справа № 437/6751/13-ц
РІШЕННЯ|розв'язання,вирішення,розв'язу
вання|

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року Ленінський районний
суд міста Луганська у складі:

головуючого судді: Кравченко
Н.О.,

при секретарі:
Савченко Є.О.,

розглянувши|розгледівши| у
відкритому|відчиненому| судовому
засіданні в залі суду міста Луганська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничо -
комерційна фірма «Еталон» про
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2013 року позивачка
звернулася до суду із вказаним позовом,
у якому, зазначила, що на підставі
договору купівлі - продажу нерухомого
майна - машиномісця АДРЕСА_1 від 25
квітня 2012 року, вона є власником
машиномісця АДРЕСА_1. зі сторони
керівництва ТОВ «ВКФ «Еталон» їй
фактично обмежено право користування
належним їй майном, машиномісцем
АДРЕСА_1. 03 вересня 2012 року нею від
відповідача отримано листа згідно
якого, відповідач повідомив її про
необхідність укладення договору на
технічне обслуговування, належного їй
машиномісця в строк до 08 жовтня 2012 року,
погашення заборгованості за
обслуговування машиномісця, а також
про обмеження її доступу до
машиномісця у разі відмови від
укладення договору на технічне
обслуговування. Позивачка зазначила,
що два факти її не допуску до
машиномісця АДРЕСА_1 підтверджені
відповідними актами від 04 квітня 2013
року, та 12 квітня 2013 року, що на її думку
свідчить по створення з боку
відповідача перешкод у користуванні
належним їй майном, та порушує її право
власності. У зв'язку із викладеним
позивачка просить суд зобов'язати ТОВ
«ВКФ «Еталон» не чинити їй перешкод у
користуванні машиномісцем АДРЕСА_1 за
його цільовим призначенням.

У судовому засіданні позивачка та її
представник заявлені позовні вимоги
підтримали в повному обсязі надавши
пояснення аналогічні змісту позовної
заяви, додатково пояснивши суду, що
керівництво ТОВ «ВКФ «Еталон» чинить
перешкоди позивачу у користуванні
машиномісцем АДРЕСА_1, шляхом не
допуску її автомобіля до даного майна,
у зв'язку із не укладенням нею договору
на технічне обслуговування
машиномісця. Договір на технічне
обслуговування машиномісця позивачкою
не укладається оскільки вона не згодна
з його умовами, до суду щодо розв'язання
переддоговірного спору не зверталася.
Проти факту підписання нею договору
купівлі-продажу нерухомого майна -
машиномісця АДРЕСА_1 не заперечувала. В
судовому засіданні позивач пояснила,
що з моменту придбання машиномісця
позивачка жодного разу не змогла
поставити свій автомобіль на
машиномісце, у зв'язку із чим
автомобіль зберігається у її знайомого
в гаражному кооперативі «Зірка»,
розташованому у Кам'янобрідському
районі м. Луганська. Просили позов
задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав, суду пояснив, що дійсно між ТОВ
«ФКФ «Еталон» та ОСОБА_1 було укладено
договір купівлі - продажу машиномісця
АДРЕСА_1 від 25 квітня 2012 року.
Відповідно до п. 7 вказаного договору,
покупець, тобто ОСОБА_1 зобов'язана
укласти з продавцем окремий договір на
оплату усіх витрат, пов'язаних з
утриманням та обслуговуванням
машиномісця. У зв'язку із не укладенням
відповідачем вказаного договору, ТОВ
«ВКФ «Еталон» на її адресу направлено
листа із повідомленням про
необхідність укладення договору на
технічне обслуговування її
машиномісця у строк до 08 жовтня 2012 року.
З метою ухилення від укладення
договору на технічне обслуговування
машиномісця, ОСОБА_1 були спрямовані
скарги до численних контролюючих
органів. Зазначає, що керівництво ТОВ
«ВКФ «Еталон» ніколи не чинило та не
чинить ОСОБА_1 перешкод у користування
належним їй машиномісцем. У вказані
ОСОБА_1 дати, а саме 04 квітня 2013 року та 12
квітня 2013 року, були поважні підстави,
щодо обмеження в'їзду та виїзду
автомобілів власників машиномісць у
зв'язку із ремонтом в'їзних воріт, що
унеможливило здійснення пропускного
режиму. Керівництвом ТОВ «ВКФ «Еталон»
не давалося розпоряджень, щодо
заборони пропуску автомобілю ОСОБА_1 до
її машиномісця. У зв'язку із чим
представник відповідача вважав позов
необґрунтованим та просив відмовити в
його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення
позивачки, її представника та
представника відповідача, допитавши
свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази у їх сукупності, вважає позов
таким, що не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка
на підставі договору купівлі - продажу
нерухомого майна - машиномісця АДРЕСА_1
від 25 квітня 2012 року, посвідченого
приватним нотаріусом Луганського
міського нотаріального округу
Луганської області ОСОБА_6. реєстровий
№ 877, є власником нерухомого майна -
машиномісця АДРЕСА_1 підземної
автостоянки (а.с.21, 22).

Відповідно до п. 7 вказаного договору
купівлі - продажу від 25 квітня 2012 року,
сторони домовилися, що суттєвою умовою
цього договору є обов'язок покупця
(ОСОБА_1) за даним договором укласти з
продавцем (балансоутримувачем) (ТОВ
«ВКФ «Еталон») окремого договору на
оплату усіх витрат, пов'язаних з
утриманням та обслуговуванням
машиномісця АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно
до закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України
встановлено, що власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

ТОВ «ВКФ «Еталон» своїм листом від
03.09.2012 року за № 27 повідомило позивачку
про необхідність в строк до 08 жовтня 2012
року, у відповідності до п. 7 договору
купівлі продажу від 25 квітня 2012 року
укласти з ним договір на технічне
обслуговування належного позивачці
машиномісця АДРЕСА_1 (а.с.5).

Зі змісту досліджених в судовому
засіданні актів від 04 квітня 2013 року та
12 квітня 2012 року, складених ОСОБА_1,
вбачається, що 04 квітня 2013 року її
автомобіль Toyota, державний номер НОМЕР_1,
о 18 годин 15 хвилин за адресою АДРЕСА_1 не
пропустив ОСОБА_4 за вказівкою Волкова
А.М., а також 14 квітня 2013 року о 15 годин 30
хвилин не пропустив Волков А.М. у
зв'язку із поламкою воріт (а.с. 19,20).

Положеннями ч. 2 ст. 386 ЦК України
передбачено, що власник, який має
підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню.

Згідно із положеннями ст. 391 ЦК
України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Суд не може погодитися з доводами
позивача стосовно порушення
відповідачем її права користування
машиномісцем АДРЕСА_1, шляхом обмеження
доступу її автомобілю до машиномісця
бо ці доводи спростовуються
поясненнями самої позивачки наданими у
судовому засіданні, показаннями
допитаних свідків, та дослідженими
матеріалами справи.

Так, згідно пояснень позивачки
ОСОБА_1, наданих нею у судовому
засіданні 02 квітня 2014 року, вона
жодного разу не під'їжджала до в'їзних
воріт підземної автостоянки, в якій
розташоване її машиномісце з метою
постановки автомобіля на машиномісце.
Будь - які докази порушення її прав
відсутні.

Згідно заявок ТОВ «ВКФ «Еталон» № 28 від
02.04.2013 року, та № 30 від 10.04.2013 року на
проведення ремонтних робіт (а.с. 57, 58)
Приватне підприємство «ПКФ «Ремонтник
плюс» на підставі договору з ТОВ «ВКФ
«Еталон» про надання послуг № 01/04.1 від
01 квітня 2013 року (а.с.59), були виконані
роботи з ремонту автоматичних воріт
підземної автостоянки, а саме 04 квітня
2013 року ремонт системи електроніки та 12
квітня 2013 року ремонт натяжного тросу,
про що свідчить акт № ОУ - 0000001 здачі -
прийняття робіт від 30 квітня 2013 року
(а.с.61).

Допитаний в якості свідка ОСОБА_2, суду
показав, що він є колегою позивачки, та
знає її приблизно з 2000 року. Йому
відомо, що приблизно у 2012 році,
позивачка придбала у власність у ТОВ
«ФКФ «Еталон» машиномісце АДРЕСА_1, у
підземній автостоянці. Він практично
кожен день, на автомобілі ОСОБА_1,
привозить її з роботи додому, за
адресою: АДРЕСА_1, після чого на даному
автомобілі їде до себе додому, та
ставить його у власний гараж, а зранку,
знову забирає ОСОБА_1 з дому, та вони
їдуть на роботу. У зв'язку із тим, що він
практично кожен день привозить
позивачку додому йому відомо, про два
випадки, коли автомобіль не пропустили
до підземної автостоянки, про що були
складені відповідні акти. Зі слів
ОСОБА_1, йому також відомо, що її
автомобіль не пускають до підземної
автостоянки, у зв'язку із тим, що вона не
оплачує послуги за обслуговування
стоянки. Він не пам'ятає, чи привозив
ОСОБА_1 додому 04 квітня 2013 року.
Автомобіль ОСОБА_1 жодного разу на
машиномісце не ставився, та жодного
разу до воріт підземної автостоянки
вони на автомобілі не під'їжджали.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні
пояснила, що вона знає ОСОБА_1 оскільки
їх пов'язує робота, приблизно з 2011 року.
Їй відомо, що ОСОБА_1 придбала у
власність квартиру і машиномісце за
адресою: АДРЕСА_1. З моменту знайомства
вона разом із ОСОБА_1 приїжджала на
автомобілі останньої, до неї додому за
вказаною адресою. Приблизно у квітні -
травні 2013 року, вона разом із ОСОБА_1
приїхала до неї додому, вони зупинилися
біля під'їзду, разом зайшли до нього. У
під'їзді ОСОБА_1 звернулась до
консьєржа з приводу в'їзду до підземної
автостоянки, потім з кимось розмовляла
по телефону, про що була розмова ОСОБА_1
з консьєржем та з ким вона розмовляла
по телефону ОСОБА_3 не відомо. Хто та як
складав акт від 04 квітня 2013 року їй не
відомо, в даному акті є її підпис. Після
складання акту ОСОБА_1 їй повідомила, що
автомобіль не пускають до підземної
автостоянки на її машиномісце, вони
поставили автомобіль біля під'їзду та
піднялися до квартири ОСОБА_1, через
деякий час вони разом поїхали. ОСОБА_3
не відома періодичність, та підстави не
допуску автомобілю ОСОБА_1 до підземної
автостоянки та місце зберігання її
автомобілю.

Свідок ОСОБА_4 суду надав наступні
свідчення. Він працює в ТОВ «ВКФ
«Еталон» на посаді ліфтера - охоронця
приблизно з березня 2009 року, працює
добу через двоє, до його обов'язків
входить ведення контролю за
відвідуванням під'їзду житлового
будинку за адресою : АДРЕСА_1, не допуск
сторонніх осіб, ведення пропускного
режиму, щодо в'їзду і виїзду
автомобілів до підземної автостоянки в
даному будинку, шляхом автоматичного
відчинення та зачинення в'їзних воріт
для автомобілів яким дозволено в'їзд до
автостоянки, а саме власників та
орендаторів машиномісць, розташованих
у підземній стоянці. Позивачка йому
відома, як власниця машиномісця
АДРЕСА_1 у підземній автостоянці, який у
неї автомобіль та його державний номер
йому не відомо, оскільки ОСОБА_1 жодного
разу не в'їжджала до свого машиномісця.
Свідок також показав, що приблизно у
квітні 2013 року, на його чергуванні, до
нього у кімнату охорони, яка
знаходиться у під'їзді будинку, зайшла
ОСОБА_1, та запитала, чи можливо їй
заїхати по підземної автостоянки, на що
він пояснив, що не може відчинити
ворота стоянки, у зв'язку із їх
поламкою, однак ОСОБА_1 вимагали
впустити її автомобіль. Він
зателефонував менеджеру по ЖКГ Волкову
А.М., що б той, як відповідальна особа
підприємства, пояснив ОСОБА_1 причину
неможливості в'їзду до стоянки. Про що
ОСОБА_1 розмовляла з Волковим А.М. йому
не відомо. Після розмови по телефону
ОСОБА_1 власноручно склала акт про не
допуск її автомобілю до підземної
автостоянки та поїхала. Про будь які
конфлікти ОСОБА_1 з керівництвом ТОВ
«ВКФ «Еталон» йому не відомо, ніхто з
керівництва ТОВ «ВКФ «Еталон», за весь
час роботи, йому не давав вказівок із
забороною пропускати до автостоянка
автомобіль ОСОБА_1 На його чергуваннях
ОСОБА_1 лише один раз намагалася
поставити свій автомобіль на своє
машиномісце, коли були поламані ворота.
Також свідок пояснив, що у разі
виявлення порушень у роботі в'їзних
воріт, черговий доповідає про це
керівництву, яке самостійно приймає
заходів, щодо усунення несправностей,
та вирішує чи можливо при даній поламці
їх ручне відкриття. Іноді, при
несправності воріт, в залежності від
виду несправності, керівництво дає
розпорядження на ручне відкриття воріт
для забезпечення в'їзду - виїзду до
підземної автостоянки.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5,
показала, що вона працює в ТОВ «ВКФ
«Еталон» охоронцем приблизно з 2009 року,
працює добу через двоє, до її обов'язків
входить ведення контролю за
відвідуванням під'їзду житлового
будинку за адресою : АДРЕСА_1, не допуск
сторонніх осіб, ведення пропускного
режиму, щодо в'їзду і виїзду
автомобілів до підземної автостоянки,
надала показання аналогічні
показанням ОСОБА_4 Додатково показала,
що ОСОБА_1 їй відома як власниця
квартири у вказаному домі та
машиномісця АДРЕСА_1 у підземній
автостоянці. Як охоронцю їй відомо, що
ОСОБА_1 постійно в даній квартирі не
мешкає, лише іноді приходить до
квартири та через деякий час уходить,
ремонт у квартирі не робила. Регулярно
щомісяця отримує в кімнаті охорони
квитанції щодо оплати за комунальні
послуги та обслуговування автостоянки.
За час її роботи на підприємстві, на її
змінах, ОСОБА_1 жодного разу не
намагалася заїхати до підземної
автостоянки. Один раз, в квітні 2013 року,
ОСОБА_1, прийшла до кімнати охорони, та
повідомила про бажання заїхати до
підземної автостоянки, однак
автомобіль до воріт не під'їжджав. Вона
пояснила ОСОБА_1, що зламані ворота, у
зв'язку із чим немає змоги їх відчинити
для в'їзду - виїзду автомобілів, та що
вже викликані спеціалісти для їх
ремонту. Після цього, ОСОБА_1 про щось
розмовляла в кімнаті охорони з
менеджером з ЖКГ Волковим А.М., вона при
розмові не була присутня. Хто складав
наданий для огляду акт від 12.04.2013 року,
їй не відомо, вона в ньому не
розписувалася, її прізвище в акті
написано не її рукою. Про будь - які
суперечки між ОСОБА_1 та керівництвом
ТОВ ВКФ «Еталон» їй нічого не відомо,
вказівок не дозволяти ОСОБА_1 заїжджати
до підземної автостоянки вона не від
кого не отримувала, від інших охоронців
також не чула про такі вказівки.

На підставі досліджених доказів,
суд не може погодитися з доводами
позивачки стосовно порушення
відповідачем її права власності на
машиномісце АДРЕСА_1, шляхом здійснення
перешкод у користуванні нерухомим
майном, оскільки вважає їх не
доведеними.

Посилання позивача, на акти від 04
квітня 2013 року (а.с.20) та 12 квітня 2013 року
(а.с.19), як на докази не допуску її
автомобілю до машиномісця АДРЕСА_1,
розташованого у підземній автостоянці
спростовуються матеріалами справи, а
саме договором на виконання робіт №
01/04.1 від 01 квітня 2013 року(а.с.59-60) ,
заявками на виконання робіт № 28 від 02
квітня 2013 року та № 30 від 10 квітня 2013
року (57,58), та актом здачі - прийняття
робіт № ОУ - 0000001 від 30 квітня 2013 року
(а.с.61), відповідно до яких у вказані
позивачкою дати проводилися ремонтні
роботи в'їзних воріт підземної
автостоянки, що унеможливлювало
пропуск автотранспорту до стоянки.

Неможливість пропуску
автомобілів до підземної автостоянки,
через поламку в'їзних воріт, також
підтверджується показаннями допитаних
свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та змістом
акту від 12 квітня 2013 року, складеного
власноручно позивачкою, зі змісту
якого вбачається, що її автомобіль не
пропустили до машиномісця у зв'язку із
поламкою воріт.

Суд критично відноситься до
показань свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
допитаних за клопотанням ОСОБА_1,
оскільки їх свідчення спростовуються
матеріалами справи та поясненнями
самої позивачки, яка вказує, що кожен зі
свідків був присутнім при складанні
актів від 04 квітня 2013 року та 12 квітня
2013 року, хоча жоден з допитаних свідків
не відповів, ким та де складалися дані
акти. Також дані свідки пояснили, що
про підстави не допуску автомобілю
ОСОБА_1 до підземної автостоянки з її
слів. Свідок ОСОБА_3 вказала, що їй не
відомо хто та де складав акт від 04
квітня 2013 року, однак на даному акті
стоїть її особистий підпис. Крім того,
вказані свідки вказують про не допуск
працівниками відповідача автомобілю
позивачки до підземної автостоянки,
хоча сама позивачка вказала, що жодного
разу не під'їжджала до в'їзних воріт
стоянки, з метою постановки автомобілю
на належне їй машиномісце, як
вимагається, для огляду охорони та
внесення до книги реєстрації
автомобілів.

Інших доказів здійснення
ТОВ «ВКФ «Еталон» перешкод ОСОБА_1 у
користуванні належним їй машиномісцем
АДРЕСА_1, ніж акти від 04 квітня 2013 року
та від 12 квітня 2013 року, позивачкою не
надано, а відтак здійснення з боку ТОВ
«ВКФ «Еталон» перешкоди у користуванні
ОСОБА_1 належним їй
машиномісцемАДРЕСА_1 є недоведеним.

Положеннями ч. 1 ст. 57 ЦПК України
встановлено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

За приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Виходячи із матеріалів справи суд
вважає, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України позивачем не надано належних
доказів в обґрунтування заявлених
позовних вимог, твердження позивачки
про існування перешкод з боку ТОВ «ВКФ
«Еталон» у користуванні нею
машиномісцем АДРЕСА_1 спростовуються
доказами дослідженими судом в ході
розгляду справи.

Виходячи з вище викладеного, суд
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню.

Заяви на адресу Луганського обласного
відділення Антимонопольного комітету
України, ТОВ «Луганськвода» в м.
Луганську, ТОВ «Луганське енергетичне
об'єднання» Луганські електричні
мережі, ДПС у Луганській області,
Ленінської МДПІ у м. Луганську
Луганської області, надані позивачкою
до матеріалів справи, судом не
приймаються до уваги, виходячи з
наступного.

Вказані заяви свідчать лише про
реагування позивачки, на пропозицію
ТОВ «ВКФ Еталон» щодо укладення
договору на технічне обслуговування
машиномісця позивачки, тобто фактично
про існування між сторонами
переддоговірного спору щодо укладення
вказаного договору, за вирішенням
якого позивачка до суду не зверталася.

Також не приймається до уваги
повідомлення ОСОБА_1 прокурора
Ленінського району м. Луганська про
порушення з боку ТОВ «ВКФ «Еталон» її
права користування машиномісцем
АДРЕСА_1, відповіді на яке позивачкою не
надано, оскільки дане повідомлення не
обґрунтовує та не спростовує фактів
встановлених судом при розгляді
справи, носить лише інформативний
характер, про звернення позивачки до
органів прокуратури.

У зв'язку із відмовою у задоволенні
позовних вимог, судові витрати не
підлягають стягненню з відповідача,
відповідно до ст. 88 ЦПК України,.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 11, 57, 60, 79, 88, 209, 212 - 215 ЦПК
України, ст.ст. 316, 317, 386, 391 ЦК України,
суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Виробничо
- комерційна фірма «Еталон» про
зобов'язання не чинити перешкод у
користуванні майном залишити без
задоволення.

Вступна та резолютивна частини рішення
ухвалено в нарадчій кімнаті та
проголошено 22 квітня 2014 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Луганської області
через Ленінський районний суд м.
Луганська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.О. Кравченко