Справа № 667/1935/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року

Комсомольський районний суд м. Херсона
у складі:

головуючого - судді Черниш О.Л.

при секретарі Верескун Є.В.

за участю позивачки ОСОБА_1,
представника позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики,
звернення стягнення на нерухоме майно,
-

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулась до суду із
названим позовом, у якому просить
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
борг у сумі 200 000 грн.; в рахунок
погашення позички в сумі 200 000 грн.
звернути стягнення на майно
відповідача, а саме: житловий будинок, з
відповідними надвірними спорудами,
розташований у АДРЕСА_1; судовий збір у
розмірі 2 000 грн. покласти на
відповідача.

На обґрунтування позовних вимог
позивачка зазначила такі обставини.

10 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, досягнуто згоди щодо позики
грошових коштів у сумі 200 000 гривень, на
виконання якої, сторонами, згідно
частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу
України, у простій письмовій формі
складена розписка.

Згідно зазначеної розписки
Позивач є Позикодавцем, а Відповідач -
Позичальником.

Між позивачем та відповідачем,
відповідно до статті 202 ЦК України, був
здійснений правочин, згідно якого
позивач передав відповідачу грошові
кошти, а останній зобов'язувався їх
повернути у порядку, передбаченому
розпискою - до 5 березня 2014 року.

Позивач зазначив, що відповідач в
порушення взятих на себе зобов'язань,
кошти у порядку, передбаченому
розпискою - до 5 березня 2014 року не
повернув, строк повернення коштів
минув.

Невиконання відповідачем взятих
на себе зобов'язань щодо повернення
позичених коштів у зазначений строк,
призвело до порушення прав позивача.

Позивачка вказала, що відповідач
ухиляється від переговорів з нею,
повертати отримані грошові кошти
відмовляється.

Як на правову вимогу своїх позовних
вимог позивачка послалась на ст. ст. 11,
202,526, 1046,1047 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК
України.

У судовому засіданні позивачка та її
представник підтримали позов, просили
суд його задовільнити.

Відповідачка у судове засідання не
з'явилася, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялася
належним чином, причини неявки суд не
повідомила.

Заслухавши пояснення позивачки, її
представника, дослідивши матеріали
справи, суд встановив, що 10 вересня 2013
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено
договір позики, відповідно до умов
якого відповідач отримала від
позивачки в борг кошти в сумі 200 000
(двісті тисяч) гривень, які
зобов'язалась повернути до 5 березня 2014
року, в місті Херсоні.

Укладення договору позики між
сторонами підтверджується розпискою
від 10.09.2013 року.

Відповідачка заперечень на позовну
заяву заперечень не надіслала, в чому
суд забезпечував їй можливість, а тому
суд приходить до висновку, що
відповідачка погоджується з вимогами
позивача.

Відповідно до ст.1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі. В розумінні ч.2 ст.1047 ЦК України,
якщо договір укладається в простій
письмовій формі, його укладення може
бути здійснено як у формі окремої
угоди, так і шляхом обміну листами,
телеграмами тощо. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Відповідно до ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій само
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Оскільки позивачка передавала
відповідачці 200 000 гривен, то саме таку
суму коштів вона їй повинна повернути.

Вимога про звернення стягнення на
майно відповідачки в рахунок погашення
позички задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Способи захисту порушеного права
визначені ст.16 ЦК України.

Такого способу захисту
порушеного права як звернення
стягнення на майно ст.16 ЦК України не
передбачає.

Оцінивши в сукупності всі докази у
справі, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає задоволенню частково, а
саме: на користь позивача з відповідача
необхідно стягнути заборгованість за
договором позики від 10.09.2013 року у
розмірі 200 000 гривень, вимога про
звернення стягнення на майно в рахунок
погашення позики задоволенню не
підлягає.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України на
користь позивача з відповідача
необхідно стягнути судові витрати, які
складаються із розміру сплаченого
судового збору - 2 000 гривень.
Керуючись ст.ст.3,4,10,11,60,179, 88, 212, 209, 224-226
ЦПК України, на підставі ст.ст.
16,1046,1047,1049 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором
позики, звернення стягнення на
нерухоме майно, - задовільнити
частково.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
заборгованість за договором позики у
розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень та
судові витрати у розмірі 2000 (дві тисячі)
гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене у загальному порядку,
встановленому ЦПК України. У цьому разі
строк на апеляційне оскарження рішення
починає відраховуватися з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Позивач має право оскаржити
заочне рішення протягом десяти днів з
дня його проголошення шляхом подання
апеляційної скарги до апеляційного
суду Херсонської області через
Комсомольський районний суд м. Херсона.

Суддя
Черниш
О.Л.