При таких обставинах, на думку колегії
суддів, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ „Приватбанк"
заборгованості за кредитним договором
№ LGXRRC08490205 від 16 вересня 2008 року в сумі
9724 грн. 30 коп., яка складається з
наступного:

- 4544 грн. 03 коп. - заборгованість за
кредитом;

- 130 грн. 27 коп.- заборгованість по
комісії за користування кредитом;

- 4550 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язання за договором (із
застосуванням положень ч.3 ст.551 ЦК
України);

- 500 грн. - штраф.

При цьому посилання апелянта на
пропуск позивачем строку позовної
давності є безпідставними, оскільки,
згідно із п.5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам („Розстрочка")
(СТАНДАРТ), у відповідності до ч.1 ст.259
ЦК України сторони домовились про
встановлення строку позовної давності
по вимогах про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором тривалістю п'ять років
(а.с.184).

Крім того, із матеріалів справи
вбачається, що 23.05.2011 року ОСОБА_2
здійснила платіж по частковому
погашенню заборгованності за
кредитним договором № LGXRRC08490205 від 16
вересня 2008 року (а.с.2-звор.), у зв'язку із
чим, відповідно до положень ч.1 ст.264 ЦК
України, перебіг позовної давності
перервався.

Ухвалюючи рішення у справі, розподілив
судові витрати у повній відповідності
до вимог ст.88 ЦПК України.

Таким чином судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи,
будь-яких належних доказів на
підтвердження своїх доводів апелянт
суду не надав, тому судом першої
інстанції постановлене правильне по
суті і справедливе рішення.

Приймаючи до уваги викладене,
керуючись ст.ст.304, п.1 ст.307, 308, 314-315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Брянківського міського суду
Луганської області від 04 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її оголошення, однак її може бути
оскаржено шляхом подання касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції: Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: