У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
Григоренка М.П.,

суддів: Максимчук З.М.,
Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю., з участю позивача, представника
обласного комунального підприємства
„Міжнародний аеропорт Рівне" Воробей
О.М., голови профкому вказаного
підприємства ОСОБА_10, відповідача
ОСОБА_3 та його представника адвоката
ОСОБА_4, розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_5 на рішення Рівненського
районного суду від 28 січня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_5 в своїх
інтересах та інтересах малолітніх
дітей до обласного комунального
підприємства „Міжнародний аеропорт
Рівне", профспілкового комітету
обласного комунального підприємства
„Міжнародний аеропорт Рівне", ОСОБА_3
про зобов'язання надання жилої площі в
гуртожитку та визнання права власності
на займане житло в гуртожитку,

В С Т А Н О
В И Л А :

13 вересня 2012 року ОСОБА_5
звернулась до Рівненського районного
суду із позовною заявою, в якій
вказувала, що із 02 лютого 2004 року вона
працює у відповідача та з того часу
проживає у гуртожитку по АДРЕСА_1

На виконання рішення Рівненського
міського суду від 25 березня 2008 року її
із малолітнім сином ОСОБА_6, який є
інвалідом дитинства, було
зареєстровано по фактичному місцю
проживання у вказаному гуртожитку та
надана кімната НОМЕР_1 площею 10,1 кв.м.

Згодом в неї народилось ще двоє дітей,
але відповідачі відмовляють їй у
покращенні її житлових умов шляхом
надання додаткової житлової площі у
вищевказаному гуртожитку, у зв'язку із
чим просила суд зобов'язати обласне
комунальне підприємство „Міжнародний
аеропорт Рівне" та профспілковий
комітет цього підприємства
першочергово забезпечити її та трьох
її дітей жилою площею в

________________________________________________________________________
___________

Провадження № 22-ц/787/733/2014
Головуючий у 1 інстанції Остапчук
Л.В.

Доповідач : Григоренко
М.П.

гуртожитку по АДРЕСА_1 , шляхом надання
додатково кімнати НОМЕР_1, площею 10,5
кв.м. та визнати за нею та її
малолітніми дітьми право власності на
займані житлові приміщення в даному
гуртожитку.

18 лютого 2013 року позивач подала
заяву про збільшення позовних вимог,
відповідно до якої просила виділити їй
кімнату НОМЕР_2, площею 34.85 кв.м.,
замість НОМЕР_1 так як остання вказана
кімната була розподілена іншій особі,
із визнанням за нею та її малолітніми
дітьми права власності на займані жилі
приміщення в гуртожитку.

16 грудня 2013 року ОСОБА_5 подала в
суд заяву про доповнення позовних
вимог, відповідно до якої окрім раніше
заявлених позовних вимог просила
визнати недійсними ордер №124 від 12
листопада 2009 року на житлову площу в
гуртожитку на кімнату № НОМЕР_3, площею
17.5 кв.м., та ордер № 185 від 05 березня 2012
року на житлову площу в гуртожитку на
кімнату №? НОМЕР_2, площею 35.5 кв.м., в
зв'язку з тим, що вказані кімнати
безпідставно було надано колишньому
директору ОКП „МА Рівне" ОСОБА_3

Рішенням Рівненського районного
суду від 28 січня 2014 року в задоволенні
всіх позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній
скарзі ОСОБА_5 покликається на його
незаконність, через порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи.

Зазначає, що в оскаржуваному
рішенні суду зазначено, що нею не
доведено факт перебування на
квартирному обліку, з чим вона не
погоджується, оскільки суду надавалися
документи, зокрема, книга реєстрації
заяв поданих працівниками аеропорту
для взяття на квартирний облік та
список працівників, які потребують
покращення житлових умов, на отримання
житла в гуртожитку, де вона значиться
першою у списку. При цьому вказує, що
дані документи надавалися саме
відповідачами, які були затверджені
директором ОКП „МА Рівне" та скріплені
печаткою та погоджені головою
профкому.

Крім того, свідок ОСОБА_7 в судовому
засіданні підтвердила факт наявності
таких документів, оскільки саме вона
завіряла дані документи.

Також вказує, що будь-яких рішень щодо
зняття її із черги по наданню житлової
площі не приймалося.

На виконання рішення суду їй та сину
було надано кімнату НОМЕР_1 площею 10,1
кв.м., ордер на яку було видано на 2-ох -
14.08.2008 року. Однак, на обліку на
покращення житлових умов вона
залишалась.

В зв'язку з тим, що вона перебувала
першою у списку працівників, які
потребують покращення житлових умов,
тому і надання площі повинно бути
згідно черги, а відповідач ОСОБА_3,
користуючись своїм службовим
становищем, без будь-яких правових
підстав, незаконно отримав ордер № 124
на кімнату № НОМЕР_3 площею 17,5 кв.м. Крім
того, ОСОБА_3 на той час був
забезпечений повністю житлом і не
потребував надання іншої жилої площі.
Ним було подано заяву голові
профспілки 02.11.2009 року, яка ніби-то була
розглянута профкомом 04.11.2009 року. Проте,
свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10
заперечили факт такого засідання
профкому 04.11.2009 року з їх участю.

Також вказує, що будь-яких підстав для
надання ордеру № 185 на кімнату №?
НОМЕР_2 площею 35,5 кв.м. також не було.

Окрім того, ОСОБА_3 не працює в ОКП
„МА Рівне", а житло в гуртожитках
надається для робітників, службовців у
період роботи.

Крім того, судом в оскаржуваному
рішенні зазначено, що у неї та дітей у
користуванні ще є кімната №НОМЕР_4, що
не відповідає дійсності, оскільки дана
кімната є у приватній власності її
свекрухи та чоловіка.

Вважає, що місцевим судом
безпідставно відмовлено у задоволенні
її позову.

Із цих підстав просить скасувати
оскаржуване рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким її позов
задовольнити.

В запереченнях на апеляційну
скаргу обласне комунальне
підприємство „Міжнародний аеропорт
Рівне" та відповідач ОСОБА_3, кожен
окремо, вказують, що оскаржуване
рішення вважають законним та
обґрунтованим, тому просять залишити
його без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи
ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу та
просила її задовольнити.

Інші учасники судового розгляду
просили апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити, а оскаржуване рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги та вивчивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції
виходив із того, що в ході судового
розгляду не було встановлено факту
порушення прав та інтересів останньої
з боку відповідачів, оскільки позивач є
забезпечена житловою площею в
гуртожитку по АДРЕСА_1 і вільні кімнати
в цьому гуртожитку на даний час
відсутні.

Щодо визнання права власності на
займану позивачем житлову площу у
вищевказаному гуртожитку, суд першої
інстанції вказав, що ці вимоги не
підлягають задоволенню через те, що
ОСОБА_5 не зверталась у встановленому
порядку із заявою про приватизацію
займаного нею житла, а тому ці її вимоги
є передчасними.

Дані висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи, наявним у справі доказам та
ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги також
не спростовують правильність
висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.ст. 127, 128, 130, 131 ЖК
України порядок надання та
користування жилою площею в
гуртожитках визначається
законодавством України, Примірним
положенням про гуртожитки,
затвердженим постановою Ради
Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208.

Розділ І Загальні положення Примірного
положення про гуртожитки визначає, що
цільовим призначенням гуртожитків є
проживання в них робітників, а також
інших громадян у період роботи або
навчання. Під гуртожитки надаються
спеціально споруджені або
переобладнані для цієї мети жилі
будинки.

По справі встановлено, що позивач, як
працівник обласного комунального
підприємства „Міжнародний аеропорт
Рівне" була забезпечена кімнатою в
гуртожитку по АДРЕСА_1, відповідно до
рішення Рівненського міського суду 25
березня 2008 року.

Посилання позивача на ту
обставину, що вона перебуває першою в
черзі на поліпшення житлових умов, а
тому це є підставою для надання їй
додаткової площі в гуртожитку, на увагу
не заслуговують, оскільки це посилання
не ґрунтуються на положеннях чинного
законодавства, зокрема, глави 4 ЖК
України, яка взагалі не передбачає
можливості поліпшення житлових умов
осіб, які проживають в гуртожитку,
шляхом надання їм додаткової житлової
площі в цьому гуртожитку.

Не передбачає це і Примірне
положення про гуртожитки, затверджене
постановою Ради Міністрів УРСР від 3
червня 1986 року № 208.

Цим Положенням визначена норма
житлової площі на одну особу лише при
наданні житлової площі в гуртожитку
(ст. 12).

Крім того, відповідно до статті 36
ЖК України облік громадян, які
потребують поліпшення житлових умов,
здійснюється, як правило за місцем
проживання у виконавчому комітеті
районної, міської, селищної, сільської
Ради народних депутатів.

Позивач не надала належних та
допустимих доказів про перебування її
в черзі на поліпшення житлових умов у
виконавчому комітеті Рівненської
районної ради Рівненської області.

Так само, в справі відсутні
будь-які належні та допустимі докази,
які б підтверджували те, що у
гуртожитку обласного комунального
підприємства „Міжнародний аеропорт
Рівне" по АДРЕСА_1 є вільні кімнати, які
могли бути надані позивачу.

Вимога ОСОБА_5 про визнання
недійсними ордерів на кімнати № НОМЕР_3
і НОМЕР_2 у вищевказаному гуртожитку,
які були видані іншим особам, не
підлягає задоволенню, оскільки у
позивача відсутнє право заявляти таку
вимогу, так як це право належить
виключно власнику цього гуртожитку чи
особі, на чиє ім'я цей ордер було видано
або особі, якій було виділено цю
кімнату у встановленому порядку, але
ордер на цю кімнату вона змогла
отримати.

Будь-яке рішення про виділення
позивачу іншої кімнати, ніж тієї що
вона займає, адміністрація обласного
комунального підприємства
„Міжнародний аеропорт Рівне" не
приймала.

Твердження позивача про те, що кімната
№ НОМЕР_4, площею 19.1 кв.м., не перебуває у
її користуванні, оскільки ця кімната
була видана лише її чоловіку та його
матері, на увагу не заслуговують, так як
відповідно до положень Сімейного
кодексу України сім'ю складають особи,
які спільно проживають, пов'язані
спільним побутом, мають взаємні права
та обов'язки (ст. 3).

Крім того, стаття 141 СК України
передбачає, що мати і батько мають
рівні права та обов'язки щодо дитини, а
тому позивач безпідставно вважає, що її
діти не мають права користування
кімнатою в гуртожитку, яка була
виділена їхньому батькові.

Відповідно до статті 4 Закону України
„Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків" громадяни,
на яких поширюється дія цього Закону
мають право на приватизацію житлових
приміщень у гуртожитках, які
перебувають у власності
територіальних громад і можуть бути
приватизовані відповідно до закону.

Приватизація житлових приміщень у
гуртожитках здійснюється відповідно
до Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" з
урахуванням особливостей, визначених
цим Законом.

ОСОБА_5 не надала будь-яких доказів
того, що вона у встановленому порядку
приватизувала кімнату, яка їй була
виділена в користування відповідно до
судового рішення в гуртожитку, що
знаходиться по АДРЕСА_1.

У випадку відмови позивачу у
приватизації своєї кімнати, остання
має оскаржувати такі дії відповідача у
встановленому порядку, а не заявляти
позов про визнання за нею права
власності на цю кімнату.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
Рівненського районного суду від 28
січня 2014 року підлягає залишенню без
змін, як ухвалене із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Рівненського районного суду
від 28 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають право оскаржити
ухвалу апеляційного суду та рішення
суду першої інстанції до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий
Григоренко М.П.

Судді :
Максимчук З.М.

Рожин Ю.М.