Номер провадження: 22-ц/785/5093/14
Номер справи місцевого суду: 509/53/14-ц
Головуючий у першій інстанції Гандзій
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів
Доценко Л.І., Процик М.В.,

при секретарі судового засідання
Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 07 квітня 2014 року
про закриття провадження по цивільній
справі за позовною заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визначення в натурі майна
подружжя та зобов'язання вчинити певні
дії, -

встановила:

До Овідіопольського районного суду
Одеської області звернувся ОСОБА_2 з
позовною заявою до ОСОБА_4 про
визначення в натурі майна подружжя та
зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 07 квітня 2014
року на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України
було закрито провадження по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
визначення в натурі майна подружжя та
зобов'язання вчинити певні дії.

15.04.2014 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу на ухвалу
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 07 квітня 2014 року
про закриття провадження. В
обґрунтування якої посилався на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права. А саме посилався
на те, що твердження суду першої
інстанції, про те, що з цими вимогами
ОСОБА_2 раніше звертався до суду і вони
вже були предметом розгляду судами
двох інстанцій, по яким неодноразово
приймалися судові рішення, та які
набрали законної сили є помилковими та
не відповідають дійсним обставинам
справи.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав,
просив її задовольнити. Представники
відповідача заперечували проти
задоволення апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
скарги, судова колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги з
врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України,
судова колегія вважає за необхідним
зазначити наступне.

Закриваючи провадження на
підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд
першої інстанції виходив з того, що,
ОСОБА_2 раніше вже звертався до суду з
вказаними позовними вимогами і вони
вже були предметом розгляду судами
двох інстанцій, по яким неодноразово
приймалися судові рішення, та які
набрали законної сили

(а.с.75-76). Але з таким висновком суду
першої інстанції та оцінкою обставин
справи погодитися не можна виходячи з
наступного.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 10.11.2011року
позов ОСОБА_2 задоволено, зустрічний
позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Поділено набуте під час шлюбу ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 як нерухоме, так і рухоме майно.
Виділено у власність ОСОБА_2 51/100 частин
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами за адресою;
АДРЕСА_1 вартістю 714555,40 грн. Виділено у
власність ОСОБА_4 48/100 частин житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами по вищезазначеній адресі,
вартістю 673 340, 00 грн. ОСОБА_2 зобов'язано
виконати роботи по переобладнанню та
переплануванню житлового будинку.
ОСОБА_4 зобов'язано встановити
дерев'яні сходи для забезпечення
доступу між приміщеннями. Вселено
ОСОБА_2 у виділену йому у власність
частину житлового будинку та
зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити
ОСОБА_2 перешкод у користуванні та
володінні цією частиною будинку.
Визначено порядок користування
присадибною земельною ділянкою,
розташованої за вищевказаною адресою.
Виділено у власність ОСОБА_4 рухоме
майно на суму 197710 грн., а у власність
ОСОБА_2 рухоме майно на суму 158445 грн.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
грошову компенсацію в розмірі 17825,20 грн.
У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_4 та у позові ОСОБА_5 - . відмовлено
(а.с.8-9).

Рішенням Апеляційного суду Одеської
області від 29.03.2012 року рішення суду
першої інстанції в частині виділу в
натурі на праві власності частин
будинку, встановлення порядку
користування земельною ділянкою
скасовано і в цій частині в позові
ОСОБА_2 відмовлено. Це ж рішення в
частині стягнення грошової
компенсації та вселення ОСОБА_2 в
спірній будинок змінено. Стягнуто зі
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову
компенсацію за рухоме майно в розмірі
19632,50 грн. Вселено ОСОБА_2 у вищезгаданий
житловий будинок. В решті рішення
залишено без змін (а.с.10-12).

Додатковим рішенням Овідіопольського
районного суду Одеської області від
23.07.2012 року визнано за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частину жилого будинку
з господарськими будівлями та
спорудами, який складається з
позначених на плані під літ. «а»- ганку;
під літ. «А»- житлового будинку,
загальною площею 619,8 кв.м., житловою
площею 164,8 кв.м.; під літ. «а1»- ганку; під
літ. «А1»- цокольного поверху; під літ.
«а2»- балкона; під літ. «А2»- нежитлової
мансарди; під літ. «а3»- балкона; під літ.
«а4»- балкона; споруд №1-7,І, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1. В
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про визнання права власності на 1/2
частину земельної ділянки площею 0,0992
га для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 було відмовлено (а.с.13).

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 29.11.2012 року додаткове
рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 23.07.2012 року
було залишено без змін (а.с.14).

Як вбачається з матеріалів справи, 9
січня 2014 року позивач звернувся до суду
з позовом, який в подальшому уточнив
(а.с. 3-6, 70-72), посилаючись на відсутність
домовленості із відповідачкою, просив
суд, визначити в натурі приміщення та
споруди, набуті під час шлюбу з
відповідачкою, які входять у його ?
частину житлового будинку зі
спорудами, що розташований за адресою :
АДРЕСА_1 на земельній ділянці 0,0237 га,
зокрема вважав, що йому повинно бути
виділено гараж 1-1, площею 22,5 кв.м, ?
частину приміщення більярдної 1-3,
площею 9,10 кв.м, коридор 1-8, площею 4,9 кв.м,
підсобне приміщення 1-9, площею 13,9 кв.м,
приміщення сауни 10, площею 4,6 кв.м, ганок
«а», приміщення вітальної 1-11, площею 24,3
кв.м, приміщення гардеробної 1-12, площею
14,2 кв.м, коридор 1-13, площею 2,8 кв.м,
санвузол 1-14, площею 3,9 кв.м, частину
приміщення вітальні 1-16а, площею 8,9 кв.м,
кухню 1-18, площею 21,5 кв.м, хол 1-19, площею 34
кв.м, коридор 1-20, площею 2,5 кв.м, житлову
кімнату 1-21, площею 15,7 кв.м, туалет 1-22,
площею 3,2 кв.м, приміщення ванної 1-26,
площею 10,5 кв.м, кабінет 1-27, площею 10,6
кв.м, балкон «а2», площею 12,3 кв.м, частину
мансарди 1-28б, площею 84,6 кв.м, ворота № 1,
хвіртку № 2, ворота № 3, частину огорожі
№ 4, площею 150,83 кв.м, вартістю 52671,6 грн.,
частину огорожі № 4а, площею 33,73 кв.м,
частину трубопроводу № 5, частину
водопроводу № 6, вигрібну яму, частину
вимощення двору № 1, площею 95,65 кв.м ;
визначити в натурі приміщення та
споруди, які входять у частину
відповідачки житлового будинку зі
спорудами, що розташований за адресою :
АДРЕСА_1 : кімнату відпочинку 1-2, площею
23,5 кв.м, вартістю 58292,30 грн., гараж 1-7,
площею 22,6 кв.м, частину приміщення
більярдної 1-36, площею 42,5 кв.м, коридор 14,
площею 2,9 кв.м, котельну 1-5, площею 9,2
кв.м, санвузол 1-6, площею 4,5 кв.м, ганок
«а1», житлову кімнату 1-15, площею 22,4 кв.м,
частину приміщення вітальні 1-16б,
площею 41,2 кв.м, кімнату для тренажерів
1-17, площею 17 кв.м, житлову кімнату 1-23,
площею 23,7 кв.м, житлову кімнату 1-24,
площею 25,7 кв.м, житлову кімнату 1-25,
площею 16,6 кв.м, балкон «а3», площею 18,4
кв.м, частину мансарди «А2» 1-28а, площею
76,3 кв.м, балкон «а4», площею 18,4 кв.м,
частину огорожі № 4, площею 100,57 кв.м,
частину огорожі № 4а, площею 33,77 кв.м,
частину трубопроводу № 5, ? частину
трубопроводу № 6, ? частину вимощення
двору № 1, площею 95,65 кв.м, на земельній
ділянці 0,0755 га; зобов'язати себе -
виконати роботи з переобладнання та
перепланування житлового будинку,
побудувати міжкімнатні перегородки в
приміщеннях 1-3, 1-16, 1-28, закласти наявні
дверні міжкімнатні проходи із
приміщення 1-20, приміщення 1-23, із
приміщення 1-19, із приміщення 1-24,
зобов'язати відповідачку встановити
дерев'яні сходи для забезпечення
доступу між приміщеннями 1-3б, 1-16б, 1-24,
1-28а.

Приймаючи процесуальне рішення по
справі суд першої інстанції виходив з
того, за заявленими позовними вимогами
вже приймались рішення суду, зокрема по
справі № 2-37/11 Овідіопольським районним
судом Одеської області (головуючий -
суддя Курочка В.М., а.с. 8-14), та
Овідіопольським районним судом
Одеської області по справі № 509/1974/13-ц
(головуючий - суддя Бичковский Є.Л.) (а.с.
58-59).

Разом з тим, колегія не може погодитися
з такими висновками суду та
застосуванням норм процесуального
права виходячи з наступного.

Застосування п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України
передбачає наявність рішення, яке
набрало законної сили прийняті з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав. В цивільному процесі
підстави поділяються на правові
(кваліфікація стороною спірних
правовідносин) та фактичні (життєві
обставини, в зв'язку з якими сторона
звертається до суду, оцінка яких
здійснюється судом з точки наявності
або відсутності юридичних фактів
(складів) з якими закон пов'язує
виникнення, зміну, припинення
цивільних прав та обов'язків; в свою
чергу ці обставини встановлюються на
підставі зібраних по справі відносних
та допустимих доказів).

Відповідно після винесення рішення по
справі № 2-37/11 Овідіопольським районним
судом Одеської області (головуючий -
суддя Курочка В.М., а.с. 8-14), де
апеляційним судом Одеської області
було скасовано рішення в частині
виділу майна в натурі саме через
відсутність у висновку експерта чітких
та однозначних висновків (а.с. 12),
підстави позову (фактичні) не
співпадають з раніше заявленими
підставами, оскільки враховують події,
які відбулись після рішення суду. При
цьому, вказано на можливість
встановлення порядку користування та
встановлення земельного сервітуту.
Текстуально позовні вимоги заявлені у
справах не співпадають.

При прийнятті процесуального рішення
також слід враховувати наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами вони є
співвласниками будинку за адресою:
АДРЕСА_1

Згідно зі ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло. Держава
створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду. Згідно зі ст. 41
Конституції України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до
„Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод" кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і
на умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права. Між тим, згідно зі ст. 358 ЦК
України кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.
Згідно зі ст. 364 ЦК України співвласник
має право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній частковій
власності. Якщо виділ у натурі частки
із спільного майна не допускається
згідно із законом або є неможливим
(частина друга статті 183 цього Кодексу),
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

За встановленими обставинами справи
позивачу створені технічні перешкоди у
здійсненні ним своїх прав власника на ?
у вказаному майні. При цьому,
відповідно до ст. 55 Конституції України
права і свободи людини і громадянина
захищаються судом. Відповідно до ст. 16
ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Спосіб захисту
визначається з врахуванням висновків
ВСУ висловлених в постанові від 12
червня 2013 року в справі №6-32цс13, зокрема
те, що законодавчі обмеження
матеріально-правових способів захисту
цивільного права чи інтересу
підлягають застосуванню з дотриманням
положень ст. ст. 55, 124 Конституції
України та ст. 13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
відповідно до яких кожна особа має
право на ефективний засіб правового
захисту, не заборонений законом (тобто
таким, що відповідає змісту порушеного
права, характеру його порушення та
наслідкам, спричиненим цим порушенням).

Таким чином, закривши провадження у
справі та належним чином не
проаналізувавши підстави звернення до
суду, суд першої інстанції по-перше не
врахував, що належне здійснення
правосуддя передбачає адекватне
відображення в рішенні суду підстав, на
яких вони ґрунтуються п. 84 рішення
Європейського суду з прав людини від 11
липня 2013 року в справі «Вєренцов проти
України»), а по - друге, не вирішення
правових вимог позивача щодо своєї
частки майна національними судами
створює перешкоди для реалізації ним
права власності не передбачені
законом, тобто фактично позбавляє його
майна.

Невірне застування норм
процесуального закону у сукупності з
невірною оцінкою фактичних обставин
справи є підставою для скасування
прийнятого судом першої інстанції
рішення про закриття провадження по
справі згідно з вимогами ст. 311 ЦПК
України та направлення справи до суду
першої інстанції для продовження
розгляду по суті справи. При цьому
предметом судового розгляду повинні
бути чітко визначені позовні вимоги з
врахуванням підстав, які змінились. При
цьому у разі якщо порушується питання
про виділ в натурі частини
домоволодіння повинна бути проведена
відповідна судова експертиза за
результатами якої позовні вимоги
можуть бути уточнені за вибором
позивача (ст.ст. 368, 364 ЦК України).

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 311, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 на ухвалу Овідіопольського
районного суду Одеської області від 07
квітня 2014 року - задовольнити.

Ухвалу Овідіопольського районного
суду Одеської області від 07 квітня 2014
року про закриття провадження -
скасувати.

Повернути цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення
в натурі майна подружжя та зобов'язання
вчинити певні дії до суду першої
інстанції для продовження розгляду по
суті.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та подальшому оскарженню
в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської
області А.І.
Дрішлюк

Л.І. Доценко

М.В. Процик