Номер справи 2016/2538/2012
Номер провадження 2/623/9/2014
РІШЕННЯ

іменем України

13 травня 2014 року
м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд
Харківської області у складі:

головуючого судді - Бутенка В.М.

при секретарі - Бобриш М.С., Костенко В.В.

судового розпорядника - Величко В.І.,
Максименка Р.С.

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника позивача - ОСОБА_4

відповідачів - ОСОБА_5, ОСОБА_6

представників відповідачки ОСОБА_5 -
ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
виселення, -

в с т а н о в и в :

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаною позовною заявою до
відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про
виселення з квартири АДРЕСА_1 (а.с. 2-3).

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_3
та його представник ОСОБА_4 вказують, що
на підставі договору купівлі-продажу
квартири від 30.03.2010 року між продавцем
гр. ОСОБА_9 та покупцем гр. ОСОБА_3,
посвідченого державним нотаріусом
Четвертої Харківської державної
нотаріальної контори Моторною Г.О. 30
березня 2010 року, зареєстрованого в
реєстрі за № 1-100, зареєстрованого в
Ізюмському БТІ 26 квітня 2012 року в
реєстрову книгу за № 54, Книга № 12,
позивачу ОСОБА_3 на праві приватної
власності належить квартира АДРЕСА_1.

Після договору купівлі-продажу
вказаної квартири ОСОБА_3 не
заперечував на проживання у квартирі
ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з вересня
2011 року стали з'являтися у вказаній
квартирі, а із жовтня 2011 року по цей час
без його дозволу самовільно проживають
без реєстрації у вказаній квартирі, що
створює йому перешкоди в користуванні
вказаною квартирою та по цей час він не
має можливості володіти, користуватися
і розпоряджатися квартирою.

Відповідачі порушують права позивача
як власника квартири АДРЕСА_1,
самостійно звільнити вказану квартиру
не бажають, тому позивач звернувся до
суду.

Позивач підтримав позовні вимоги і
просить позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 надали
заперечення на позов (а.с. 19-20, 100) та в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали, посилаючись на те, що вони не
згодні із позовними вимогами ОСОБА_3 у
зв'язку з недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
30.03.2010 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_3,
вказуючи, що продавець квартири ОСОБА_9
є її рідна матір, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, ОСОБА_5 є
правонаступник і отримала свідоцтво
про право на спадщину за законом.

Відповідачі підтвердили, що вони
значаться зареєстрованими за адресою:
АДРЕСА_2, але вони постійно проживають з
жовтня 2011 року по цей час за адресою:
АДРЕСА_1, доглядали за хворою ОСОБА_9,
яка із-за хвороби не могла їздити у м.
Харків та укласти договір
купівлі-продажу належної їй квартири
АДРЕСА_1 від 30.03.2010 року між ОСОБА_9 і
ОСОБА_3.

Саме тому відповідачі просять суд
відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_3
та його представника ОСОБА_4, пояснення
відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та
представників відповідачки ОСОБА_5 -
ОСОБА_7, ОСОБА_8, перевіривши і
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку про задоволення
позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлені факти і відповідні
їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до статей 3, 15 ЦПК України
особа має конституційне право на
судовий захист своїх цивільних прав і
може звернутися із позовом про захист
порушеного, оспореного або невизнаного
права у спосіб, передбачений ЦК
України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись
до суду, позивач за власним розсудом
обирає спосіб захисту. Обравши
способом захисту права на вчинення
певних дій (на підставі вказаних статей
ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України
зобов'язаний довести правову та
фактичну підставу своїх вимог.

Позивач ОСОБА_3 на підставу позовних
вимог щодо виселення відповідачів
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1,
посилається на порушення
відповідачами права власності
позивача.

Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

За вказаною нормою суд не може
самостійно визначити або змінити
підстави позову.

Статтею 150 ЖК УРСР встановлено, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Матеріалами справи встановлено, що
згідно договору купівлі-продажу
квартири від 30.03.2010 року між продавцем
гр. ОСОБА_9 та покупцем гр. ОСОБА_3,
посвідченого державним нотаріусом
Четвертої Харківської державної
нотаріальної контори Моторною Г.О. 30
березня 2010 року, зареєстрованого в
реєстрі за № 1-100, продавець гр. ОСОБА_9
передала у власність (продала), а гр.
ОСОБА_3 прийняв у власність (купив) -
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Продаж вчинено за суму 39 000 гривень,
вказана сума грошей отримана продавцем
ОСОБА_9 від покупця ОСОБА_3 повністю до
підписання цього договору.

Договір купівлі-продажу квартири від
30.03.2010 року зареєстровано в Ізюмському
БТІ 26 квітня 2012 року в реєстрову книгу
за № 54, Книга № 12.

(а.с. 4, 5, 6-7)

Є безпідставним посилання
відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на те, що є
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 30.03.2010 року між
ОСОБА_9 і ОСОБА_3 як на підставу набуття
ними права користування спірною
квартирою, оскільки відповідно до
ухвал Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області від 03 грудня 2012
року, від 03 жовтня 2013 року, від 06 березня
2014 року цивільні справи|річ| за
позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним - залишено без
розгляду (а.с. 30-31, 48, 55, 69, 75, 76-77, 87).

Судом встановлено, що вказаний договір
купівлі-продажу квартири від 30.03.2010
року між продавцем гр. ОСОБА_9 та
покупцем гр. ОСОБА_3 на цей час не
визнаний недійсним і не скасований.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України, права
на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно до вимог п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України,
право власності припиняється у разі
відчуження власником свого майна.

Таким чином вказані вище обставини
справи та вимоги норм матеріального
права свідчать про те, що право
власності гр. ОСОБА_9 на спірну квартиру
припинилось у зв'язку з її продажем
позивачу ОСОБА_3, а позивач набув таке
право власності на вказану квартиру.

Судом також встановлено, підтверджено
наявними у справі доказами та цей факт
підтвердили в суді відповідачі ОСОБА_5
і ОСОБА_6, що відповідачі ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 не є членами сім'ї позивача
ОСОБА_3 та після відчуження спірної
квартири ОСОБА_9, яка є відповідачці
рідна матір, залишилися в квартирі
постійно проживати з жовтня 2011 року по
цей час та в ній не зареєстровані.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування своїм майном.

Зазначені обставини свідчать про те, що
відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 проживаючи
у спірній квартирі АДРЕСА_1, яка є
власністю позивача ОСОБА_3,
перешкоджають йому володіти,
користуватись та розпоряджатись своїм
майном.

За таких обставин, суд дійшов до
висновку про усунення перешкод
позивачу ОСОБА_3 в користуванні та
розпорядженні свої власністю -
зазначеною вище квартирою, шляхом
виселення відповідачів з неї.

Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати
на судовий збір та на правову допомогу,
які документально підтверджуються в
сумі 107,30 грн. і 3000 грн., суд стягує з
відповідачів у частковому відношенні
на користь
|позовницю,позивачку|позивача (а.с. 1, 8-9,
18).

Керуючись статтями 3-4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, із квартири АДРЕСА_1, без
надання іншого жилого приміщення.

Стягнути у частковому порядку з ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
значаться зареєстрованими за адресою:
АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_3
відшкодування на судові витрати по 1553
грн. 65 коп. з кожного відповідача.

Рішення|розв'язання,вирішення,розв'язу
вання| може| бути| оскаржене| в
апеляційному| порядку|ладу|| в строк 10
днів| з дня | проголошення рішення, а
неприсутніми сторонами в той же строк з
дня отримання копії
рішення,|розв'язання,вирішення,розв'язу
вання| шляхом подачі апеляційної
скарги| до Апеляційного суду
Харківської області через Ізюмський
міськрайонний суд Харківської області.

Головуючий: суддя -

Повний текст рішення складено 14 травня
2014 року.