справа №664/3104/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року
Цюрупинський
районний суд

Херсонської області

в складі: головуючого судді
Заславець Н.В.,

при секретарі
Бондаревій Т.К.,

за участю сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,
представників сторін ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Цюрупинську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про захист честі гідності та
відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності і стягнення моральної шкоди. В
позовній заяві позивач просив визнати
відомості, висловлені відповідачем у
розмові з сусідкою ОСОБА_5, та
громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що
він є педофілом і відбував покарання
у виді позбавлення волі строком на 10
років недостовірними і зобов'язати
відповідача спростувати поширену ним
недостовірну інформацію особисто
шляхом надіслання вказаним особам
рекомендованих поштових відправлень у
письмовому вигляді про
недостовірність поширеної ним
інформації протягом десяти днів з дня
набрання рішенням суду законної сили з
долученням до повідомлення копії
судового рішення у справі, а також
стягнути з відповідача на його користь
10000,00 гривень моральної шкоди.

Позивач у судовому засідання позовні
вимоги підтримав , суду пояснив, що з
жовтня 2008 року він з дружиною проживає
в АДРЕСА_1, раніше проживав в с.
Горохівка Миколаївської області.
По-сусідству з ним в будинку НОМЕР_1
проживає відповідач, з яким до літа 2011
року вони перебували в добросусідських
відносинах. Влітку 2011 року він зробив
зауваження ОСОБА_2 з приводу проведення
ним земляних робіт поза межею і
розкидання землі на насадження на його
ділянці. На це зауваження сусід
попередив його про початок війни. На
заяву ОСОБА_2 він не звернув уваги, але у
серпні 2013 року від ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які
орендували приміщення продмагазину
його онуки, в будинку якої він проживає,
він дізнався, що на початку липня 2013
року ОСОБА_2 розповів їм, що був в с.
Горіхівці і в сільраді йому розповіли,
що ОСОБА_1 є педофілом, відсидів у тюрмі
10 років за згвалтування жінки. Вони
спочатку не хотіли про це йому
розповідати, але коли дізналися, що
ОСОБА_2 повідомив аналогічне і сусідці
ОСОБА_5, тоді вони про все розповіли і
йому та його дружині. Вказаними діями
відповідача принижено його людську
гідність, чесне ім*я людини, яка все
життя працювала і є ветераном праці,
має подяки та нагороди за чесну працю,
крім того, він є людиною похилого віку
і ніколи не притягувався до
кримінальної відповідальності. Він
переніс моральне страждання у зв*язку з
поширенням про нього брудної брехні.
Крім того, йому з цього приводу стали
задавати питання зовсім сторонні люди,
з якими він зустрічався на рибалці.
Тому зрозумів, що недостовірна
інформація поширюється і звернувся до
суду з вимогами про захист честі і
гідності, спростування недостовірної
інформації та про відшкодування
спричиненої йому моральної шкоди,
розмір якої визначив у 10000,00 гривень.

Представник позивача ОСОБА_3 заявлені
вимоги підтримав, пояснивши, що спосіб
спростування недостовірної інформації
позивачем обрано максимально
наближений до способу її
розповсюдження.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, суду
пояснив, що ніякої недостовірної
інформації про позивача, а саме про те,
що той педофіл і «сидів» за
зґвалтування у тюрмі він не поширював,
нічого подібного ніколи не говорив
заявленим позивачем свідкам ОСОБА_5 та
подружжю ОСОБА_7. Із вказаними свідками
він знаходиться в неприязних
стосунках, тому вони його обмовляють.
Так із ОСОБА_5 вони у спорі з 2005 року з
приводу колодязя, співвласниками
якого являються та з приводу того, що
вона вносить розлад у його з дружиною
стосунки, а з ОСОБА_7 він декілька разів
конфліктував через те, що від їх
покупців у нього сміття під двором, яке
вони не прибирають, в магазин до яких
він взагалі не ходить і нічого у них не
купує. Також пояснив, що він ніколи не
був в с. Горіхівці Миколаївської
області, хоча знав, що раніше ОСОБА_1 там
проживав. З останнім у нього теж
неприязні стосунки з приводу того, що у
2008 році ОСОБА_1 після переїзду став про
нього збирати інформацію, тому він і
переговорив з позивачем, але той йому
«нагнув» і вони не спілкувалися, потім
хтось зрубав дерево у ОСОБА_1 , а він
хоча цього і не робив, в присутності
ДІМ у грудні 2013 року вибачився перед
ним.

Представник відповідача ОСОБА_4 вважає
позов безпідставним, оскільки ніяких
доказів на підтвердження заявленого у
позові позивач не надав, посилання на
показання свідків, які знаходяться і
неприязних стосунках з відповідачем не
являються належним доказом у справі,
тим більше ніхто не вказав конкретно
дати розповсюдження такої інформації.
У позові просив відмовити.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що він
орендує приміщення магазину в онуки
позивача ,у липні 2013 року він
знаходився в магазині, коли туди зайшов
ОСОБА_2 і повідомив йому, що їх сусід
ОСОБА_1 є педофілом, перебував у місцях
позбавлення волі 10 чи 15 років за
згвалтування жінки. Також ОСОБА_2
повідомив, що про це йому стало відомо
зі слів голови сільради с. Горохівка, де
раніше проживав позивач. Його дружина
ОСОБА_7 перебувала поруч в туалетній
кімнаті і про все також чула.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що точної
дати не запам*ятала, події мали місце в
липні 2013 року. Вона перебувала на
робочому місці, мила посуд у туалетній
кімнаті магазину, коли почула, що до
магазину зайшов ОСОБА_2, який дуже
голосно став розповідати її чоловіку
ОСОБА_6, що ОСОБА_1 педофіл, що він
заїжджав у Горохівську сільраду і там
сказали йому, що ОСОБА_1 зґвалтував
дівчину і відсидів строк. Словам ОСОБА_2
вона не повірила, оскільки знає
позивача як порядну людину, гарного
сім*янина. Через деякий час дружина
ОСОБА_11 розповіла їй, що ОСОБА_5
виясняла у неї, чи правда, що ОСОБА_1
педофіл і «відсидів» 10 років за
зґвалтування і про те, що про це
дізналася від ОСОБА_2 Тоді і вона
призналася ОСОБА_11, що чула аналогічне
від ОСОБА_2 у них в магазині. Вони не
хотіли турбувати цим ОСОБА_1 і
передавати йому слова ОСОБА_2, але коли
це вже стало відомо дружині позивача,
то тоді вони розповіли і ОСОБА_1, а також
про те, що ОСОБА_2 посилався на
працівника Горохівської сільради.
Через деякий час на їх адресу надійшла
повістка про виклик до суду в якості
свідків і тоді до магазину прийшов
ОСОБА_2 і почав їм з чоловіком
погрожувати війною, якщо якщо вони
підуть свідчити до суду.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що сторони
є її сусідами, до цього часу у них були
нормальні стосунки. Влітку 2013 року вона
працювала на городі, коли до неї
підійшов ОСОБА_2 і повідомив, що його
сусід ОСОБА_1 педофіл і «сидів» 10 років
за згвалтування жінки. Тоді вона
виказала боязнь про те, що її онукам
тепер до неї приїжджати не можна і
запитала про те, звідки такі дані, на що
ОСОБА_2 відповів, що йому про це сказали
у міліції. Також доповнила, що після
першого судового засідання відповідач
їй погрожував, щоб вона більше не
давала показань у суді, а також про те,
що між нею і ОСОБА_2 був конфлікт з
приводу спільного колодязя, вказаний
конфлікт не має ніякого відношення до
вказаної справи.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що
він знає про неприязні стосунки між
сторонами. В минулому 2013 році у другій
половині літа він приїхав до ОСОБА_2 та
почув як в магазині з ОСОБА_6 сварилася
якась жінка з приводу того, що він
продає спиртні напої її батькові, про
що як він зрозумів, їй розповів ОСОБА_2 і
з цього приводу з ОСОБА_6 у відповідача
теж неприязні стосунки, але фактично
суті сварки він не знає.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що він є
приятелем відповідача, і допомагав
ОСОБА_2 встановлювати огорожу, то почув
як ОСОБА_1 говорив відповідачу, щоб той
повернув йому землю або віддав гроші,
суті спору він не знає, про суть справи
йому нічого невідомо.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, допитавши свідків,
дослідивши письмові матеріали справи,
та оцінивши отримані докази, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на початку
липня 2013 року ОСОБА_2 розповсюдив серед
жителів м. Цюрупинська недостовірні
відомості відносно ОСОБА_1, які
принизивши честь і гідність позивача. В
усній формі у приміщенні продовольчого
магазину ОСОБА_2 розповів ОСОБА_6, що
«ОСОБА_1 педофіл, який відбував
покарання у виді позбавлення волі
строком на 10-15 років, при цьому
послався, що про це йому стало відомо
від голови Горохівської сільської
ради». Свідком вказаної розмови була і
присутня в магазині ОСОБА_7 Крім того,
в цей же проміжок часу ОСОБА_2 розповів
сусідці ОСОБА_5, що ОСОБА_1 «відсидів 10
років за зґвалтування і є педофілом»,
пояснивши при цьому, що ці дані йому
повідомили у міліції.

Ці обставини встановлено доказами, що
надані позивачем. Показаннями свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 підтверджено
факт розповсюдження відповідачем
недостовірної інформації відносно
позивача, а саме: що «ОСОБА_1 відбував
покарання у виді позбавлення волі
строком на 10 років за зґвалтування
жінки і є педофілом». Підстав для
неприйняття до уваги і вказаних
показань у суду немає, оскільки
показання вказаних свідків
співпадають по суті розповсюдженої
інформації і отриманої ними від
однієї особи - ОСОБА_2 приблизно в один
час - у липні 2013 року, про що вказані
свідки підтвердили у суді. Позивачем
доведено, що поширена інформація не
відповідає дійсності шляхом надання
ксерокопії трудової книжки із записами
про подяки, присвоєння звання ветерана
праці, посвідченням про нагородження
медаллю за доблесну працю ( а.с.11-16), та
довідки УІАЗ про те, що ОСОБА_1 не
притягувався до кримінальної
відповідальності станом на 07.11.2013 року,
засудженим не значиться і в розшуку не
перебуває (а.с.50).

Статтями 32 та 34 Конституції
України кожному гарантується судовий
захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї та право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Відповідач, не визнавши позовні
вимоги, не зазначив ніяких доказів на
спростування розповсюдженої ним
недостовірної інформації, при цьому
намагався довести лише те, що з
позивачем та свідками перебуває у
неприязних стосунках. При цьому судом
було перевірено можливість
добросовісної помилки в діях
відповідача, однак останній
категорично заперечив, що він бував у с.
Горохівці і про можливість отримання
недостовірної інформації про ОСОБА_10
від іншої особи, або про те, що такі
відомості були йому повідомлені в
міліції. З чого суд робить висновок, що
автором недостовірної інформації з
метою приниження честі і гідності
позивача являється саме відповідач
ОСОБА_2 Показання свідків, допитаних за
клопотанням відповідача, суд не
приймає до уваги, оскільки останні
нічого не показали по суті справи.

Відповідно до роз'яснень п. 15
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи", негативною слід
вважати інформацію, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема, норм чинного законодавства,
вчинення будь-яких інших дій
(наприклад, порушення принципів моралі,
загальновизнаних правил співжиття,
неетична поведінка в особистому,
суспільному чи політичному житті тощо)
і яка, на думку позивача, порушує його
право на повагу до гідності, честі чи
ділової репутації. Спростування
поширеної недостовірної інформації
повинно здійснитись незалежно від вини
особи, яка її поширила.

Право кожного на повагу до його
гідності визначено в ст. 38 Конституції
України.

Як зазначено у роз'ясненнях
вказаної вище Постанови Пленуму
Верховного Суду України чинне
законодавство не містить визначення
понять гідності, честі чи ділової
репутації, оскільки вони є
морально-етичними категоріями й
одночасно особистими немайновими
правами, яким закон надає значення
самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід
розуміти визнання цінності кожної
фізичної особи як унікальної
біопсихологічної цінності, з честю
пов'язується позитивна соціальна
оцінка особи в очах оточуючих, яка
ґрунтується на відповідності її
діянь(поведінки) загальноприйнятим
уявленням про добро і зло.

Як випливає із змісту ст. 297 ЦК
України кожен має право на повагу до
його честі та гідності. Гідність та
честь фізичної особи є недоторканими.
Фізична особа має право звернутися до
суду з позовом про захист її гідності
та честі.

Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції
України кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень та противоправних посягань.

Виходячи із встановленого, суд
вважає, що розповсюджені відповідачем
відомості слід визнати такими, що
порочать честь та гідність позивача,
який є людиною похилого віку, ветераном
праці, та визнати їх недостовірними.

Спростування недостовірної
інформації має відбуватися у спосіб
максимально наближений до способу її
розповсюдження. Тому в частині
спростування розповсюдженої
недостовірної інформації, суд виходить
із кількості осіб, яким вона була
поширена, вважає, що запропонований
позивачем спосіб її спростування не
відповідає способу її поширення і
приходить до висновку, що задоволення
позову в частині захисту честі та
гідності позивача та присудження
морального відшкодування є достатнім
для захисту його інтересів і
відновлення порушеного права і в
частині спростування недостовірної
інформації відмовляє.

Відповідно до ст. 280 ЦК України
якщо фізичній особі внаслідок
порушення її особистого немайнового
права завдано майнової та (або)
моральної шкоди, ця шкода підлягає
відшкодуванню.

Визначаючи розмір моральної
шкоди, суд враховує характер і
тривалість душевних страждань
позивача у зв'язку з приниженням його
честі, гідності і з урахуванням
принципів розумності, справедливості
та добросовісності вважає достатнім
рівнем відшкодування моральної шкоди
грошову суму у розмірі 2000,00 грн. Тому в
цій частині заявлені вимоги суд
задовольняє частково і заявлений
позивачем розмір відшкодування вважає
дещо завищеним і не відповідним
тяжкості перенесеним ним душевним
стражданням, оскільки у ході розгляду
справи судом не встановлено великого
кола осіб, які отримали доступ до
недостовірної інформації.

Витрати у справі віднести на
відповідача.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10,60, ч.3 ст. 109, ст.ст. 212-215
ЦПК України, ст.ст. 32,34, 38, 55 Конституції
України, ст.ст. 277, 280, 297 ЦК України ,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи", суд

В
И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

1.Визнати розповсюджені ОСОБА_2 на
початку липня 2013 року жителям м.
Цюрупинська - громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 відомості про те, що «ОСОБА_1
відбував покарання у виді позбавлення
волі строком на 10 років за зґвалтування
жінки і є педофілом» - недостовірними
та такими, що принижують честь і
гідність ОСОБА_1.

2. Стягнути із ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 в рахунок відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
розповсюдженням недостовірних
відомостей, в сумі 2000,00 гривень.

3. В іншій частині заявлених вимог
відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати у справі в сумі
458,80 гривень та стягнути в дохід
держави судовий збір в сумі 28.40 гривень.

На рішення протягом десяти днів з
дня його проголошення може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Херсонської області через
Цюрупинський районний суд.

Суддя
Н.В.
Заславець