Справа №478/294/14-ц 28.04.2014 28.04.2014 28.04.2014
Провадження №22-ц/784/1353/14
Головуюча першої інстанції:
Доповідач апеляційної інстанції:
У Х В А Л А

Іменем
України

28 квітня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Галущенка
О.І.

суддів:
Самчишиної Н.В.

Серебрякової Т.В.

із секретарем

судового засідання: Яценко Л.В.

без участі

учасників процесу

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за

апеляційною
скаргою

публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» ( далі - ПАТ КБ
«Приватбанк» на ухвалу судді
Казанківського районного суду
Миколаївської області від 03.03.2014 р. , у
справі за

позовом

ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

встановила:

17.02. 2014 р. ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Ухвалою судді Казанківського
районного суду Миколаївської області
від 18.02.2014 р. постановлено про
залишення позовної заяви Банку без
руху для виправлення її недоліків, а
наступною ухвалою від 03.03.2014 р.
постановлено про повернення позовної
заяви як неподаної, внаслідок
наявності недоліків, пов'язаних з
порушеннями вимог ст. 119 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач
ставить питання про скасування ухвали,
посилаючись на необгрунтованність
висновків суду, викладених в
оскаржуваній ухвалі.

Перевіряючи законність та
обгрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах оскарження,
передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню виходячи з таких
підстав.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 312
ЦПК України, ухвала суду першої
інстанції підлягає скасуванню, якщо її
постановлено з порушенням норм
судочинства чи судом порушено
встановлений порядок вирішення
процесуального питання.

Повертаючи позовну заяву ПАТ КБ
«Приватбанк» як неподану, суддя
виходила з того, що вона містить
недоліки, які унеможливлюють відкриття
провадження у справі.

Крім того суддя вважала, що
позивачем, в строки надані судом,
недоліки позовної заяви не усунено.

Але з такими висновками повністю
погодитись неможливо, оскільки вони
суперечать дійсному змісту позовної
заяви, доданим до неї матеріалам та
вимогам процесуального закону.

Так, вимоги до змісту та форми
позовної заяви вичерпно визначені ст.
119 ЦПК України.

Зокрема п.п. 1-5 ч.2 зазначеної
статті вимагають від позивача
викладення змісту позовних вимог,
зазначення обставини, якими він
обгрунтовує свої вимоги та доказів,
якими, на його думку, підтверджуються
позовні вимоги.

При цьому, встановлення фактів
укладення угоди, на підставі якої
виникли спірні правовідносини,
порушення, невизнання чи оспорювання
права, визнання чи поновлення якого
вимагає позивач, обгрунтованність
вимог чи достовірність наданих
доказів, у тому числі, письмових
розрахунків, відомостей, які складають
зміст та інші суттєві умови кредитного
договору, згідно з приписами п. 3 ч. 6 ст.
130, ст. ст. 214-215 ЦПК України, є предметом
доказування при судовому розгляді
справи і не входять до переліку
обставин, які мають з'ясовуватися
суддею при вирішенні питання щодо
відкриття провадження у справі.

Закон не вимагає від позивача
детальної конкретизації у позовній
заяві змісту та моменту укладення
кредитної угоди, прав та обов'язків
сторін, обґрунтування строку звернення
до суду, адже зазначені питання, як і
питання щодо зрозумілості розрахунків
та інших письмових доказів мають
вирішуватися судом підчас судового
розгляду.

З тексту позовної заяви
вбачається, що в ній викладено
обставини справи, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, зміст
позовних вимог та вимога про
застосування судом наслідків
порушення кредитної угоди, містяться
посилання на угоду, на підставі якої
виникли спірні правовідносини,
долучений сам кредитний договір, інші
письмові документи, які на думку
позивача, є невід'ємними складовими
кредитної угоди, розрахунки
заборгованості та інші докази, якими на
думку позивача, підтверджуються
позовні вимоги та є достатніми.

Крім того, надані докази сплати
судового збору.

До того ж, цивільне законодавство
не містить заборони щодо звернення з
позовом за межами строку позовної
давності.

Зазначена обставина, в залежності
від встановленого та відповідної заяви
однієї з сторін, є підставою для
відмови у задоволенні позову, якщо не
буде виявлено поважних причин, з яких
цей строк пропущено.

При цьому слід мати на увазі, що
постановами Верховного Суду України
від 06.11.2013 р. № 6-116 та від 20.11.2013 р. № 6-126
наведене відповідне тлумачення, як
норм цивільного законодавства щодо
застосування позовної давності так і
дійсного змісту ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», якими
суди мають керуватися при вирішенні
справ зазначеної категорії.

Залишаючи позовну заяву без руху,
а згодом повертаючи її як неподану у
зв'язку з наявністю недоліків, суддя не
врахувала цих вимог закону та
безпідставно посилалася на
відсутність необхідних доказів, які не
дають змоги визначити дотримання
строків позовної давності та
обгрунтованність нарахування
кредитної заборгованості і штрафних
санкцій.

Зазначене є неприпустимим, адже
ці питання підлягають з'ясуванню
підчас судового розгляду, а не на
стадії відкриття провадження у справі.

Що стосується висновку судді про
невиконання в установлений строк вимог
попередньої ухвали судді щодо усунення
недоліків позовної заяви, то він також
є безпідставним.

Так, відповідно до приписів ст.69
ЦПК України, перебіг процесуального
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події з якою пов'язано його
початок.

Частиною шостою ст.70 ЦПК України
встановлено, що строк не вважається
пропущеним, якщо до його закінчення
заява здана на пошту чи передана іншими
засобами зв'язку.

Строк для усунення недоліків
позовної заяви, відповідно до приписів
ч.1 ст. 121 ЦПК України не може
перевищувати п'яти днів з моменту
отримання позивачем ухвали судді.

З матеріалів позову вбачається,
що ухвала судді від 18.02.2014 р. про
залишення позову без руху отримана
позивачем 24.02.2014 р. (а. с. -18).

З дотриманням п'ятиденного
строку, тобто 03.03.2014 р. ( з урахуванням
вихідних днів) позивачем через органи
поштового зв'язку надана до суду заява
про виправлення недоліків позову разом
з уточненою позовною заявою ( а. с.- 22,
23-30, 38).

Інших недоліків, які б
унеможливлювали відкриття провадження
у справі, суддею не зазначено.

Встановлене свідчить про
необгрунтованність оскаржуваної
ухвали та необхідність її скасування, у
відповідності до вимог ст. 312 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315
ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» - задовольнити.

Ухвалу судді Казанківського
районного суду Миколаївської області
від 03.03.2014 р. - скасувати, а матеріали
справи повернути до того ж суду для
вирішення питання про відкриття
провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але оскарженню у касаційному порядку
не підлягає, оскільки не перешкоджає
подальшому провадженню у справі.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова