справа № 278/1139/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 року
м. Житомир

Житомирський районний суд
Житомирської області в складі
головуючого судді Грубіяна Є.О.,
секретаря Максименко М.С., розглянув
цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним,
--

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся із заявою, якою
просить суд ухвалити рішення про
визнання факту передачі коштів та
взагалі правочину дійсним. В
обґрунтування, позивач та його
представник пояснили наступне. З
відповідачем було укладено договір
купівлі - продажу земельної ділянки та
садового будинку за що останній
отримав грошові кошти. В подальшому,
аби отримати правовстановлюючі
документи, позивач звернувся із заявою
до суду про встановлення факту, що має
юридичне значення. Відповідач
заперечував факт укладення правочину,
в зв'язку з чим позивач змушений
звертатись до суду із даною заявою.

Відповідач та представник, в судовому
засіданні, позов повністю заперечували
та просили відмовити у його
задоволенні за відсутності правових
підстав.

Заслухав пояснення сторін та їх
представників, проаналізував надані
ними докази, суд встановив наступні
фактичні обставини справи.

10 квітня 2004 року відповідач написав
розписку про отримані від позивача
грошові кошти в сумі 3200 гривень за
проданий садовий будинок та ділянку
під ним АДРЕСА_1 (а.с.4 - 7). В судовому
засіданні відповідач підтвердив факт
отримання від позивача зазначених
грошових коштів та в тому ж розмірі.
Однак, як стверджує відповідач, дані
грошові кошти були лише авансом за
придбання об'єктів нерухомості. Решту
грошей позивач мав віддати
відповідачеві після оформлення
відповідних документів, продовжував
останній.

Допитані в судовому засіданні свідки
за клопотанням позивача, зазначили, що
дійсно з 2004 року на ділянці почали
бачити позивача, як власника ділянки.
При написанні розписки присутні не
були.

Правовими підставами заявленого
позову зазначено ст. ст. 202, 204, 207, ч. 2 ст.
220 ЦК України. Даними положеннями ЦК
України визначено наступне.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).
Одностороннім правочином є дія однієї
сторони, яка може бути представлена
однією або кількома особами.
Односторонній правочин може
створювати обов'язки лише для особи,
яка його вчинила. Односторонній
правочин може створювати обов'язки для
інших осіб лише у випадках,
встановлених законом, або за
домовленістю з цими особами.

Дво- чи багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.
До правовідносин, які виникли з
односторонніх правочинів,
застосовуються загальні положення про
зобов'язання та про договори, якщо це не
суперечить актам цивільного
законодавства або суті
одностороннього правочину (ст. 202).
Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним (ст. 204). Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою. Використання при вчиненні
правочинів факсимільного відтворення
підпису за допомогою засобів
механічного або іншого копіювання,
електронного підпису або іншого
аналога власноручного підпису
допускається у випадках, встановлених
законом, іншими актами цивільного
законодавства, або за письмовою згодою
сторін, у якій мають міститися зразки
відповідного аналога їхніх
власноручних підписів. Якщо фізична
особа у зв'язку з хворобою або фізичною
вадою не може підписатися власноручно,
за її дорученням текст правочину у її
присутності підписує інша особа.
Підпис іншої особи на тексті правочину,
що посвідчується нотаріально,
засвідчується нотаріусом або
посадовою особою, яка має право на
вчинення такої нотаріальної дії, із
зазначенням причин, з яких текст
правочину не може бути підписаний
особою, яка його вчиняє. Підпис іншої
особи на тексті правочину, щодо якого
не вимагається нотаріального
посвідчення, може бути засвідчений
відповідною посадовою особою за місцем
роботи, навчання, проживання або
лікування особи, яка його вчиняє (ст. 207).
Якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається (ч.
2 ст. 220).

Проаналізував фактичні обставини
справи, суд приходить до висновку, про
відсутність підстав для задоволення
позову виходячи з наступного.

Договором, який позивач просить
визнати дійсним, передбачалось купівля
- продаж садового будинку та земельної
ділянки під ним. Даний договір,
виходячи з дати написання розписки, мав
підлягати нотаріальному посвідченню
та державній реєстрації. В судовому
засіданні не було подано доказів, які б
підтверджували факту ухилення
відповідача від нотаріального
посвідчення правочину та втрати такої
можливості. Напроти, в судовому
засіданні, відповідач взагалі
спростовує факт укладення саме
договору купівлі - продажу зазначених
об'єктів нерухомості, стверджуючи, що
розпискою підтверджувався факт
попередньої домовленості на укладення
договору купівлю - продаж.

За таких обставин відсутні підстави
для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Більше того, враховуючи, що договір
купівлі - продажу зазначених об'єктів
нерухомості підлягав державній
реєстрації, тим більше відсутні
підстави для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК
України.

Саме за таких обставин, суд приходить
до висновку, про відсутність підстав
для задоволення заявлених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ч. 2 ст. 220 ЦК України, п. 13 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
6.11.2009 року "Про судову практику про
визнання правочинів недісними", ст. ст.
212 - 215 ЦПК України, суд, --

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу
після закінчення строку на апеляційне
оскарження. Рішення може бути
оскаржено шляхом подання апеляційної
скарги до апеляційного суду
Житомирської області через
Житомирський районний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Є.О.
Грубіян