Номер провадження: 22-ц/785/1016/14
Номер справи місцевого суду: 2-315/11
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді:
Погорєлової С.О.

суддів: Сидоренко І.П.,
Сєвєрової Є.С.

при секретарі - Швець
В.Ф., Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ширяївського районного суду
Одеської області від 01 жовтня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод у розпорядженні
спільною сумісною власністю,
визначення порядку (режиму)
користування майном та поділ спільного
сумісного майна,-

встановила:

Позивачка звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_3, який в процесі розгляду
справи неодноразово доповнювала і
уточнювала, і остаточно просила
визнати спільною сумісною власністю
сторін, як подружжя, житловий будинок з
господарськими спорудами, присадибну
земельну ділянку по вулиці АДРЕСА_1, та
майно, що знаходиться у цьому будинку,
визнати за нею право на користування
ним та усунути перешкоди у
розпорядженні та користуванні цим
майном; визнати спільною сумісною
власністю подружжя господарчі товари,
велотовари, сантехніку та інші
господарські товари, що знаходяться у
контейнері НОМЕР_2 на Ширяївському
ринку та у вказаному вище будинку які
використовуються відповідачем для
підприємницької діяльності; стягнути з
відповідача частку одержаних доходів
від підприємницької діяльності; також
просить стягнути з відповідача грошову
компенсацію в сумі 39 589 гривень за
частину вказаного майна у контейнері
НОМЕР_2, яке належить їй як фізичній
особі-підприємцю, а також 1 000 гривень за
глибинний насос та кошти за
підключення в газову мережу. Щодо
вказаного будинку вона просить
виділити їй в натурі 1/2 частину цього
будинку, а також меблів і побутової
техніки, що у ньому знаходяться, та
стягнути з відповідача 50% вартості
проведеного у ньому ремонту, оплати
всіх комунальних послуг та оплату
орендної плати за цей будинок бо
вважає, що вони оплачувались за рахунок
прибутку від підприємницької
діяльності в період до розлучення з
відповідачем, виділити їй в натурі у
особисту власність ? частину житлового
будинку та допоміжних будівель і
споруд по вулиці АДРЕСА_2, автомобілі,
причеп до легкового автомобіля, меблі і
побутову техніку, а також контейнер
НОМЕР_3 з промисловим товаром (жіночий
одяг) вартістю 31 000 гривень на
Ширяївському ринку, у якому вона веде
свій бізнес.

Відповідачу вона пропонує виділити у
натурі 1/2 частину кожного з вказаних
вище будинків, меблі та побутову
техніку, контейнер НОМЕР_2 на
Ширяївському ринку, вартістю 4 700
гривень з товаром вартістю 210 000
гривень, а також автомобіль «Таврія»,
1993 року випуску, вартістю 20 000 гривень.
(а. с. 215-221)

В обґрунтування вимог позивачка
посилалася на те, що перебувала з
відповідачем у шлюбі з 18 липня 1992 року,
від якого мають сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2000 року відповідач став
підприємцем і вона з ним, як продавець,
стали торгувати на ринку, проте весь
дохід зберігався тільки у відповідача
у сейфі, з 2005 року вона також стала
підприємцем і торгувала на ринку
окремо у контейнері НОМЕР_3, спочатку
господарськими товарами, а з 2006 року -
жіночим одягом. За рахунок коштів від
підприємницької діяльності у 2008 році
вони придбали два легкових автомобілі
та інше майно. Вважає, що відповідач
приховував від неї виручку з продажу
товарів, а також без її згоди продав
третім особам глибинний насос за 1 000
гривень та отримав від сусідів за
підключення в газову мережу 1 000
гривень. З 12 липня 2010 року вони
припинили сімейні стосунки, відповідач
став проживати окремо у орендованому
будинку по вулиці АДРЕСА_1, а 15 лютого 2011
року їх шлюб було розірвано.

Рішенням Ширяївського районного суду
Одеської області від 01 жовтня 2013 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Проведено поділ майна подружжя і
виділено у власність ОСОБА_2 майно
загальною вартістю 74 826 гривень:

автомобіль легковий ВАЗ 21703 з
реєстраційним номером НОМЕР_4 - 53000 грн.;

контейнер НОМЕР_3 на території
Ширяївського ринку - 5000 грн.;

пральна машина-автомат «INDESIT» - 1380 грн.;

холодильник-морозильник «LG GR-389 QF» - 1760
грн.;

плита газова «GEFEST» - 560 грн.;

електробойлер 80 л «BRAUN» - 500 грн.;

електровитяжка для газової плити «OKAP TYP
706 Biss» - 350 грн.;

вентилятор - 80 грн.;

соковижималка «FIRST FA 5216-1» - 270 грн.;

супутникова антенна з тюнером - 560 грн.;

спальний гарнітур (комод, туалетний
столик, шафа, ліжко з тумбочками)- 1800
грн.;

тумбочка під телевізор - 190 грн.;

кухонний гарнітур (кухонний стіл і 4
стільця) - 1200 грн.;

гарнітур в прихожу - 840 грн.;

ліжка полуторні дерев'яні 2 шт. - 500 грн.;

люстри електричні 7 шт. - 460 грн.;

котел газовий АОГВ - 980 грн.;

дзеркало для ванної - 126 грн.;

телевізор «SAMSUNG» - 385 грн..

міні компонентна система з функцією
карооке і програвачем дисків «SAMSUNG»-1470
грн.;

телевізор СТ 25 Q20RQ - 500 грн.;

електром'ясорубка - 410 грн.;

пральна машина «Таврія» - 150 грн.;

крісла розкладні 2 шт. - 420 грн.;

шафа двохдверна полірована - 290 грн.;

м'який куток - 1400 грн.;

столик журнальний - 245 грн.;

ОСОБА_3 виділено у власність наступне
майно загальною вартістю 73 000 гривень:

автомобіль легковий універсал «CHERY» з
реєстраційним номером НОМЕР_5 - 64000 грн.;

причеп легковий ПФ 01 «Фермер» з
реєстраційним номером НОМЕР_6 - 1500 грн.;

контейнер НОМЕР_2 на території
Ширяївського ринку - 4700 грн.;

акваріум з тумбочкою - 1500 грн.;

пилосос «THOMAS» - 800 грн.;

мікрохвильова піч «LG 6352» - 500 грн.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
грошову компенсацію за частину майна в
сумі 913 гривень, а з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 стягнути витрати з оплати
судового збору в сумі 739 гривень 13
копійок та витрат з
інформаційно-технічного забезпечення
судових процесів в сумі 120 гривень та
шляхом зарахування зустрічних
грошових вимог остаточно стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 53 гривні 87
копійок.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову
за ухвалою Ширяївського районного суду
Одеської області від 26 липня 2010 року у
справі № 2-1079/2010 і знято арешт з
житлового будинку по вулиці АДРЕСА_2,
легкового автомобіля марки ВАЗ 21703 з
реєстраційним номером НОМЕР_4,
автомобіля легкового універсал марки
«CHERY» з реєстраційним номером НОМЕР_5,
причепа легкового ПФ 01 «Фермер» з
реєстраційним номером НОМЕР_6.

Скасовано заходи забезпечення позову
за ухвалою Ширяївського районного суду
Одеської області від 13 лютого 2013 року у
справі № 2-315/11 (провадження № 2/518/75/2013):

знято арешт з житлового будинку по
вулиці АДРЕСА_1 та майна, яке
знаходиться в даному житловому будинку
і в інших допоміжних приміщеннях та на
території двору;

скасовано заборону експлуатації
легкового автомобіля седан марки «ВАЗ
21703», легкового автомобіля марки ЗАЗ
110206 з реєстраційним номером НОМЕР_1;

скасовано заборону ОСОБА_3 проводити
будь-які дії пов'язані з майном, яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та в
контейнері НОМЕР_2, за виключенням
товару, що знаходиться на території
Ширяївського ринку за адресою АДРЕСА_3
та за адресою АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати вказане рішення з ухваленням
нового рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на його необґрунтованість,
неповне з`ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального права. (а. с. 295-313)

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1
ст. 60 СК України майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності. У разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. (ст. 70 СК
України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення.

Згідно роз'яснень викладених у п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які
види майна, за винятком тих, які згідно
із законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з 18
липня 1992 року, про що Ширяївським
райвідділом ЗАГС Одеської області в
книзі реєстрації актів про одруження
зроблено запис № 26. Від шлюбу мають
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ширяївського районного суду
Одеської області від 15 лютого 2011 року,
яке набрало чинності 26 лютого 2011 року,
шлюб між сторонами був розірваний.

В липні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя на підставі ст. ст. 60, 70 CK
України, перелік якого визначила в
позові.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині розподілу рухомого майна
подружжя.

Згідно свідоцтв про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця,
виданих Ширяївською районною
державною адміністрацією Одеської
області, відповідач з 22 березня 2000 року,
а позивачка з 11 липня 2005 року
зареєстровані фізичними
особами-підприємцями. ОСОБА_2, як
суб'єкт підприємницької діяльності,
20.11.2011 року прийняла рішення про
припинення підприємницької
діяльності.

Так, основою майнових відносин
подружжя є положення про те, що майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу);
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя (стаття 60
Кодексу).

Стаття 57 СК України визначає
перелік видів особистої приватної
власності одного із подружжя та
підстави її набуття.

Підстави набуття права спільної
сумісної власності подружжя (тобто
перелік юридичних фактів, які
складають підстави виникнення права
спільної сумісної власності на майно
подружжя) визначені в ст.60 СК України.

За змістом цієї норми майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності.

Таким чином, належність майна до
спільної сумісної власності подружжя
визначається не тільки фактом
придбання його під час шлюбу, але і
спільністю участі подружжя коштами або
працею в набутті майна. Тобто,
застосовуючи цю норму права (ст.60 СК
України) та визнаючи право спільної
сумісної власності подружжя на майно,
суд повинен установити не тільки факт
набуття майна під час шлюбу, але й той
факт, що джерелом його набуття є
спільні сумісні кошти бо спільна праця
подружжя.

Судом встановлено і не
оспорюється сторонами, що сторони були
приватними підприємцями, вони
займались торгівлею на Ширяївському
ринку, товари, продаж яких здійснювали
сторони зберігались в контейнерах
НОМЕР_2 і НОМЕР_3 на Ширяївському ринку,
в двох гаражах і в підвалі житлового
будинку по вулиці АДРЕСА_2. Отже,
купуючи під час шлюбу, за спільні
сумісні кошти подружжя, товари, продаж
яких в подальшому здійснювали сторони,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 діяли як власники
майна й суб'єкти господарювання в
процесі здійснення ними господарської
діяльності.

Колегія суддів вважає помилковим
висновок суду першої інстанції про
відсутність правових підстав для
включення товарів, продаж яких
здійснювали сторони, як підприємці, до
складу спільного майна подружжя та
стягнення на користь позивачки
компенсації їх вартості, оскільки
товари були придбані за рахунок
спільної праці і сумісних коштів
подружжя, а відтак є їх спільною
сумісною власністю.

Рішення Ширяївського районного суду
Одеської області від 01 жовтня 2013 року в
цій частині підлягає скасування з
ухваленням нового по суті заявлених
вимог.

Так, підлягає стягненню з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 грошова компенсація
вартості майна, яке знаходиться в
контейнері НОМЕР_2 у сумі 35 385 гривень (70
770:2=35 385 гривень).

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон не
передбачає можливості уточнення
складу учасників процесу та змісту
позовних вимог в апеляційної
інстанції.

ОСОБА_2 не заявила позовних вимог про
стягнення на її користь грошової
компенсації вартості товарів, які
зберігались в контейнері НОМЕР_3 на
Ширяївському ринку, в двох гаражах і в
підвалі житлового будинку по вулиці
АДРЕСА_2, проте наголошувала на цьому,
пояснюючи, що має безперешкодний
доступ до контейнеру НОМЕР_3,
розташованого на Ширяєвському ринку,
займається торгівельною діяльністю,
вартість товару, яка залишилась в ньому
складає приблизно п'ять, шість тисяч
гривень.

Необґрунтованим є довід скарги про те,
що житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1, меблі придбані для цього
будинку та інші речі домашнього обігу є
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, оскільки як будинок так і меблі
та інші речі, які там знаходяться,
придбані за рахунок коштів, отриманих
відповідачем від підприємницької
діяльності.

Так, за договором купівлі-продажу,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6,
посвідченого 26 серпня 2011 року
Любашівської державної нотаріальної
контори Одеської області,
зареєстрованого в реєстрі за № 1958,
відповідач набув у власність житловий
будинок з господарчими будівлями по
вулиці АДРЕСА_1 (а. с. 113).

Згідно витягу про державну реєстрацію
прав власності на нерухоме майно, право
власності ОСОБА_3 на цей будинок
зареєстроване на підставі зазначеного
договору 04 вересня 2011 року.

Так, однією з підстав набуття права
спільної сумісної виступає факт
укладення (реєстрації) шлюбу. Стаття 60
СК України, що поширює правовий режим
спільної сумісної власності на майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є
продовженням загальної норми ч. 3 ст. 368
ЦК України. За змістом останньої норми
факт реєстрації шлюбу в державних
органах РАЦС тягне за собою лише
встановлення презумпції виникнення
спільної сумісної власності на майно,
набуте подружжям під час дії
зареєстрованого шлюбу. Щодо майна, яке
придбане кожним з колишнього подружжя
окремо після розірвання шлюбу, то ця
презумпція не діє і на позивача
покладається тягар доведення підстав
та обставин набуття нею права
власності на таке майно.

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку про те, що вказаний будинок
був придбаний відповідачем після
розірвання шлюбу з ОСОБА_2 і тому не
вважається спільним майном подружжя, а
позивачкою не надано доказів того, що
житловий будинок з господарчими
будівлями по вулиці АДРЕСА_1 і рухоме
майно, яке знаходиться в ньому придбане
ОСОБА_3 після розірвання шлюбу за
спільні кошти колишнього подружжя.

Довід апеляційної скарги про те, що
автомобіль ЗАЗ 110206, 1994 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 повинен
бути включений до складу спільного
майна подружжя і врахований при його
розподілі, оскільки ОСОБА_2 не давала
усної та письмової згоди на продаж
цього автомобіля, відсутній договір
купівлі - продажу спірного автомобіля,
боргова розписка або інші докази його
відчуження, є неспроможний.

Заперечуючи проти такої позиції
позивачки, ОСОБА_3 пояснював, що літом
2009 року вказаний автомобіль за
погодженням та з дозволу позивачки був
проданий за 4 000 гривень, які в
подальшому були витрачені на загальні
потреби сім'ї.

Згідно акту державного виконавця від 03
серпня 2010 року, вказаний автомобіль був
відсутній за місцем проживання
сторін,його місцезнаходження
встановити неможливо і відповідач
пояснив, що автомобіль був проданий рік
назад за довіреністю. (а. с. 29)

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 пояснив, що вказаний автомобіль
він придбав у відповідача за 4 000
гривень у 2009 році, коли забирав його, то
був присутній син відповідача і
позивачка. Автомобіль був у дуже
поганому технічному стані - кузов
прогнив, двигун через тиждень зламався
і на теперішній час автомобіль вже
більше року перебуває в ремонті.
Договір продажу автомобіля не
оформляли, а 04 листопада 2009 року
відповідач видав на нього довіреність
з правом продажу автомобіля.

Поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372
ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи.

ОСОБА_2 визначила вартість
автомобіля ЗАЗ 110206, 1994 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 - 20 000
гривень. ОСОБА_2 наполягає на тому, що
указаний автомобіль був проданий за
довіреністю ОСОБА_7 за 4 000 гривень. Отже,
вартість майна, що підлягає розподілу
сторонами не визначена, товарознавча
експертиза, з метою встановлення
дійсної його вартості не проведена, що
унеможливлює врахування його вартості
при розподіл майна подружжя.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для врахування при
поділі майна подружжя вартості
глибинного водяного насоса, який, як
стверджує ОСОБА_2, відповідач продав
без її згоди за 1 000 гривень, оскільки
доказів його придбання та встановлення
його дійсної вартості матеріали справи
не містять.

Довід апеляційної скарги про те,
що ОСОБА_2 має право на ? частку від
одержаних доходів ОСОБА_3 від
підприємницької діяльності з 15.02.20011
року, тобто з дати розірвання шлюбу, і в
подальшому поки ОСОБА_3 буде займатися
бізнесом, є безпідставним, оскільки
такий вид утримання колишньої дружини
не передбачений діючим законодавством
України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_2 не довела, що відповідач
приховував гроші від неї та сім'ї і
витрачав їх на шкоду інтересів сім'ї
без згоди позивачки.

Правових підстав для задоволення
вимог про відступлення від принципу
рівності часток подружжя при вирішенні
спору про поділ майна подружжя не
вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновки суду
першої інстанції в цій частині.

В решті рішення Ширяївського
районного суду Одеської області від 01
жовтня 2013 року ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, підстав для його скасування
немає.

Керуючись п. 2 ч.1 ст. 307, п. 3, 4 ч.1 ст.
309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Ширяївського районного суду
Одеської області від 01 жовтня 2013 року -
скасувати в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_2 про
стягнення з ОСОБА_3 грошової
компенсації вартості майна, яке
знаходиться в контейнері НОМЕР_2.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію вартості майна,
яке знаходиться в контейнері НОМЕР_2 у
сумі 35 385 гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Погорєлова С.О.

Судді
Сєвєрова Є.С.

Сидоренко І.П.