Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/2068/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Ломейко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.

Суддів: Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Камінській О.Є

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду
м.Запоріжжя від 20 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів.

В позові зазначала, що з 17. 09.2004 р. вона
перебуває у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3 Від шлюбу вони мають двох
неповнолітніх дітей - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З листопада 2013 р. вони фактично
припинили шлюбні відносини, спільно не
проживають, діти залишились на її
вихованні та утриманні.

Посилаючись на те, що з часу припинення
шлюбних відносин, відповідач має
можливість матеріально утримувати
дітей, однак його участь є незначною та
недостатньою для забезпечення усіх їх
потреб, в тому числі пов'язаних з
розвитком та лікуванням дітей, просила
суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь
аліменти на утримання двох
неповнолітніх дітей у розмірі 1/3
частини усіх видів його доходу
щомісячно, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
з дати подачі позову до повноліття
дітей, та додаткові витрати в сумі 300
грн. щомісячно.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 20 березня 2014 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліменти на утримання неповнолітніх
дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2,у розмірі 1/3 частини від
всіх видів його доходів, але не менше
ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
щомісячно до повноліття кожного з
дітей, починаючи з 21.01.2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
додаткові витрати на лікування

та розвиток здібностей неповнолітніх
дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 таОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 150 грн. на одну
дитину, а загалом 300 грн. щомісяця до
повноліття кожного з дітей, починаючи
з 21.01.2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судові витрати в сумі 550 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави
судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду змінити в частині стягнення з
нього додаткових витрат на дітей та
судових витрат. Скасувати зобов'язання
про стягнення з нього додаткових
витрат, залишивши без змін рішення в
іншій частині про стягнення аліментів
на дітей.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права.

Оскільки в частині стягнення
аліментів на утримання синів у розмірі
1/3 частини заробітку, апелянт не
оскаржує, в силу ч.1 ст.303 ЦПК України та
роз'яснень п.15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №12 від 24.10.2008
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» законність і обгрунтованість
рішення в цій частині колегія не
перевіряє.

З матеріалів справи вбачається, що з 17.
09.2004 р., сторони перебувають у шлюбі та
від цього шлюбу мають двох
неповнолітніх синів - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З листопада 2013 р., сторони фактично
припинили шлюбні відносини, спільно не
проживають, діти залишились на
вихованні та утриманні позивачки.

Задовольняючи позов про стягнення
додаткових витрат на утримання дітей,
суд першої інстанції виходив з того, що
діти сторін мають захворювання та
потребують лікування, відвідують
заняття танцями, футболом,
образотворчим мистецтвом, що додатково
розвиває фізичні та творчі здібності.

Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була поставлена,
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані
особливими обставинами (розвитком
здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо).

Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно (ч. ч. 2, 3 ст. 185 СК України).

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" від 15 травня 2006
року № 3 зазначено, що до передбаченої
ст. 185 СК України участі в додаткових
витратах на утримання дитини,
викликаних особливими обставинами
(розвитком її здібностей, хворобою,
каліцтвом тощо), можна притягати лише
батьків. У цих випадках ідеться про
фактично зазнані або передбачувані
витрати, тому їх необхідно визначати у
твердій грошовій сумі. При одночасному
розгляді вимог про стягнення аліментів
і додаткових витрат їх має бути
визначено у рішенні окремо.

Суд першої інстанції визначаючи
розмір понесених додаткових витрат
позивачкою на синів не навів в своєму
рішенні доказів в обґрунтування
особливих обставин та такого розміру і
виходив з доводів позивачки, які не
відповідають обставинам справи.

Так, як вбачається з матеріалів
справи, згідно довідок лікаря, як
доказам позову, синам ОСОБА_5 та ОСОБА_6
рекомендовано ЛФК та масаж спини(а/с 8,
9), і аж ніяк не заняття футболом чи
танцями. Інших рекомендацій стосовно
лікування та оздоровлення, розвитку
синів матеріали справи не містять.
Квитанції про сплату містять дані як
про навчання 140гр, так і про добровільні
внески 180гр, які не є необхідними
витратами(а/с 13-14). З чеків на придбання
ліків також не видно для кого вони
придбались та їх необхідність(а/с 36).

Розмір додаткових витрат на дитину
повинен обґрунтовуватись відповідними
документами (наприклад, витрати на
спеціальний медичний догляд - довідкою
медичного закладу про вартість
медичних послуг; витрати на лікування,
на санаторно-курортне лікування -
виписками з історії хвороби дитини,
рецептами лікарів, довідками, чеками,
рахунками, проїзними документами тощо).
При стягненні коштів на додаткові
витрати, які повинні бути понесені у
майбутньому, суду необхідно надати
розрахунок або обґрунтування
необхідності майбутніх витрат.

Проте, суд першої інстанції
зазначених вимог закону та
передбачений законом порядок
відшкодування додаткових витрат не
врахував та вважав, що додаткові
витрати підлягають стягненню
щомісячно у твердій грошовій сумі та до
повноліття дітей.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судове
рішення у цивільній справі" від 18
грудня 2009 року № 14 ухвалене у справі
рішення має бути гранично повним,
ясним, чітким, викладеним у
послідовності, встановленій статтею 215
ЦПК і обов'язково містити вступну,
описову, мотивувальну та резолютивну
частини.

В частині оскарження витрат на
правову допомогу, доводи апеляційної
скарги не є обґрунтованими, оскільки
судом першої інстанції у відповідності
до ст.ст. 79, 84 ЦПК України, з*ясовані ці
обставини, перевірений розрахунок
адвоката та зроблено відповідний
висновок, що відповідає матеріалам
справи. Інші доводи апеляційної скарги
також не є суттєвими.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи лише в частині
стягнення додаткових витрат, тому є
підстави для скасування оскаржуваного
рішення суду, в цій частині. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і зміні не
підлягає.

Керуючись ст.ст.209, 218, 309, 313-314, 316-317 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 20 березня 2014 року
у цій справі, в частині стягнення
додаткових витрат щомісячно скасувати
та ухвалити в цій частині рішення
наступного змісту: «В задоволенні
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
додаткових витрат на неповнолітніх
дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 300гр щомісяця
до повноліття кожного - відмовити.»

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: