АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №683/1745/13-ц
Провадження №22-ц/792/914/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року

м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів:
Пастощука М.М., Грох Л.М.,

при
секретарі : Вінярській А.А.,

з участю : позивача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 683/30/2014 за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Старокостянтинівського районного суду
від 26 лютого 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - приватний нотаріус
Старокостянтинівського районного
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання недійсним правочину
вчиненого під впливом обману.

Заслухавши доповідача,
пояснення сторін, їх представників,
перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з апеляційною скаргою,
колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з
позовом, вказував, що 23 жовтня 2008 року
на користь відповідача ОСОБА_3 вчинив
правочин - договір дарування,
посвідчений приватним нотаріусом
Старокостянтинівського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 За цим
договором подарував відповідачу
житлову квартиру з господарськими
будівлями, яка складається з цегляної
житлової квартири, цегляного гаража,
металевої огорожі, та земельну ділянку,
що розташовані за адресою : АДРЕСА_1.
Однак, зазначав, що за договором мав на
меті подарувати половину будинку,
гараж та земельну ділянку, необхідну
для їх обслуговування. При цьому, про
розподіл житлового будинку на дві
окремі квартири, дві поштові адреси,
досягнуто згоди не було. Також мав на
меті, щоб земельна ділянка залишалась
у спільному користуванні. Однак, після
укладення договору відповідач став
чинити перешкоди у користуванні
земельною ділянкою та розміщеними на
ній господарськими будівлями. Тому
просив суд визнати недійсним договір
дарування від 23 жовтня 2008
року, як правочин вчинений під впливом
обману.

Рішенням Старокостянтинівського
районного суду від 26 лютого 2014 року в
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати вказане рішення
суду, ухвалити нове, яким задоволити
позовні вимоги, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи.
Вказує, що під час розгляду справи були
надані належні докази про те, що уся
технічна документація і
правовстановлюючі документи на
житловий будинок та земельну ділянку
перебували у відповідача і саме він
надав їх при укладенні договору. Також,
на думку апелянта, при
________________________________________________________________________
________

Головуючий у першій інстанції -
Цішковський В.А. провадження №
22-ц/792/914/14

Доповідач - Костенко А.М.
Категорія
№ 19,21

розгляді справи були надані усі
належні докази, щодо його наміру
укласти договір дарування саме частини
будинку, однак, суд дав невірну оцінку
наданим доказом.

Перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належали на праві власності ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно та Державного акту
на право власності на земельну ділянку.

23 жовтня 2008 року ОСОБА_1
подарував квартиру АДРЕСА_1 своєму
сину ОСОБА_3 Договір посвідчений
приватним нотаріусом
Старокостянтинівського районного
нотаріального округу ОСОБА_5

Вчинення правочину відповідає
вимогам закону. Волевиявлення ОСОБА_1
було вільним і відповідало його
внутрішній волі

Відповідно до п. 10 договору дарування,
укладеного між сторонами,
дарувальник та обдарований
підтвердили, що укладення договору
відповідає їх інтересам, волевиявлення
є вільним, усвідомленим і відповідає їх
внутрішній волі, умови договору
зрозумілі, договір не приховує іншого
правочину і спрямований на реальне
настання наслідків, які обумовлені ним.

Зазначені обставини
підтверджуються наявними у справі
письмовими доказами.

У відповідності до ч. 1ст. 717 ЦК
України за договором дарування одна
сторона (дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

В силу ч. 1 ст.230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

П. 20 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", роз'яснено, що
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення. Норми статті 230
ЦК не застосовуються щодо
односторонніх правочинів.

Оцінивши в сукупності надані докази,
норми цивільного законодавства та
роз'яснення Постанови Пленуму
Верховного Суду України суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
щодо недоведеності позовних вимог.

ОСОБА_1 не надав суду достатніх та
об'єктивних доказів про те, що ОСОБА_3 з
метою вчинення договору дарування
шляхом активних дій (заперечення
фактів) або бездіяльності
(замовчування фактів) навмисно ввів
його в оману щодо істотних обставин в
частині дарування всієї квартири і
земельної ділянки, які б могли
перешкодити вчиненню оспорюваного
правочину.

Доводи апеляційної скарги про
намір апелянта подарувати відповідачу
лише 1/2 частину квартири і земельної
ділянки з посиланням на необізнаність
з документами, які були подані
нотаріусу, слід відхилити.

Так, як вбачається з заяви ОСОБА_1,
написаної ним власноручно на ім'я
приватного нотаріуса
Старокостянтинівського районного
нотаріального округу ОСОБА_5,
нотаріусом йому роз'яснено зміст
договору довічного утримання,
спадкового договору, договору
дарування, і він бажає укласти саме
договір дарування квартири АДРЕСА_1
ОСОБА_3 На вказаній заяві також є запис
рукою дружини апелянта ОСОБА_7, що вона
не заперечує проти укладення такого
договору дарування.

Тобто, з цієї, власноруч, написаної
апелянтом заяви на ім'я нотаріуса,
видно, що апелянт мав намір подарувати
всю квартиру і земельну ділянку, а не 1/2
як про це стверджує.

Отже посилання ОСОБА_1 на
введення його в оману з боку ОСОБА_3 не
відповідає дійсності.

Не заслуговують на увагу і
посилання апелянта як на доказ про його
наміри подарувати 1/2 квартири і
земельної ділянки на лист виконавчого
комітету Старокостянтинівської
міської ради, адже цей лист датований 25
квітня 2013 року у відповідь на звернення
апелянта в міську раду 25 березня 2013
року, а отже вже після укладення
договору дарування і не може
підтвердити наміри апелянта на час
укладення, оспорюваного правочину.

Не можу бути підставою для
скасування рішення суду і посилання
позивача на відсутність в нього
документів, наданих нотаріусу,
оскільки предметом договору дарування
була квартира і земельна ділянка, а не
якесь інше майно, і сам дарувальник
визначав предмет договору дарування, а
відсутність в нього документів не
могла вплинути на його волевиявлення.

Крім того, договір
дарування від 4 червня 2007 року є
одностороннім правочином, а як
роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у пункті 20 постанови від 6
листопада 2009 року № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними", норми
статті 230 ЦК не застосовуються щодо
односторонніх правочинів.

Не спростовують висновків
суду першої інстанції й інші доводи
апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на
повно і всебічно досліджених
обставинах справи та ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстав
для його скасування в межах доводів
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Старокостянтинівського
районного суду від 26 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий : (підпис)
Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя
А.М. Костенко