Справа № 340/99/14-ц
Провадження № 22-ц/779/923/2014
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Р.І.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Соколовського
В.М.,

суддів: Беркій О.Ю.,
Горблянського Я.Д.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, представника ПАТ КБ
"ПриватБанк" Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за поданням
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Верховинського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до
виконання ним зобов'язань перед ПАТ КБ
"ПриватБанк" по сплаті заборгованості
по отриманому кредиту згідно рішення
суду,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу Верховинського районного суду
від 17 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Верховинського районного суду
від 17 лютого 2014 року задоволено подання
головного державного виконавця
відділу ДВС Верховинського районного
управління юстиції Прокопишин М.М.,
погоджене начальником вказаного
відділу ДВС, про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до
виконання ним зобов'язань перед ПАТ КБ
"ПриватБанк".

Тимчасово обмежено громадянина
України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України без вилучення паспорта до
виконання ним зобов'язань перед ПАТ КБ
"ПриватБанк" по сплаті заборгованості
за кредитним договором № 189/07К від
12.12.2007 року у розмірі 84781,24 грн. згідно
рішення Верховинського районного суду
по справі №2-208/2010 від 26.07.2010 року.

На дану ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, оскільки вважає, що ухвала є
незаконною, необґрунтованою,
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт зазначає, що всупереч
роз'ясненням, наданим в узагальненні
судової практики Верховного Суду
України від 01.02.2013 року щодо вирішення
питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України, подання
не містить підтвердження факту
ухилення боржника від виконання своїх
зобов'язань; питання про тимчасове
обмеження вирішено судом за
відсутності державного виконавця, що
не є виправданим. У порушення норм
матеріального права суд єдиним доказом
ухилення від виконання зобов'язань
послався на лист ПАТ КБ "ПриватБанк" про
те, що апелянт планує виїхати за межі
України. Апелянт стверджує, що факт
ухилення від виконання зобов'язання, що
є підставою для задоволення подання
про обмеження у праві виїзду за межі
України, державним виконавцем не був
доведений, проте суд цього не врахував.
З цих підстав просив ухвалу суду
скасувати та відмовити у задоволенні
подання державного виконавця.

В засіданні апеляційного суду
ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги
підтримав з мотивів, викладених у ній.
Додатково зазначив, що у нього є майно,
що перебуває в заставі банку, за кордон
виїжджати не планує.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк"
Рокетська С.В. та відповідач ОСОБА_3
заперечили проти задоволення
апеляційної скарги, просили її
відхилити, а ухвалу суду, яка є законною
та обґрунтованою, залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Задовольняючи подання державного
виконавця та тимчасово обмежуючи
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,
суд виходив з того, що в судовому
засіданні встановлено факт ухилення
боржника від виконання рішення суду.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів.

Відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Права та обов'язки державного
виконавця передбачено ст.11 Закону
України "Про виконавче провадження".
Пунктом 18 ч.3 цієї ж статті закріплено
право державного виконавця, у процесі
здійснення виконавчого провадження у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Виходячи зі змісту даної норми права,
тимчасове обмеження у праві виїзду
боржника застосовується судом у
випадку встановлення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язань.

Встановлено, що на виконанні у відділі
ДВС Верховинського районного
управління юстиції перебуває
виконавчий лист по справі №2/208/2010,
виданий Верховинським районним судом
06.09.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк"
солідарно заборгованості за кредитним
договором у розмірі 84781,24 грн.
(а.с.55).

Постановою державного виконавця від
28.09.2010 року відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
зазначеного виконавчого листа (а.с.48).

Із матеріалів справи вбачається, що у
строк, наданий для самостійного
виконання, рішення суду боржником не
виконано.

Як вбачається із рішення
Верховинського районного суду від
26.07.2010 року (а.с.33-35), ОСОБА_2 брав участь у
розгляді справи, зокрема у судовому
засіданні, в якому було ухвалено
рішення про стягнення з нього
заборгованості на користь ПАТ КБ
"ПриватБанк" в розмірі 84781,83 грн. Ця
обставина свідчить про те, що боржнику
було достеменно відомо про наявність у
нього зобов'язань на підставі рішення
суду, однак, як видно із матеріалів
справи, жодних дій щодо виконання даних
зобов'язань останній не вчиняв,
доказів, які б свідчили про наявність
об'єктивних обставин (хвороба тощо), що
перешкоджали б сплаті боргу, боржником
не надано.

Отже, рішення суду боржником не
виконується на протязі більше трьох
років з моменту його ухвалення.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про наявність
достатніх доказів, що боржник
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням, а
тому є підстави для обмеження його у
праві виїзду за межі України.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним обґрунтуванням та не
впливають на правильність висновків
суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
судом постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону, а тому
підстав для її скасування з наведених в
апеляційній скарзі мотивів не
вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 312-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Верховинського районного суду
від 17 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
О.Ю. Беркій