Номер провадження 22-ц/775/2387/2014
Головуючий у 1 інстанції -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
м.Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Шевченко В.Ю., суддів
Новосьолової Г.Г., Агєєва О.В.

при секретарі Стрижак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 06 лютого 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на
утримання та на користь сина ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 26.11.2013р. по
15.01.2014р. у розмірі 1/6 частини від її
заробітку (доходу) та але не менше 30%
прожиткового мінімуму щомісячно та 1/4
частину, починаючи з 16.01.2014р. на період
навчання, але не пізніше досягнення
двадцяти трьох років.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
змінити рішення суду через неповне
з`ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права та стягнути з неї
на утримання ОСОБА_2 аліменти у розмірі
250грн. щомісяця.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що суд першої
інстанції не врахував відсутність у
неї можливості надавати матеріальну
допомогу на утримання сина у
визначеному розмірі, а саме: її
знаходження на диспансерному обліку з
приводу хронічних захворювань, що
вимагає значних матеріальних витрат;
отримання ОСОБА_2 (позивачем) стипендії;
знаходження на її утриманні другого
сина ОСОБА_3, який є студентом вищого
медичного закладу; наявність у
позивача батька, який надає йому
додаткову фінансову підтримку; а також
розмір її заробітної плати, який
складає 1 800грн. без вирахування вище
перелічених витрат.

Апелянт в судовому засіданні
апеляційного суду підтримала доводи
апеляційної скарги, просила скаргу
задовольнити.

Позивач та його представник в судовому
засіданні апеляційного суду
заперечували проти доводів
апеляційної скарги, просили її
відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
не заперечується сторонами, що ОСОБА_1
(відповідачка по справі) є матір`ю
ОСОБА_2 (позивача), що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1
від 26.11.2013 року (а.с. 29).

ОСОБА_2 є студентом 4 курсу медичного
факультету №3 Донецького
національному медичного університету
ім. Горького денної форми навчання, про
що свідчить довідка №590 від 02.09.2013р. за
підписом декану Донецького
національного медичного університету
ім. М.Горького (а.с. 5).

ОСОБА_1 добровільної матеріальної
допомоги на утримання ОСОБА_2 у зв'язку
з продовженням навчання не надає, проте
має таку можливість, оскільки з січня
2012р. працює в комунальній установі
«Центр первинної медико-санітарної
допомоги №9 м. Донецька» на посаді
лікаря та її середньомісячна заробітна
плата за період з липня по грудень 2013р.
складає 2 378грн. 72коп., що вбачається з
довідки в КУ «Центр первинної
медико-санітарної допомоги №9 м.
Донецька» (а.с. 51).

Судом також встановлено, що заочним
рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 12.09.2009р. з ОСОБА_1
стягнуто аліменти на утримання
неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
розмірі 1/3 частини від її заробітку
(доходу), але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з 29.05.2009р. і до
досягнення старшою дитиною - ОСОБА_2
повноліття, на користь ОСОБА_5 (а.с.36).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог в частині
стягнення аліментів, суд першої
інстанції керувався вимогами Закону, а
саме ст.ст.182, 200 СК України, та визначив
розмір аліментів, який підлягає
стягненню з ОСОБА_1 на повнолітнього
сина ОСОБА_2 за період з 26.11.2013р. по
15.01.2014р. у розмірі 1/6 частини від її
заробітку (доходу), за період з 16.01.2014р.
на період навчання, але не пізніш ніж до
двадцяти трьох років у розмірі 1/4
частини від її заробітку (доходу), але
не менше 30% прожиткового мінімуму
щомісяця, відмовивши у задоволенні
позову в частині стягнення
заборгованості по аліментам.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Колегія суддів, погоджується з
висновком суду в частині, що
оскаржується ОСОБА_1, з наступних
підстав.

Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні
дочка, син продовжують навчання і у
зв'язку з цим потребують матеріальної
допомоги, батьки зобов'язані
утримувати їх до досягнення двадцяти
трьох років за умови, що вони можуть
надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі
припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом
про стягнення аліментів має той з
батьків, з ким проживає дочка, син, а
також самі дочка, син, які продовжують
навчання.

Відповідно до ст.200 СК України, суд
визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з
одного з батьків суд бере до уваги
можливість надання утримання другим з
батьків, своїми дружиною, чоловіком та
повнолітніми дочкою, сином.

У п.20 постанови Пленуму від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», Верховний Суд
України роз'яснив, що обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов`язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Таким чином, суд першої інстанції повно
з`ясував обставини справи щодо
наявності у ОСОБА_1 можливості надавати
утримання повнолітньому сину, урахував
її матеріальний стан (сплату до 15.01.2014р.
аліментів на утримання другого сина),
наявність у ОСОБА_2 потреби у
матеріальній допомозі у зв`язку із
навчанням та дійшов вірного висновку
про обов'язок ОСОБА_1 утримувати
повнолітнього сина на час його
навчання у розмірі зазначеному в
рішенні суду.

Доводи апеляційної скарги про не
взяття судом до уваги знаходження на її
утриманні другого сина ОСОБА_3, який є
студентом вищого медичного закладу;
наявність у позивача батька, який надає
йому додаткову фінансову підтримку є
необґрунтованими, оскільки відповідно
до ст.199 СК України обов`язок утримувати
повнолітніх дітей, які продовжують
навчання, покладено на обох батьків.

Інші доводи апеляційної скарги не
впливають на правильність висновків
суду першої інстанції та не дають
підстав для зміни чи скасування
судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції - залишенню без
змін.

В іншій частині рішення суду сторонами
не оскаржувалося.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 06 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Головуючий:

Судді: