БІЛОВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №408/412/14-ц
№ 6/408/21/14
У Х В А Л А

10 квітня 2014 року
смт.Біловодськ

Біловодський районний суд
Луганської області у складі :

головуючого - судді
Карягіної В.А..

при секретарі-
Ступаченко А.В.

розглянувши в судовому засіданні в
залі судового засідання смт.Біловодськ
подання в.о. начальника відділу
державної виконавчої служби
Біловодського РУЮ про заборону виїзду
за кордон ОСОБА_1,-

в с т а
н о в и в :

09 квітня 2014року до суду
надійшло подання в.о.начальника
відділу державної виконавчої служби
Біловодського РУЮ про заборону виїзду
за кордон ОСОБА_1 до виконання
невиконаних зобов*язань.

В судовому засіданні головний
державний виконавець Ткаченко Н.М. в
обгрунтування заявлених до суду вимог
зазначила, що у відділі ВДВС
Біловодського РУЮ на виконанні
знаходиться виконавчий лист
Біловодського районного суду
Луганської області від 22.07.2013 року про
стягнення з ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_2 аліментів на утримання
доньки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 14
частини всіх його доходів, але не менш
30% прожиткового мінімуму громадян для
дитини відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 11.07.2013 року до закінчення
нею навчання - до 30.06.2016 року, але не
більше ніж до 13.03.2018 року, даних про
громадянство боржника вона не має,
доказів щодо наміру боржника виїхати
за межі України у неї відсутні.

Згідно ст. 217 ЦПК України, суд, який
ухвалив рішення, може визначити заходи
для забезпечення його виконання. Одним
з таких заходів є тимчасове обмеження
права виїзду за кордон з вилученням
паспортного документу за поданням
державного виконавця.

Тому заявник просить тимчасово
обмежити ОСОБА_1 право виїзду за
кордон до виконання аліментних
зобов*язань.

Вислухавши головного державного
виконавця Ткаченко Н.М.,оглянувши
виконавче провадження № 605/1 від
13.08.2013року суд приходить до наступних
висновків.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника -фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу ДВС.

В суді встановлено, що з 13.08.2013року
у відділі ВДВС Біловодського РУЮ на
виконанні знаходиться виконавчий лист
Біловодського районного суду
Луганської області від 22.07.2013 року про
стягнення з ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_2 аліментів на утримання
доньки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 14
частини всіх його доходів, але не менше
30% прожиткового мінімуму громадян для
дитини відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 11.07.2013 року до закінчення
нею навчання - до 30.06.2016 року, але не
більше, ніж до 13.03.2018 року.

В ході виконання рішення суду
26.02.2014року державним виконавцем
здійснені запити до державних органів
щодо наявності у боржника рухомого та
нерухомого майна, згідно відповідям
яких, отриманих наприкінці березня
2014року, майно у боржника ОСОБА_1
відсутнє, що також підтверджується
актом від 4.04.2014р. про відсутність майна
у боржника. Заборгованість за
аліментами станом на 01.04.2014рік складає
3241,10грн. 4 квітня 2014року боржник ОСОБА_1
попереджений про можливість
притягнення його до кримінальної
відповідальності за несплату
аліментів . 8.04.2014року державним
виконавцем направлено подання до
Біловодського РВ УМВС України в
Луганській області про вирішення
питання щодо притягнення ОСОБА_1 до
кримінальної відповідальності за ст..
164 КК України.

Відповідно до ст.2 протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до неї
кожен, хто законно перебуває на
території будь-якої держави, має право
вільно пересуватися і вільно вибирати
місце проживання в межах цієї
території. Кожен є вільним залишати
будь-яку країну, включно зі своєю
власною. На здійснення цих прав не
можуть бути встановлені жодні
обмеження, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свободі пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України „Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" (зі змінами) регулює порядок
здійснення права громадян України на
виїзд з України і в'їзд в Україну,
порядок оформлення документів для
зарубіжних поїздок, визначає випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України і встановлює ст.8
даного закону порядок розв'язання
спорів у цій сфері.

Згідно ст.1 даного Закону України
громадянин України має право виїхати
з України, крім випадків, передбачених
цим законом.

В той же час, відповідно до ст.6
Закону, Постанови КМУ від 31.03.1995 року
№231 „Про затвердження Правил
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документу дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення"
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорту
( проїзного документу) , або якщо
громадянин має вже паспорт, йому може
бути тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон у випадках, передбачених
пунктами 1-9 частини 1 ст.6 , зокрема у
разі, коли:

- діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов*язання - до виконання зобов*язань,
або розв*язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом випадках
або забезпечення зобов*язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України.

- він ухиляється від виконання
зобов*язань, покладених на нього
судовим рішенням - до виконання
зобов*язань

- щодо нього подано цивільний позов до
суду - до закінчення провадження у
справі.

Крім того, з цих же підстав,
паспорт може бути тимчасово затримано
чи вилучено. Тимчасове затримання або
вилучення паспорту у таких випадках
здійснюється судом, органами
прокуратури, внутрішніх справ, служби
безпеки, Державної прикордонної служби
України, військовими комісаріатами, та
консульською службою України.

Частиною 4 ст.26 Закону України „Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" передбачено, що виїзд з
України іноземця та особи без
громадянства може бути відкладено до
виконання ним майнових зобов*язань
перед фізичними та юридичними особами
в Україні. Тимчасове обмеження у праві
виїзду громадян України за кордон
встановлюється на підставі рішення (
ухвали ) суду.

Відповідно до роз*яснення
Міністерства юстиції та Адміністрації
Державної прикордонної служби України
від 06.06.2008 року №25-32/507 „Щодо виїзду за
кордон осіб, які мають невиконані
зобов*язання, в тому числі зі сплати
аліментів, покладені на них рішеннями
судів", одним із таких заходів
забезпечення позову може бути
тимчасове обмеження особам (боржникам)
у праві виїзду за межі України з
вилученням паспортного документу чи
без такого.

Відмова у видачі паспорта чи
відмова у виїзді за кордон, є
компетенцією органів внутрішніх справ
та Державної прикордонної служби, а суд
відповідно до ст.6 Закону України „Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" може
вирішувати лише питання про тимчасове
затримання та вилучення
паспорта/проїзних документів
громадянина України, передбачених в
ст.2 Закону України „Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України", за яким він може виїхати за
межі України, якщо встановлено, що такі
документи громадянин має в порядку
адміністративного судочинства. Даним
спеціальним законом та Правилами не
передбачено можливість ухвалою суду
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон боржнику, який не виконав
зобов'язання, тобто зазначеним законом
не передбачено за ухвалою суду
тимчасове обмеження виїзду за кордон
боржника у виконавчому провадженні до
виконання рішення суду, а пункт 18 (ч.3
ст.11 Закону України „Про виконавче
провадження"), яким передбачено право
державного виконавця у процесі
здійснення виконавчого провадження, у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням та ст.377-1 ЦПК
України передбачають лише
процесуальний порядок вирішення
такого питання і не є нормами закону,
прийнятими на виконання ст..33
Конституції України Викладене
узгоджується із практикою Верховного
Суду України (ухвала від 06.04.2011р.,
реєстровий № 14758983).

Крім того, передбачений
ст..377-1ЦПКУкраїни порядок вирішення
питання про тимчасове обмеження
боржнику у праві виїзду за межі України
без повідомлення боржника, у випадку
встановлення такого обмеження, може
бути порушенням ст..6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод ,якою передбачено право людини
на справедливий і публічний розгляд
його справи.

З наданих державним виконавцем
доказів видно, що лише наприкінці
лютого 2014року державною виконавчою
службою почали прийматися міри
встановлення майна, яке належить
боржнику ОСОБА_1, а лише 4 квітня 2014року
він попереджений про кримінальну
відповідальність за ст.. 164 КК України.
Державним виконавцем не надано суду
належних доказів, що боржник
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням суду,
оскільки згідно доданих до подання
матеріалів вбачається, що рішенням
суду на боржника не покладалися ніякі
зобов'язання, які б він мав виконувати
чи здійснювати особисто, а приймалися
рішення про стягнення з нього
аліментів. Під ухиленням від стягнення
аліментів вважається, що боржник має
змогу їх сплачувати, але не сплачує з
неповажних причин. Крім того, в
матеріалах справи відсутні дані, які б
вказували на те, що боржник має намір
виїхати за межі України.

Частиною 3 ст.11 Закону України „Про
виконавче провадження" державний
виконавець наділений цілим рядом прав
для виконання судового рішення, які він
може здійснювати незалежно від місця
перебування боржника.

Згідно до ч.2 ст.8 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в*їзду в
Україну громадян України» у разі
відмови громадянину України у виїзді
за кордон він може оскаржити цю дію у
судовому порядку за місцем свого
проживання.

Ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи
правосуддя, захищає права, свободи та
інтереси фізичних та юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

За таких обставин, суд вважає, що
подання заявлене без достатніх
підстав, а тому можуть бути порушені
конституційні права громадянина
ОСОБА_1, встановлені та закріплені ст.33
Конституції України, особливо з огляду
на те, що не надано доказу отримання
боржником постанови про відкриття
виконавчого провадження, тому не можна
сказати, що боржник взагалі ухиляться
від виконання своїх зобов'язань.

Враховуючи той факт, що заявником
не надано доказів ухилення боржника
ОСОБА_1 від сплати аліментів, не надано
документів в підтвердження того,
громадянином якої держави є боржник ,
суд вважає за необхідне в задоволенні
подання відмовити.

На підставі викладеного та
керуючись ст..4, 210, 293 ч. 1 ст.. 377-1 ЦПК
України , п.5 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду
в України і в'їзду в Україну громадян
України , суд-

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання в.о.
начальника відділу державної
виконавчої служби Біловодського РУЮ
про заборону виїзду за кордон ОСОБА_1
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Луганського
апеляційного суду через Біловодський
райсуд шляхом подачі апеляційної
скарги в 5-денний строк з дня винесення
ухвали .

Суддя

В.А.Карягіна