АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/596/14
Головуючий в І інстанції Соловйов В.В.
Доповідач: Вербицька
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця «11» дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Вербицької
Л.І.Суддів:Радченка С.В., Слюсаренко О.В.
при секретарі:Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Великолепетиського районного
суду Херсонської області від 05 грудня
2013 року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року Приватне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «Приватбанк» звернулося до суду з
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 14 листопада 2006 року відповідач
одержав кредитні кошти в розмірі 495,00
доларів США, у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 1591,67 доларів США, що за курсом
7,99, відповідно до службового
розпорядження НБУ від 31.10.2013 року
складає 12717,46 гривень за кредитним
договором №б/н від 14.11.2006 року та судові
витрати.

Рішенням Великолепетиського районного
суду Херсонської області від 05 грудня
2013 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі, ПАТ «КБ
«Приватбанк» посилається на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі та покласти судові витрати на
ОСОБА_5

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
14.11.2006 року між сторонами був укладений
кредитний договір. Відповідно до заяви
позичальника банк надав відповідачу
кредит у розмірі 495,00 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12% річних на суму
залишку заборгованості. Згідно п.9.12
Умов та правил надання банківських
послуг договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін.

Крім того, у заяві позичальника
зазначено, що порядок погашення
заборгованості встановлюється
щомісячними платежами у розмірі 7% від
суми заборгованості.

З доданого до позовної заяви
розрахунку банку вбачається, що
відповідачем останній платіж за
договором здійснено 27.08.2008 року.

Позивач звернувся до суду за захистом
порушених прав 20.11.2013 року (через шість
років та три місяці з часу останнього
платежу).

Суд помилково в рішенні зазначив, що
останній платіж відбувся 07.05.2013 року,
оскільки це спростовується зазначеним
розрахунком позивача /а.с. 4-7/.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов. Перебіг
позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами),
починається стосовно кожної окремої
частини від дня, коли відбулося це
порушення. Позовна давність у таких
випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК
України, кредитор протягом усього часу
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в судовому
порядку вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики, що
підлягає сплаті. Несплачені до моменту
звернення кредитора до суду платежі
підлягають стягненню у межах позовної
давності по кожному із платежів.

Як зазначалося останній платіж
відповідачем здійснено 27.08.2008 року.

За Умовами та правилами надання
банківських послуг сторонами не
встановлено інший строк позовної
давності, а тому відповідно до ст. 257 ЦК
України застосовується загальний
строк позовної давності у три роки.

Оскільки позивач звернувся до суду з
позовом через шість років і три місяці
з часу здійснення останнього платежу,
колегія суддів погоджується з
висновком суду про сплив строку
позовної давності щодо сплати кредиту
та процентів за його користування.

Крім того, позивачем заявлено вимоги
щодо стягнення штрафів передбачених
Умовами та правилами надання
банківських послуг - фіксованої
частини та процентної складової.
Статтею 226 ЦК України передбачено, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
сплила і до додаткових вимог (ч.2 ст. 258
ЦК України - позовна давність в один
рік). Таким чином, включення штрафу до
основної вимоги поза межами строку
позовної давності не ґрунтується на
вимогах закону.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Сплив позовної давності про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст. 267 ЦК України).

Судом першої інстанції безпідставно
зазначено у рішенні про застосування
п.31 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» з огляду на
те, що п.7 ч.11 Закону України «Про захист
прав споживачів» стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту (Зміни до зазначеної постанови
на підтвердження викладеної позиції
були внесені постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року, тобто після
вирішення судом І інстанції спору
05.12.2013 року).

Однак, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції підлягає залишенню без змін,
яким у задоволенні позову відмовлено у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності, без наявності заяви сторони
про застосування такого строку з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Стаття 5 ЦПК України передбачає, що суд
зобов'язаний поважати честь і гідність
усіх учасників цивільного процесу і
здійснювати правосуддя на засадах їх
рівності перед законом і судом
незалежно від раси, кольору шкіри,
політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, мовних та
інших ознак.

Загальними засадами цивільного
законодавства згідно ч.1 ст.3 ЦК України
є, зокрема, судовий захист цивільного
права та інтересу, а також
справедливість, добросовісність та
розумність.

З матеріалів справи вбачається, що
позовна заява ПАТ «КБ «Приватбанк»
надійшла до суду першої інстанції
20.11.2013 року. Справа призначена до
розгляду на 05.12.2013 року і цієї ж дати
ухвалено рішення. Справа розглянута у
відсутності позивача та відповідача.
Повідомлення про день та час слухання
справи отримано представником ПАТ «КБ
«Приватбанк» та матір'ю відповідача
05.12.2013 року і до суду надійшли 06.12.2013
року /а.с. 28, 29/. Відповідно до ухвали
судді від 27.11.2013 року про відкриття
провадження у справі та призначення
справи до судового розгляду вирішено
копію цієї ухвали, копію позовної заяви
з копіями доданих документів
невідкладно надіслати відповідачу та
запропонувати у строк до 05.12.2013 року
подати письмові пояснення на позовну
заяву та посилання на докази, якими
вони обґрунтовуються. Відомості про
отримання відповідачем зазначених
документів у матеріалах справи
відсутні.

Таким чином, зазначене свідчить про те,
що розгляд справи в суді першої
інстанції відбувся у відсутності
відповідача, який копій відповідних
судових документів не отримував.

Згідно вимог ч.4 ст.10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції справа
призначалася до слухання п'ять разів і
повідомлення було отримано матір'ю
відповідача, причини неявки
відповідача суду невідомі, заяви про
розгляд справи за його відсутності до
суду не надходило, а тому відповідно до
ч.3 ст.76 та ст.ст. 77, 305 ЦПК України
апеляційний розгляд справи було
проведене у відсутність відповідача,
оскільки повістка була вручена члену
сім'ї за місцем його реєстрації за
адресою згідно довідки
адресного-довідкового підрозділу
Великолепетиського РС УДМС України в
Херсонській області /а.с. 22/.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
був позбавлений можливості на
виконання вимог передбачених ст. 10 ЦПК
України роз'яснити відповідачу право
на звернення до суду з заявою про
застосування до спірних правовідносин
строку позовної давності, а також
наслідки невчинення такої
процесуальної дії. У суду апеляційної
інстанції згідно норм
цивільно-процесуального закону
відсутні повноваження щодо
направлення справи до суду І інстанції.

Натомість слід зазначити, що позивачем
на протязі тривалого часу не
приймалися заходи до з'ясування причин
невиконання відповідачем умов
кредитного договору, до врегулювання
спору у позасудовому, а також в
судовому порядку. При цьому до часу
звернення до суду нараховувалися
проценти за користування наданого у 2006
році кредиту та інші грошові санкції у
зв'язку з чим загальна сума
заборгованості втричі перевищує
отриману за договором суму.

За таких обставин виходячи з завдання
цивільного судочинства, загальних
засад та принципів цивільного
судочинства, визначених цивільним і
цивільно-процесуальним законом,
колегія суддів приходить до висновку,
що незастосування строків позовної
давності у спірних правовідносинах є
порушенням прав та законних інтересів
відповідача на справедливий розгляд
виниклого між сторонами спору.

Будь-яких підстав поважності причин
пропуску позивачем строку позовної
давності для звернення до суду з
встановлених обставин справи не
вбачається.

Помилкове застосування судом першої
інстанції до спірних правовідносин
Закону України «Про захист прав
споживачів», а також зазначені
порушення норм процесуального права не
призвело до неправильного вирішення
спору з огляду на вищезазначені
встановлені судом апеляційної
інстанції обставини, а тому згідно ч.3
ст.309 ЦПК України не є підставою для
скасування або зміни рішення суду.

Крім того, згідно ч.2 ст.308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Колегія суддів також звертає увагу на
те, що відповідні засади і принципи
застережені у статті 6 «Право на
справедливий суд» Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод:
«Кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру…».

Доводи апеляційної скарги колегія
суддів до уваги не приймає, як такі, що
не підтверджуються належними і
допустимими доказами у тій частині, що
позивачем строки позовної давності не
пропущено та спростовуються
встановленими обставинами справи.

В апеляційній скарзі обґрунтоване
посилання на роз'яснення дані у
постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, відповідно до яких рішення суду
як найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права.

Однак, відповідно до зазначених
роз'яснень колегія суддів приходить до
висновку про законність і
обґрунтованість рішення суду про
відмову у задоволенні позовних вимог
за пропуском строку позовної давності
і відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У ХВ А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Великолепетиського районного
суду Херсонської області від 05 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і з цього ж часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді