08.05.2014 Справа № 756/3774/14-ц
Унікальний номер 756/3774/14-ц
Справа № 2/756/2395/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2014 року Оболонський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді
- Шумейко О.І.,

при секретарі
- Мишковець М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, публічного
акціонерного товариства «Перший
Український міжнародний банк» про
визнання недійсним договору іпотеки та
визнання права власності на частину
квартири,

в с т а н о в и в:

У березні 2014 року позивач звернувся до
суду в порядку цивільного судочинства
з позовом до ОСОБА_2, ПАТ «Перший
Український міжнародний банк» про
визнання недійсним договору іпотеки та
визнання права власності на частину
квартири.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
березні 2014 року позивачу стало відомо,
що його дружина ОСОБА_2 у 2007 році уклала
з банком договір іпотеки, за умовами
якого іпотекодержателю - ПАТ «Перший
Український міжнародний банк»
передано квартиру АДРЕСА_1. Вказана
квартира придбана подружжям ОСОБА_2 у
шлюбі та належить позивачу на праві
спільної сумісної власності, однак
своєї згоди на укладення договору
іпотеки позивач не надавав.

Позивач вказує, що при укладенні
договору іпотеки були порушені вимоги
ст. 65 Сімейного кодексу України та ст. 6
Закону України «Про іпотеку», з цих
підстав договір іпотеки має бути
визнаний судом недійсним.

За таких обставин, позивач просить
визнати недійсним договір іпотеки №
5878857, укладений 30 листопада 2007 року між
ПАТ «Перший Український міжнародний
банк» та ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_3, а також визнати
за позивачем право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримала позов, просила
суд задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі. Зазначила, що позивач
не давав своєї згоди на укладення
ОСОБА_2 оскаржуваного договору іпотеки,
згода, надана позивачем, стосувалася
лише підписання договору кредиту. До
березня 2014 року позивачу нічого не було
відомо про укладення договору іпотеки.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позов визнала, просила суд
задовольнити позов у повному обсязі.
Вказала, що дізналася про рішення
Оболонського районного суду м. Києва,
яким стягнуто заборгованість за
договором кредиту, лише у 2012 році.

Представник відповідача ПАТ «Перший
Український міжнародний банк» у
судовому засіданні заперечувала проти
позову, просила суд відмовити у
задоволенні позову та застосувати
наслідки спливу позовної давності щодо
вимог про визнання недійсним договору
іпотеки.

У судовому засіданні 07 травня 2014 судом
ухвалено відмовити у прийнятті
визнання відповідачем ОСОБА_2 позову,
оскільки такі дії відповідача
порушують закон, права та інтереси
інших осіб, в тому числі відповідача
ПАТ «Перший Український міжнародний
банк».

Заслухавши пояснення осіб, які брали
участь при розгляді справи, дослідивши
матеріали справи, оцінивши зібрані у
справі докази, суд встановив наступне.

20 липня 1975 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладено шлюб, зареєстрований
Лозівською сільською радою
Шаргородського району Вінницької
області. (а.с. 4)

Відповідно до свідоцтва про право
власності від 09 жовтня 2007 року,
виданого Головним управлінням
житлового забезпечення КМДА, квартира
АДРЕСА_1 належить на праві приватної
власності ОСОБА_2 (а.с. 5)

30 листопада 2007 року між ЗАТ «Перший
Український міжнародний банк» та
ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 5878857,
за умовами якого іпотекою за цим
договором забезпечується виконання
всіх зобов'язань ОСОБА_2 перед банком,
що випливають з укладеного між ними
кредитного договору № 5878853 від 30
листопада 2007 року. Предметом іпотеки є
нерухоме майно: п'ятикімнатна квартира,
загальною площею 227,50 кв.м., що знаходить
за адресою АДРЕСА_1. (а.с. 6-9)

Договір іпотеки укладений між
сторонами у письмовій формі та
посвідчений приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_3, реєстровий № 8033.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 65 Сімейного кодексу
України дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Статтею 6 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що майно, що є у спільній
власності, може бути передане в іпотеку
лише за нотаріально посвідченою згодою
усіх співвласників. Співвласник
нерухомого майна має право передати в
іпотеку свою частку в спільному майні
без згоди інших співвласників за умови
виділення її в натурі та реєстрації
права власності на неї як на окремий
об'єкт нерухомості.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. (ст. 204 ЦК України)

Згідно зі ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Таким чином, вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності може бути заявлена як
однією зі сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину. При цьому,
з'ясуванню підлягає, чи було порушено
вимоги ст. 203 ЦК України в момент
вчинення правочину, зокрема на дату
укладення договору.

Матеріалами справи підтверджено, що 30
листопада 2007 року між ЗАТ «Перший
Український міжнародний банк» та
відповідачем ОСОБА_2 укладено договір
іпотеки, відповідно до якого в іпотеку
передана вказана вище квартира.

На час укладення договору іпотеки
відповідач ОСОБА_2 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з позивачем.
Квартира передана в іпотеку банку
набута у власність відповідачем ОСОБА_2
у жовтні 2007 року, тобто за час шлюбу з
ОСОБА_1

28 листопада 2007 року ОСОБА_1 підписав
заяву, відповідно до якої надав згоду
своїй дружині ОСОБА_2 на передачу в
іпотеку ПУМБ Банку в забезпечення її
зобов'язань належне їм на праві
спільної сумісної власності майно, а
саме: п'ятикімнатну квартиру, загальною
площею 227,50 кв.м., що знаходить за
адресою: АДРЕСА_1. Крім того, позивач
надав згоду на те, щоб його дружина при
укладенні та нотаріальному
посвідченні відповідного договору
визначала повністю на свій розсуд всі
без винятку його умови та зобов'язання,
у т.ч. суми, строки, пеню, відсотки та
інше.

Також у заяві вказано, що приватний
нотаріус особисто роз'яснив позивачу
необхідність подання такої заяви,
юридичне значення та наслідки її
подання.

Заява ОСОБА_1 від 28 листопада 2007 року
посвідчена приватним нотаріусом
Фастівського районного нотаріального
округу Київської області ОСОБА_4,
зареєстрована в реєстрі за № 4638. (а.с. 63)

За таких обставин, суд доходить
висновку, що на час укладення та
нотаріального посвідчення договору
іпотеки 30 листопада 2007 року сторонами
правочину були дотримані вимоги ст. 65
СК України та ст. 6 Закону України «Про
іпотеку».

До того ж, суд звертає увагу, що судом у
судовому засіданні учасникам процесу
роз'ясненні положення статей 27, 31 ЦПК
України, якими, зокрема, встановлено, що
до початку розгляду судом справи по
суті позивач має право шляхом подання
письмової заяви змінити предмет або
підставу позову.

Підставою позову визнають обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
інакше кажучи, факти, які тягнуть за
собою певні правові наслідки:
виникнення, зміну та припинення
правовідносин.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач
зазначив, що він не надавав згоду на
укладення його дружиною договору
іпотеки квартири, яка є їхньою спільною
сумісною власністю, що спричинило
порушення вимог ст. 65 СК України та ст. 6
Закону України «Про іпотеку». Вказані
обставини, на думку позивача, є
підставою для визнання оскаржуваного
договору іпотеки недійсним та визнання
за ним права власності на ? частину
квартири.

До початку розгляду справи по суті
представником позивача не заявлено про
зміну підстав позову, а тому посилання
представника позивача при наданні
пояснень та у судових дебатах на те, що
спірна квартира підлягає поділу, як
спільне сумісне майно подружжя, не може
бути прийнято судом, оскільки такі
підстави позову ОСОБА_1 не заявлялися.

Також суд вважає, що позивачем
пропущений строк позовної давності,
встановлений ст. 257 ЦК України, про
застосування наслідків спливу якого
заявлено представником відповідача
ПАТ «Перший Український міжнародний
банк», оскільки на підтвердження
обставин, що позивачу стало відомо про
укладення договору іпотеки лише у
березні 2014 року, ОСОБА_1 до матеріалів
справи не долучено жодного доказу.
Натомість матеріалами справи
підтверджено, що про укладення
відповідачем ОСОБА_2 договору іпотеки
позивачу було відомо, починаючи з 28
листопада 2007 року.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить
висновку про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_1 в частині вимог щодо
визнання недійсним договір іпотеки №
5878857, укладеного 30 листопада 2007 року між
ПАТ «Перший Український міжнародний
банк» та ОСОБА_2, посвідченого
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_3

Щодо вимоги про визнання за позивачем
права власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1 суд вирішує відмовити у
задоволенні позову в цій частині за
необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 174, 209, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, публічного акціонерного
товариства «Перший Український
міжнародний банк» про визнання
недійсним договору іпотеки та визнання
права власності на частину квартири.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду міста Києва через Оболонський
районний суд міста Києва шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення суду апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.І. Шумейко