Справа № 681/2395/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року

Полонський районний суд Хмельницької
області

в складі головуючого судді - Горщар А.Г.

при секретарі Іщук С.А.

за участю представника позивача
Спірідонової Н.І., відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полонне

цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по кредиту,-

встановив:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі
Банк) звернулось до суду з позовом, в
якому просило стягнути з відповідача 22
324 грн. 04 коп. заборгованості по кредиту,
яка складається із 5631 грн. 32 коп.
непогашений кредит; 15153 грн. 48 коп.
заборгованість по процентам за
користування кредитом; та штрафи: 500
грн. штраф (фіксована частина); 1039 грн. 24
коп. штраф (процентна складова), а також
судові витрати.

В обґрунтування позову позивач
вказував, що 22.05.2006 року ОСОБА_2 отримав
кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування 36 % на рік на суму
залишку заборгованості, про що
свідчать заява підписана відповідачем
та Умови і правила надання банківських
послуг (далі Умови) з якими позичальник
ознайомлений. Відповідач не надавав
своєчасно Банку грошові кошти для
погашення заборгованості за кредитом,
відсотками, чим порушив умови
кредитного договору, та станом на 31.08.2013
року має заборгованість в сумі 22 324 грн.
04 коп.

Представник Банку в судовому
засіданні позов підтримала.

Відповідач позов не визнав,
пояснив, що він дійсно отримав у Банку
кредит на платіжну картку, однак з
Умовами не ознайомлювався, допустив
заборгованість в силу об'єктивних
причин. Разом з тим зазначив, що позивач
звернувся до суду з пропуском
трирічного строку позовної давності,
тому просив застосувати положення про
позовну давність, та з цієї підстави
відмовити в позові.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, суд вважає,
позов задоволенню не підлягає.

Встановлено, що 22.05.2006 року позивач
видав для ОСОБА_2, за його заявою, кредит
у розмірі 3000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування 36 % на рік на суму
залишку заборгованості. Відповідачем
були порушені умови договору і станом
на 31.08.2013 року утворилась
заборгованість по погашенню кредиту у
вказаному вище розмірі, що сторонами
визнається і не заперечується.

Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч.1 ст.261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач заявив клопотання про
застосування строку позовної давності,
що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
є підставою для відмови у позові.

Пунктом 5.2 Умов передбачено зокрема, що
банк має право вимагати дострокового
виконання боргових зобов'язань
повністю чи у визначеній банком
частині у випадку невиконання
боржником своїх боргових зобов'язань
та інших зобов'язань за цим договором.

Право позикодавця вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась, та сплати
процентів у разі прострочення сплати
чергових платежів передбачено ст.1050 ЦК
України.

Із заяви позичальника ОСОБА_2, яка є
складовою частиною кредитного
договору, видно, що заборгованість за
кредитним договором погашається
щомісячними платежами в розмірі 7% від
суми заборгованості (а.с. 7).

Таким чином, повернення кредитних
коштів визначено періодичними
щомісячними платежами, тому у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів має
обчислюватись із моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Відповідні висновки містяться в
постанові Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13).

Як вбачається з виписки по кредитному
рахунку ОСОБА_2 останній платіж по
погашенню кредитних зобов'язань ним
здійснено 24.03.2009 року в сумі 1100 грн. і
саме з цього часу у Банка виникає право
на звернення до суду з позовом про
стягнення заборгованості за кредитом.
Позивачем заявлено позов про стягнення
з ОСОБА_2 заборгованості 29.11.2013 року,
тобто після спливу строку позовної
давності.

Суд не приймає до уваги посилання
представника Банку на п.9.2 Умов, яким
передбачено, що договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання, якщо
протягом цього строку жодна із сторін
не проінформує іншу про припинення
договору, він автоматично
пролонгується на такий же строк,
оскільки дане положення не впливає на
обчислення початку перебігу строку
позовної давності, та не зупиняє чи не
перериває її перебіг.

Керуючись наведеним, ст.ст.10, 60, ч.3
ст. 209, ст.ст.212-215 ЦПК України суд, -

вирішив:

В позові публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Хмельницької
області шляхом подачі до суду першої
інстанції апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий _____________