Єдиний унікальний номер 259/8279/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/882/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

10 лютого 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Барсукової О.І., Канурної О.Д.,

при
секретарі Хохулі М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «РОДОВІД
БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Куйбишевського районного суду
м. Донецька від 15 листопада 2013 року,-

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення
Куйбишевського районного суду м.
Донецька від 15 листопада 2013 року, яким
позовні вимоги ПАТ «РОДОВІД БАНК»
задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_1
на користь публічного акціонерного
товариства «РОДОВІД БАНК»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 45781 грн. 52 коп. та судовий збір
в розмірі 457 грн. 82 коп.,- та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог ПАТ «РОДОВІД БАНК».

В обгрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_1 посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права;
апелянт вважає, що позивачем
пропущений трирічний строк позовної
давності для звернення до суду з
позовом, який встановлений ст. 257 ЦК
України, але суд першої інстанції не
звернув на це уваги.

У судовому засіданні апеляційного
суду відповідач та його представник
підтримали доводи апеляційної скарги,
просили її задовольнити.

Представник позивача у судовому
засіданні апеляційного суду
заперечував проти доводів апеляційної
скарги, вважаючи рішення законним і
обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено,
що 5 листопада 2007 року між позивачем та
відповідачем був укладений кредитний
договір №Ск-297-001672/11-2007, відповідно до
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 15808.45 грн. строком погашення до 5
листопада 2009 року зі сплатою 5% річних.
Відповідно до мов кредитного договору
відповідач зобов'язаний у порядку та на
умовах, що визначені договором
повертати кредит та виплачувати
проценти за користування кредитом,
сплачувати неустойку та інші
передбачені платежі у сумі, строки та
на умовах, що передбачені договором та
додатком №1 до нього.

Відповідач ОСОБА_1 не виконав свої
зобов'язання належним чином, внаслідок
чого відповідачем були порушені умови
договору про надання кредиту, у зв'язку
з чим станом на 28 серпня 2013 року виникла
заборгованість перед позивачем у сумі
637626.64 грн., з яких: заборгованість за
кредитом 14541.37 грн.; прострочена
заборгованість за нарахованими
процентами 1345.76 грн.; комісія 6734.70 грн.;
пеня за прострочення виконання
грошових зобов'язань 606386.49 грн.;
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання 3111.58 грн.;
інфляційні витрати 5506.74 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, перевіривши доводи
апеляційної скарги в межах оскарження
і дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч.1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ПАТ «РОДОВІД БАНК» суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 в
порушення ст. 526 ЦК України та умов
кредитного договору зобов'язання за
кредитним договором не виконує, як
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання. При
цьому суд вважав за можливе зменшити
розмір пені до суми заборгованості за
кредитом на підставі ч.3 ст. 551 ЦК
України, виходячи з того, що пред'явлена
сума пені значно перевищує суму
основного боргу за кредитним договором
та відсотками.

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов»язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов»язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом між ВАТ «РОДОВІД
БАНК» і відповідачем ОСОБА_1 5 листопада
2007 року був укладений кредитний
договір, на підставі якого відповідачу
був наданий кредит в розмірі 15808.45 грн.
зі строком повернення не пізніше 5
листопада 2009 року.

Оскільки ОСОБА_1 не виконувались
зобов'язання по погашенню кредиту у
вересні 2013 року ПАТ «РОДОВІД БАНК»
звернулось до суду з позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Доводи апеляційної скарги
відповідача ОСОБА_1 про пропуск
позивачем строку позовної давності є
безпідставними, оскільки відповідно до
ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Проте відповідачем не було
заявлено про застосування строку
позовної давності. З матеріалів справи
вбачається, що відповідачу було відомо
про розгляд справи судом першої
інстанції; 29 жовтня 2013 року ним була
подана заява про відкладення розгляду
справи, але ні в цій заяві, ні в
будь-якій іншій він не просив
застосувати строк позовної давності.

Таким чином, розглядаючи справу, суд
першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін, встановленим
фактам і доказам дав вірну правову
оцінку, правильно визначив
правовідносини, які виникли між
сторонами і вірно застосував норми
матеріального права. Висновки суду
ґрунтуються на матеріалах справи та
відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, що призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Рішення суду ухвалене з додержанням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування
немає.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1, 308 ч.1, 314 ч.1, 315
ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 15 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Судді: