АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/1140/2014
Головуючий в І інстанції: Терещенко О.Є.
Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 29 дня
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Шуліки Аліни Володимирівни, діючої в
інтересах публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк", на заочне рішення
Каховського міськрайонного суду
Херсонської області від 13 січня 2014 року
у справі за позовом Сафіра Федора
Олеговича, діючого в інтересах
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк", до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

26 листопада 2013 року представник
публічного акціонерного товариства
"ПриватБанк" (далі - ПАТ "ПриватБанк",
банк) звернувсь до суду з вказаним
позовом, вказуючи, що відповідно до
кредитного договору, укладеного 12
жовтня 2006 року між банком та
відповідачем, банк надав останньому
кредит в сумі 250грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку під 36% річних на суму
залишку заборгованості з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Станом на 31 жовтня 2013
року відповідач має заборгованість на
загальну суму 20531,52грн. Просив стягнути
з відповідача на користь банку вказану
суму, а також судові витрати.

Заочним рішенням Каховського
міськрайонного суду Херсонської
області від 13 січня 2014 року в
задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник
просить вказане рішення суду скасувати
і ухвалити нове, яким позов
задовольнити, при цьому посилається на
порушення норм матеріального і
процесуального права. Зокрема, вказав,
що суд не дослідив умови кредитного
договору, а саме п.9.12, як доказ строку
дії договору, а також неправильно
застосував позовну давність.

До суду апеляційної інстанції
надійшли заперечення на апеляційну
скаргу відповідача, однак вони ним не
підписані, а тому не можуть бути взяті
до уваги.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Відмовляючи в задоволені позову за
пропущенням позовної давності, суд
виходив з того, що умови та правила
надання банківських послуг не мають
підпису позичальника та ознак
невід'ємності від його заяви, тому
правовідносини між сторонами
вказаними умовами не регулюються.
Також суд виходив з необхідності
застосування позовної давності
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Однак до таких висновків суд дійшов з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, що на підстав п.4
ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування судового рішення і
ухвалення нового.

З матеріалів справи та встановлених
судом обставин вбачається наступне.

12.10.2006 року ОСОБА_4 звернувся до ПАТ
"ПриватБанк" з заявою, в якій просив
надати йому кредитну картку з
кредитним лімітом в сумі 250грн. (а.с.8).

Відповідно п.1.1 Умов і Правил надання
банківських послуг вказана заява,
підписана клієнтом разом з пам'яткою
клієнта та умовами правил надання
банківських послуг і Тарифами складає
укладений Договір про надання
банківських послуг (а.с.9).

Звертаючись до банку із вказаною
заявою, ОСОБА_4 підтвердив своїм
підписом, що ознайомився і згоден з
Умовами і Правилами надання
банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою і
тарифами банку, і погодився, що вказані
документи в сукупності з його заявою
складають кредитний договір, укладений
між ним та банком (а.с.8 зворот).

Таким чином, висновок суду про те, що
правовідносини між сторонами
вказаними умовами та правилами не
регулюються, не відповідає обставинам
справи, натомість вказані умови та
правила регулюють спірні
правовідносини, оскільки відповідач з
ними погодився при зверненні із заявою
до банку.

Згідно п.3.1.1, 3.1.3 правил користування
платіжною карткою строк дії карти
вказаний на лицьовому боці картки
(місяць і рік). Карта дійсна до
останнього календарного дня, вказаного
місяця. По закінченню строку дії
відповідна картка продовжується
банком на новий строк (шляхом надання
клієнту карти з новим строком дії), якщо
раніше (до початку місяця закінчення
строку дії) не поступила письмова заява
держателя про закриття картрахунку, а
також при умові наявності грошових
коштів на картрахунку для оплати
послуг по виконанню розрахункових
операцій по картрахунку і при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених договором (а.с.11 зворот).

З розрахунку заборгованості, наданого
банком, вбачається, що позивач має
заборгованість перед банком у розмірі
20531,52грн., яка складається з
заборгованості по кредиту - 4380,66грн.,
заборгованості по процентах за
користування кредитом - 14696,98грн.,
штрафу - 500 грн.(фіксована частина);
953,88грн. (процентна складова) (а.с.5-7).

В силу п.9.12 Умов і Правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна із сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії Договору,
він автоматично лонгується на такий же
строк (а.с.11).

При розгляді справи апеляційним судом
представник позивача зазначила, що з
наданих банком відповідачу 250грн.
пізніше кредитний ліміт було підвищено
до майже 5000грн., до 30.06.2008 року
відповідач погашав тіло кредиту, що
вбачається з 5 колонки розрахунку
заборгованості, крім того, жодна із
сторін не проінформувала іншу сторону
про припинення дії Договору.

При апеляційному розгляді справи до
матеріалів справи була долучена копія
інформації про карту НОМЕР_1, з якої
вбачається, що карта діє до жовтня 2011
року.

З наданого банком розрахунку
вбачається, що відповідач з певною
періодичністю погашав заборгованість
за кредитом, зокрема 13 жовтня 2009 року
він здійснив останній платіж на
погашення процентів в сумі 200грн. (а.с.7).

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється в 3
роки.

За ст.267 вказаного Кодексу позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення; сплив позовної
давності є підставою для відмови в
позові.

Оскільки карта діє до жовтня 2011 року,
жодна із сторін не проінформувала іншу
сторону про припинення дії Договору, то
вважається, що у даному спорі позовна
давність не сплила.

Крім того, відповідно до правового
висновку Верховного Суду України у
справі № 6-126цс13 від 21.11.2013 року: пункт 7
частини 11 статті 11 Закону України "Про
захист прав споживачів", яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою частиною 11 статті 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Оскільки відповідачем не було заявлено
про позовну давність, то суд не мав
підстав для її застосування.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Позивачем надані необхідні докази
невиконання позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором,
тому позов про стягнення кредитної
заборгованості є обґрунтованим та
підлягає задоволенню.

Суд же на вказане уваги не звернув і
тому дійшов до помилкового висновку
про порушення позивачем позовної
давності, а отже про відмову в позові.

Таким чином, вимоги позивача є
обґрунтованими та законними, а тому
рішення суду як незаконне слід
скасувати і ухвалити нове про
задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Таким чином з ОСОБА_4 на користь банку
необхідно стягнути судові витрати у
розмірі 351,20грн. (а.с.17, 41)

Керуючись ст.88, ст.303, 307, п.4 ч.1 ст.309
ЦПК України, ст.ст.257, 267, 526, ч.1 ст.1049 ЦК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Шуліки Аліни
Володимирівни, діючої в інтересах
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк",
задовольнити.

Заочне рішення Каховського
міськрайонного суду Херсонської
області від 13 січня 2014 скасувати,
ухвалити нове рішення

Позов публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк", до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" кредитну
заборгованість за договором від 12.10.2006
року, яка складається з: заборгованості
по кредиту - 4380,66грн., заборгованості по
процентах за користування кредитом -
14696,98грн., штрафу - 500 грн.(фіксована
частина); 953,88грн. (процентна складова), а
всього 20531,52грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" судові
витрати у розмірі 351,20грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і на нього може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
моменту його проголошення.

Головуючий:

судді: