Провадження по справі № 2/260/146/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року Ленінський районний
суд м. Донецька у складі:

головуючий суддя Пронін С.Г.

при секретарях Гефтер П.В. та
Коваленко А.Ю.

за участю адвокатів ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 позашкільного
навчального закладу «Обласна
спеціалізована дитяча-юнацька
спортивна школа олімпійського резерву
з велосипедного спорту», ОСОБА_6, ОСОБА_7
«про відшкодування матеріальної
шкоди», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, у якій вказує, що 07.04.2006року
ОСОБА_7 керуючи автомобілем «Москвич ІЖ
412 ИЄ», реєстраційний номер НОМЕР_1,
рухаючись по автодорозі Слов'янськ -
Донецьк - Маріуполь на 126 км. скоїв наїзд
на позивача який рухався в колонні
велосипедистів в попутному напрямку. В
наслідок зіткнення позивач отримав
тяжкі тілесні ушкодження. За вироком
Ленінського районного суду м. Донецька
від 30.03.2009року ОСОБА_7 був визнаний
винним та притягнутий до кримінальної
відповідальності за ст. 286 ч.2 КК
України. За вироком суду була стягнута
матеріальна шкода в сумі 72508,19 грн.,
моральна шкода в сумі 15000грн. Внаслідок
отриманих травм позивач переніс
декілька медичних операцій за
висновком МСЕК від 21.05.2012року є
інвалідом ІІ групи, змушений проходити
тривалі курси стаціонарних лікувань
купувати медичні препарати. На час
отримання травми він був учнем
загальноосвітньої школи, на даний час,
він не працює та не може знайти роботу
оскільки за станом здоров'я не
справляється з фізичними
навантаженнями. Вважає, що на підставі
ст.1195 ЦК України відповідач повинен
щомісячно сплачувати мінімальну
заробітну плату в сумі 1218грн. Просить
суд стягнути з відповідача щомісячний
платіж в розмірі мінімальної
заробітної плати в розмірі 1218грн.

Представник позивача за дорученням
ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, суду надав
аналогічні пояснення.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 в
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги ОСОБА_4, погодився з поясненнями
представника ОСОБА_8

Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні
позовні вимоги визнав частково суду
пояснив, що 07.04.2006 року він керуючи
автомобілем «Москвич ІЖ 412 ИЄ»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, на
автодорозі Слов'янськ - Донецьк -
Маріуполь скоїв наїзд на велосипедиста
ОСОБА_4 В зазначеної
дорожньо-транспортної пригоді був
визнаний винним і сам ОСОБА_4 який також
порушував правила дорожнього руху
України, але через то що на час ДТП він
був малолітнім, то не був притягнутий
до відповідальності. Крім того, в
колонні велосипедистів які рухалися по
автодорозі був старший, тренер
спортивної школи ОСОБА_6, який покинув
групу та не забезпечив безпечний
проїзд вело-колони. За вироком
Київського районного суду м. Донецька
від 24.02.2010 року ОСОБА_6 притягнутий до
кримінальної відповідальності і також
повинен відповідати за спричинену
матеріальну та моральну шкоду. Не
заперечує оплачувати половину суми на
яка претендує позивач.

Представник відповідача ОСОБА_7
адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні
погодився з поясненнями які надав у
судовому засіданні ОСОБА_7

Представник відповідача ОСОБА_6,
адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, суду пояснив,
що ОСОБА_6 за вироком Київського
районного суду м. Донецька від 24.02.2010
року був визнаний винним та
притягнутий до кримінальної
відповідальності за ст.137 ч.2 КК України.
Безпосередньо він не спричиняв ОСОБА_4
тілесних ушкоджень, тому не бажає нести
матеріальну відповідальність за їх
спричинення. Просив суд відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_5
позашкільного навчального закладу
«Обласна спеціалізована
дитяча-юнацька спортивна школа
олімпійського резерву з велосипедного
спорту» за дорученням ОСОБА_9 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала суду пояснила, що спортивна
школа не спричиняла ОСОБА_4
матеріальної та моральної шкоди,
Вважає позовні вимоги
необґрунтованими, просила суд,
відмовити в їх задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідив матеріали справи, приходить
до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню за наступних
підстав.

Згідно ст.1187 ЦК України шкода,
заподіяна джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом, якщо
вона не доведе, що шкода виникла
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

В судовому засіданні встановлено, що
07.04.2006 року ОСОБА_7 керуючи автомобілем
«Москвич ІЖ-412ИЄ», реєстраційний номер
НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі
Слов'янськ - Донецьк - Маріуполь на 126 км.
скоїв наїзд на позивача ОСОБА_4 який
рухався в колонні велосипедистів в
попутному напрямку. В наслідок
зіткнення позивач отримав тяжкі
тілесні ушкодження.

За вироком Ленінського районного суду
м. Донецька від 30.03.2009року ОСОБА_7 був
визнаний винним та притягнутий до
кримінальної відповідальності за ст.286
ч.2 КК України. За вироком суду також
була стягнута матеріальна шкода в сумі
72508,19грн. та моральна шкода в сумі
15000грн.

На час отримання травми позивач був
учнем загальноосвітньої школи, на
даний час, він не працює та не може
знайти роботу оскільки за станом
здоров'я не справляється з фізичними
навантаженнями. Внаслідок отриманих
травм позивач переніс декілька
медичних операцій за висновком МСЕК
від 21.05.2012року є інвалідом ІІ групи.

При таких обставинах враховуючи, що
ОСОБА_7 був визнаний винним то він, як
володар джерела підвищеної небезпеки
повинен нести відповідальність за
заподіяну матеріальну шкоду.

Відповідно до статті 1195 ЦК України
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності. У разі каліцтва або
іншого ушкодження здоров'я фізичної
особи, яка в момент завдання шкоди не
працювала, розмір відшкодування
визначається виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати. Шкода,
завдана фізичній особі каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я,
відшкодовується без урахування пенсії,
призначеної у зв'язку з втратою
здоров'я, або пенсії, яку вона
одержувала до цього, а також інших
доходів.

Згідно ст. 1199 ЦК України У разі каліцтва
або іншого ушкодження здоров'я мало
літньої особи фізична або юридична
особа, яка завдала цієї шкоди,
зобов'язана відшкодувати витрати на її
лікування, протезування, постійний
догляд, посилене харчування тощо. Після
досягнення потерпілим чотирнадцяти
років (учнем - вісімнадцяти років)
юридична або фізична особа, яка завдала
шкоди, зобов'язана відшкодувати
потерпілому також шкоду, пов'язану із
втратою або зменшенням його
працездатності, виходячи з розміру
встановленої законом мінімальної заро
бітної плати. Якщо на момент ушкодження
здоров'я неповнолітня особа мала
заробіток, шкода має бути відшкодована
їй вихо дячи з розміру її заробітку, але
не нижче встановленого законом розміру
мінімальної заробітної плати. Після
початку трудової діяльності
відповідно до одер жаної кваліфікації
потерпілий має право вимагати
збільшення розміру відшкодування
шкоди, пов'язаної із зменшенням його
професійної працездатності внаслідок
каліцтва або іншого ушко дження
здоров'я, виходячи з розміру заробітної
плати пра цівників його кваліфікації,
але не нижче встановленого зако ном
розміру мінімальної заробітної плати.
Якщо потерпілий не має професійної
кваліфікації і після досягнення
повноліття продовжує залишатися
непраце здатним внаслідок каліцтва або
іншого ушкодження здоров'я, завданого
йому до повноліття, він має право
вимагати від шкодування шкоди в обсязі
не нижче встановленого законом розміру
мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст.1202 ЦК України
відшкодування шкоди завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
здійснюється щомісячними платежами.

Мінімальна заробітна плата на час
розгляду справи по суті складає 1218грн.

Таким чином суд вважає за можливо
задовольнити вимоги позивача та
стягнути з відповідача витрати на
щомісячне утримання позивача в розмірі
1218грн. починаючи з 01 грудня 2013року.

Суд не приймає до уваги доводи
відповідача ОСОБА_7, відносно до того,
що крім нього повинні нести
матеріальну відповідальність по
утриманню ОСОБА_4, також ОСОБА_6 та
спортивна школа, оскільки вони
безпосередньо не спричиняли тілесних
ушкоджень потерпілому ОСОБА_4, не були
співучасниками за вище зазначеним
злочином.

У відповідності зі ст.88 ЦПК України
сторона, на користь якої ухвалене
рішення, суд стягує з іншої сторони всі
судові витрати по справі, у зв'язку із
тим, суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача ОСОБА_7, на користь держави
судовий збір в сумі 229,40грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.1187,1195,1199ЦК України, ст.ст.10,60,209,210,
212 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на утримання ОСОБА_4 -
1218(одну тисячу двісті вісімнадцять)грн.
щомісячно починаючи з 01 грудня 2013року.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави
судовий збір - 229,40грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Ленінського районного
суд м. Донецька протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Суддя :