Справа № 164/62/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Невар О.В. Провадження №
22-ц/773/786/14 Категорія: 27 Доповідач:
Лівандовської-Кочура Т.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді -
Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів - Веремчук Л.М., Антонюк К.І.

при секретарі -Кирилюку О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ
КБ «ПриватБанк») про визнання
кредитного договору недійсним, за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1
на рішення Маневицького районного суду
Волинської області від 24 березня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Маневицького районного суду
від 24 березня 2014 року в позові ОСОБА_1
про визнання кредитного договору
недійсним відмовлено.

На вищезгадане рішення суду позивач
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
вважає рішення необґрунтованим із-за
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити в
повному об'ємі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, тому у відповідності з
вимогами ст. 197 ЦПК України фіксування
судового засідання технічним засобом
не здійснювалось.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції - залишенню без
змін з таких мотивів.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. п. 19,
20 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання право чинів
недійсними» відповідно до статтей
229-233 ЦК України правочин, вчинений під
впливом помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (стаття 229 ЦК
України), мають існувати саме на момент
вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі
неможливість її використання або
виникнення труднощів у її
використанні, що сталося після
виконання хоча б однією зі сторін
зобов'язань, які виникли з правочину, і
не пов'язане з поведінкою іншої сторони
правочину.

Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Судом першої інстанції встановлено, і
це відповідає наявним в матеріалах
справи доказам, яким суд дав правильну
правову оцінку, що відповідно до
укладеного 02 січня 2008 року між
сторонами договору б/н позивачу ОСОБА_1
було надано кредит на суму 5000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 24 % річних, що нараховуються на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки (а.с. 19-20 зворот).

Згідно з підписаною позивачем ОСОБА_1
заявою від 02 січня 2008 року, останній
ознайомився та погодився з Умовами та
Правилами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою, підтвердивши факт отримання
повної інформації про тарифи Банку і
умови кредитування.

Зазначені умови відповідають вимогам
глави 71 ЦК України, Правилам надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, введених Постановою
НБУ № 168 від 10 травня 2007 року та Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг».

Таким чином, перед укладенням
сторонами договору відповідач у
письмовій формі надав позивачу у
повному обсязі усю необхідну
інформацію стосовно укладеного
правочину, і на момент його укладення
ОСОБА_1 не навів жодних зауважень щодо
змісту цього правочину, не звертався до
Банку з пропозиціями щодо викладення у
певній редакції чи зміни умов договору
та про надання йому докладнішої
інформації, і після отримання кредиту
здійснював часткове його погашення, а
сам позов був заявлений лише після
вимоги кредитора про стягнення
кредитних коштів внаслідок
непогашення заборгованості за
кредитним договором.

У відповідності зі ст. 60 ЦПК України
кожна особа зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки матеріали справи не містять
доказів про те, що при укладенні
оспорюваного правочину ОСОБА_1 було
введено в оману, він помилявся щодо
обставин, які мають істотне значення та
договір про надання кредиту у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку було укладено під
впливом тяжких для нього обставин і на
вкрай невигідних умовах, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, щодо відмови у
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсним кредитного
договору з підстав, передбачених ст.ст.
229-233 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 225
ЦК України правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Відповідно до п.16
Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правила статті
225 ЦК України поширюються на ті
випадки, коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до статі 145 ЦПК України
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК
України.

Позивач у позовній заяві указував на
те, що у момент вчинення правочину
перебував в такому стані, коли не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
(або) не міг керувати ними, однак, у суді
першої інстанції й суді апеляційної
інстанції жодна із сторін клопотання
про призначення судово-психіатричної
експертизи не заявляла, тоді як
наявність у ОСОБА_1 інвалідності II
групи внаслідок загального
захворювання-генералізованої
епілепсії з судомними нападами та
вираженими змінами особистості не
являється беззаперечним доказом
перебування позивача у такому стані, на
момент укладення правочину.

З огляду на це, доводи апеляційної
скарги про визнання оспорюваного
правочину недійсним із підстав
передбачених ст. 225 ЦК України є
необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеними
обставинами справи та не містять
встановлених законом підстав для
скасування оскаржуваного рішення, яке
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Маневицького районного суду
Волинської області від 24 березня 2014
року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді