У Х В А Л А

Іменем України

07 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Мацунича М.В., Панька В.Ф.

при секретарі - Голінко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
14 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_4, який діяв в інтересах
його неповнолітніх дітей ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10,
ОСОБА_3, ОСОБА_11, третіх осіб, що не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору - Ужгородська міська рада і орган
опіки та піклування Ужгородського
міськвиконкому про поділ майна, що є у
спільній сумісній власності ,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_10,
ОСОБА_3 та ОСОБА_11 про виділ у власність
належного їм на праві спільної
сумісної власності горища будинку
АДРЕСА_1.

Позовні вимоги неодноразово
змінювались і остаточним варіантом
таким вимог зводились до виділення у
власність позивачці ОСОБА_7 приміщення
горища, які позначені на плані висновку
експертного дослідження літерами 1-4
загальною площею 119,4 кв.м.; зобов'язання
позивачки ОСОБА_7 влаштувати окремий
вхід зліва на горище з дверима та
коридор з дверима для вільного доступу
до зазначених приміщень, площа якого
становить 12.3 кв.м.; відповідачам ОСОБА_3
та ОСОБА_11 виділити приміщення, яке
позначено на плані висновку експерта
літерою 5 площею 39.8 кв.м. та робочий
діючий вхід на горище, що прилягає до
цієї площі; зобов'язання її, позивачки
ОСОБА_7, встановити гіпсокартонні
перегородки з дверима для облаштування
зазначеної площі відповідачів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
позивачам належить на праві власності
кв.НОМЕР_1,НОМЕР_2 у зазначеному будинку,
а відповідачам - кв.НОМЕР_3,НОМЕР_4. У
цьому чотирьох квартирному будинку є
горище, яке належить на праві спільної
сумісної власності сторонам, але
відповідачі не бажають вирішити
питання поділу цього горища в
добровільному порядку і тому вони
змушені звернутись до суду. Для
вирішення цього питання, вони,
позивачі, звернулись до експерта і
відповідно до висновку останнього
горище можливо поділити на чотири
рівні частини. Відповідач ОСОБА_10 подав
заяву про відступлення свого права на
приміщення під №НОМЕР_4 на користь
позивачки ОСОБА_7 і з врахування цього і
визначено остаточні позовні вимоги.

Рішенням суду позовні вимоги
задоволено частково: допоміжні
приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1
-горище площею 159.3 кв.м., яке знаходиться
в спільному користуванні мешканців
цього будинку, розділено згідно
висновку експертного дослідження, який
проведено 12.02.2013 р. та виділено у
власність ОСОБА_7, ОСОБА_12,ОСОБА_8,
ОСОБА_9, малолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2, як
співвласникам квартир НОМЕР_1 та
НОМЕР_2, а також ОСОБА_10 як власнику
кв.НОМЕР_3 приміщення горища, що
позначені на плані літерами 1-4,
загальною площею 119,4 кв.м.; зобов'язано
ОСОБА_7 влаштувати окремий вхід зліва
на горище з дверима та коридор з
дверима для вільного доступу до
приміщень, які виділені власникам
квартир № НОМЕР_1,НОМЕР_3,НОМЕР_2, площа
якого становить 12,3 кв.м.; ОСОБА_3 та
ОСОБА_11 як співвласникам кв.НОМЕР_4
виділено приміщення горища, що
позначено на плані літерою 5, загальною
площею 39,8 кв.м. та діючий вхід на горище,
який прилягає до приміщення 39.8 кв.м;
зобов'язано ОСОБА_7 встановити
гіпсокартонну перегородку на горищі
для облаштування площі приміщення, яке
виділено співвласникам кв. НОМЕР_4,
площею 39,8 кв.м.

З цим рішенням не погодився
представник ОСОБА_3 ОСОБА_2, який
оскаржив це рішення в інтересах своєї
довірительки, просив його скасувати та
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального права та
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

В судовому засіданні апелянт та ОСОБА_3
скаргу з наведених підстав підтримали.

ОСОБА_13, яка представляла інтереси
інших позивачів та її представники
вважали, що підстав для задоволення
скарги немає.

Заслухавши осіб, які приймали участь у
судовому засіданні та дослідивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції мотивував свій
висновок вимогами ст.370 ЦК України щодо
рівності часток співвласників у праві
спільної сумісної власності та
висновку експертного дослідження
можливості розподілу приміщення
горища на 4 частини.

Апеляційна скарга мотивована такими
доводами як: порушення ст.372 ЦК України,
відповідно до якою право спільної
сумісної власності припиняється у разі
поділу майна, що є спільній сумісній
власності, оскільки горище залишилось
у спільній сумісній власності
позивачів та відповідача ОСОБА_10, а
також у спільній сумісній власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_11; розподіл горища
базується на факті наявності чотирьох
квартир, а не співвласників будинку; у
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_11 у
власності кв.НОМЕР_4, площа якої 106.2
кв.м. що становить 37,2 % від загальної
площі квартир і саме на такий розмір
площі горища вони мають право,
позивачам належить лише 33,1% від
загальної площі квартир; порушено ЗУ
«Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку» та не
враховано права ще двох співвласників
цього будинку, яким належить нежитлове
приміщення в цьому будинку, розміром 20.2
кв.м.; відсутня ухвала про залучення
нових співвласників - неповнолітніх
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - до участі у справі.

Ці доводи не можуть бути прийнятими до
уваги.

У розгляді справи приймав участь
ОСОБА_4 як законний представник
зазначених малолітні дітей ОСОБА_6 та
ОСОБА_5, а також орган опіки та
піклування Ужгородського
міськвиконкому і тому інтереси цих
неповнолітніх в частині твердження
порушення їхніх прав є безпідставне.

Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку у спірному
будинку немає і тому порушення ЗУ «Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку» не може
бути підставою для скасування
прийнятого рішення. Застосування
окремих положень цього Закону, на що є
посилання в оскаржуваному рішенні,
допускається згідно до ст.8 ЦК України,
оскільки в ньому є посилання на певні
обставини, які врегульовано саме цим
Законом. Зокрема, щодо трактування
поняття «допоміжні приміщення
будинку». В цьому розумінні зазначений
Закон не порушено.

Відповідно ч.3 ст.372 ЦК України у
разі поділу майна між співвласниками
право спільної сумісної власності на
нього припиняється.

Прийняте судом першої інстанції
рішення цим вимогам не суперечить,
оскільки спільна сумісна власність
поділена між позивачами, одним з
відповідачів та апелянтами і такої
спільної сумісної власності між цими
особами вже не існує: спільна сумісна
власність є у апелянтів на частину, які
їм виділено, яку вони вправі розділити
між собою. Тому мотивація апеляційної
скарги в цій частині також є
безпідставною.

Що ж до такого доводу апеляційної
скарги як процентне відношення маючої
у власності площі квартири та
твердження, що саме таке процентне
відношення з допоміжних приміщень
повинно належати цим власникам, то суд
констатує, що такий підхід до вирішення
питання виділу з спільної сумісної
власності є невірним: відповідно до ч.2
ст.370 ЦК України у разі виділу частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.

Що ж стосується такого доводу як
розподіл горища на чотири частини - по
кількості квартир -, то зазначене
відповідає дійсності, але критерієм
розподілу є кількість співвласників
цих квартир відповідно до вказаної
вище ч.2 ст.370 ЦК України: співвласників
квартир є дев'ять осіб - ОСОБА_7, ОСОБА_12,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_10,
ОСОБА_3, ОСОБА_11 - і кожному з них
належить 17.7 кв.м. горища, загальна площа
якого становить 159,3 кв.м. Двом
відповідачам належить відповідно 35,4
кв.м. горища, а їм виділено 39,8 кв.м.,
тобто більше ніж їм належить. Тому в
цьому аспекті їхні права жодним чином
не порушено.

Відносно порушення прав
власників вбудованого приміщення в
будинку, площею 20.2 кв. м., то апелянт не
наділений відповідними повноваженнями
для представництва їхніх інтересів.

Інших доводів апеляційна скарга
не містить.

Керуючись ст.ст.307,308, 314 ЦПК України,
судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 14 листопада 2013 року по даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді :