Провадження № 2/522/4261/14
Справа № 522/2207/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

12.03.2014 року, Приморський районний суд м.
Одеси, у складі:

головуючого судді - Турецького О.С.,

при секретарі - Гасуляк С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Приморського
районного суду м. Одеси, цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» про
захист прав споживачів, визнання
недійсними кредитного та іпотечного
договір, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Приморського
районного суду м. Одеси з позовом про
визнання недійсним з моменту укладення
Кредитного договору № 014/0034/85/77437 від 26
червня 2007 р., укладений між АТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3,
Договору іпотеки ВЕО№176227,
зареєстрований в реєстрі за №132,
реєстраційний № 5219828, контрольна сума
ВА56Б61577, укладений 26 червня 2007 р. між АТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Овідіопольського районного
нотаріального округу ОСОБА_4

Свої вимоги Позивач мотивував тим, що 26
червня 2007 р. між ним Відкритим
акціонерним товариством «Райффайзен
Банк Аваль», тепер Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»
було укладено Кредитний договір №
014/0034/85/77437 (далі - Кредитний договір).

Відповідно до розділу І Кредитного
договору, Банк надає Позичальнику
кредит у вигляді невідновлювальної
кредитної лінії у розмірі 39.179 доларів
США на строк 144 місяці з кінцевим
терміном повернення 26 червня 2019 року за
14.1% річних.

Згідно п.1.4 Кредитного договору, у
випадку оформлення Державного акту на
землю та її подальшу передачу в іпотеку
Банку, відсоткова ставка за вказаним
кредитом встановлюється на рівні 12.85%
річних. Кредит надається на
задоволення споживчих потреб
Позичальника.

Згідно з положеннями Закону України
«Про банки і банківську діяльність»,
банківська діяльність в Україні
проводиться банками на підставі
отриманих у Національного банку
України банківських ліцензій та у
відповідності до отриманих письмових
дозволів НБУ з додатками, котрі містять
перелік дозволених операцій.

Згідно п. 8.12 «Правил використання
готівкової іноземної валюти на
території України», затверджених
Постановою Правління НБУ №200 від 30.05.2007
р. і зареєстрованих Міністерством
юстиції 18 червня 2007 р. за № 656/13923:
Фінансові установи, які одержали
генеральну ліцензію Національного
банку на здійснення валютних операцій,
і національний оператор поштового
зв'язку можуть використовувати
готівкову іноземну валюту для
проведення валютних операцій
відповідно до отриманих генеральних
ліцензій Національного банку на
здійснення валютних операцій.

На підставі Банківської ліцензії на
здійснення валютних операцій та
письмового Дозволу НБУ банк має право
видавати кредит готівковою іноземною
валютою тільки з поточного рахунку
клієнта (балансові рахунки 26…, «кошти
клієнтів банку», згідно з "Планом
рахунків бухгалтерського обліку
банків України", затвердженого
постановою Правління НБУ від 17.06.2004р.
№280, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 26.07.2004р. за №918/9517),
тобто з банківського поточного
рахунку, відкритого клієнту в банку
відповідно до положень глави 72 ЦК
України.

Також, позивач свої вимоги
обґрунтовував тим, що погашення
кредиту в іноземній валюті можливе
шляхом внесення готівки іноземної
валюти в касу банку для зарахування на
поточний рахунок клієнта 2620, та
наступне перерахування цих платежів на
аналітичні рахунки 2233, 2238 в залежності
від виду погашення (тіло, відсотки,
прострочені відсотки) шляхом подання
власником рахунку платіжного
доручення або шляхом договірного
списання банком коштів з рахунку
клієнта, якщо таке договірне списання
передбачено у кредитному договорі чи
договорі банківського поточного
рахунку.

Разом з тим, пунктом 5.1 Кредитного
договору передбачено, що повернення
суми кредиту Позичальник зобов'язаний
проводити шляхом перерахування на
рахунок НОМЕР_1, відкритий в ОД ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль».

Згідно Плану рахунків в банках України,
затвердженому Постановою правління
НБУ №280 від 17.06.2004р. та зареєстрованій в
Міністерстві юстиції України 26 липня
2004 р. за № 919/9518 рахунок НОМЕР_1 - є
аналітичним рахунком банку,
призначеним для обліку наданих
кредитів, та відповідно на цей рахунок
не можу здійснюватися погашення в
іноземній валюті.

Договір на обслуговування рахунку
НОМЕР_1 між банком та Позичальником не
укладався, вказаний рахунок не є
рахунком клієнта.

Суб'єктна дієздатність банку була
обмежена наявною в момент укладення
правочину Генеральною ліцензією банку.

Операції, при яких готівка іноземної
валюти реально приймається до каси
банку, проте не зараховується на
поточний банківський рахунок фізичної
особи чи юридичної особи, а
обліковується на аналітичному рахунку,
- є операціями з готівковою іноземною
валютою в касі банку.

Право на проведення операцій з
готівковою іноземною валютою АТ
«Райффайзен Банк Аваль» отримав лише у
2011 році, разом з Генеральною ліцензією
НБУ на здійснення валютних операцій.

Відповідно, у наявному на час укладення
спірного Кредитного договору Додатку
до письмового Дозволу НБУ на право
здійснення валютних операцій, АТ
«Райффайзен Банк Аваль» не мав права на
здійснення валютних операцій з
готівковою іноземною валютою в касі
банку.

Згідно ст.227 ЦК України, правочин,
вчинений юридичною особою без
відповідного дозволу (ліцензії) може
бути визнаний недійсним.

Оскільки Генеральна ліцензія
(письмовий Дозвіл НБУ), як основний
дозвільний документ, на підставі якого
банк мав право проводити операції з
іноземною валютою, не давала йому права
на проведення визначеної в договорі
операції, відтак в такому випадку для
проведення такої операції необхідно
було отримати індивідуальну ліцензію
НБУ, як вказано в ст.5 Декрету КМУ «Про
систему валютного регулювання та
валютного контролю» від 19.02.1993 р., проте
ні банк, ні позичальник такої
індивідуальної ліцензії не отримували.

Слід зазначити, що отримання
індивідуальної ліцензії НБУ сторонами
кредитного договору в іноземній валюті
не потрібно лише в тому випадку, якщо
кредит правомірно надано у суворій
відповідності до умов отриманої банком
Генеральної ліцензії.

В судове засідання відповідач
(представник) не з'явився, про час, дату
та місце розгляду справи був належним
чином повідомлений (ч. 9 ст. 74 ЦПК
України), про причини неявки суд не
повідомив, заяви про розгляд справи в
його відсутність та заперечень на
позов до суду не надав.

Представник позивача, до суду, до
судового засідання надав заяву, в якій
просив розглядати справу за його
відсутністю заочно, викладене в
позовній заяві підтримує в повному
обсязі.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка
бере участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки
визнанні неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено,
що у разі неявки в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі
фіксування судового процесу
звукозаписувальним засобом не
здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо доказів щодо взаємовідносин
сторін, а також маючи згоду
представника позивача на заочний
розгляд справи, суд вважає можливим
заочно розглядати справу у відсутності
належно повідомленого відповідача без
фіксування судового процесу
звукозаписувальним засобом.

Суд, дослідивши матеріали справи,
наявні у справі докази, дійшов висновку
про можливість часткового задоволення
даного позову, виходячи із нижче
викладених підстав.

26 червня 2007 року між Відкритим
акціонерним товариством «Райффайзен
Банк Аваль», тепер Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
(далі за текстом «Банк») та ОСОБА_3 (далі
за текстом - «Позичальник»), було
укладено Кредитний договір №
014/0034/85/77437.

Відповідно до розділу І Кредитного
договору, Банк надає Позичальнику
кредит у вигляді невідновлювальної
кредитної лінії у розмірі 39.179,00 доларів
США на строк 144 місяці з кінцевим
терміном повернення 26 червня 2019 року за
14.1% річних.

Згідно п.1.4 Кредитного договору, у
випадку оформлення Державного акту на
землю та її подальшу передачу в іпотеку
Банку, відсоткова ставка за вказаним
кредитом встановлюється на рівні 12.85%
річних. Кредит надається на
задоволення споживчих потреб
Позичальника.

Згідно з положеннями Закону України
«Про банки і банківську діяльність»,
банківська діяльність в Україні
проводиться банками на підставі
отриманих у Національного банку
України банківських ліцензій та у
відповідності до отриманих письмових
дозволів НБУ з додатками, котрі містять
перелік дозволених операцій.

Згідно п. 8.12 «Правил використання
готівкової іноземної валюти на
території України», затверджених
Постановою Правління НБУ №200 від 30.05.2007
р. і зареєстрованих Міністерством
юстиції 18 червня 2007 р. за № 656/13923:
Фінансові установи, які одержали
генеральну ліцензію Національного
банку на здійснення валютних операцій,
і національний оператор поштового
зв'язку можуть використовувати
готівкову іноземну валюту для
проведення валютних операцій
відповідно до отриманих генеральних
ліцензій Національного банку на
здійснення валютних операцій.

На підставі Банківської ліцензії на
здійснення валютних операцій та
письмового Дозволу НБУ банк має право
видавати кредит готівковою іноземною
валютою тільки з поточного рахунку
клієнта (балансові рахунки 26…, «кошти
клієнтів банку», згідно з "Планом
рахунків бухгалтерського обліку
банків України", затвердженого
постановою Правління НБУ від 17.06.2004р.
№280, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 26.07.2004р. за №918/9517),
тобто з банківського поточного
рахунку, відкритого клієнту в банку
відповідно до положень глави 72 ЦК
України.

Згідно Листа НБУ від 03.10.2007 N 41-211/1814-10108
«Про перелік банків, які мають
банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операцій, у тому
числі з валютними цінностями» АТ
«Райффайзен банк Аваль» мав право
відкривати і вести поточні рахунки
клієнтам та надавати валютні кредити.
Тобто, глава 72 ЦК України, Банківська
ліцензія та письмовий Дозвіл НБУ на
здійснення валютних операцій, як
генеральна ліцензія на право
здійснення валютних операцій, сувого
регламентують механізми операцій
банку з валютними цінностями.

Іншими словами, враховуючи вичерпний
перелік дозволених операцій у Додатку
до наявного у банку письмового Дозволу
НБУ на право здійснення валютних
операцій, єдиним можливим і законним
шляхом видачі фізичній особі-резиденту
готівкового кредиту в готівковій
іноземній валюті є відкриття клієнту
поточного рахунку в банку, що надає
кредит (рахунок 2620, «рахунки клієнта»,
згідно «Плану рахунків
бухгалтерського обліку в банках
України», Постанов Правління НБУ №280);
перерахування на поточний рахунок
клієнта (рахунок 2620, згідно «Плану
рахунків бухгалтерського обліку в
банках України») суми безготівкового
кредиту у валюті кредиту (у даному
випадку - в доларах США) з рахунку Банку;
видача готівки в доларах США клієнту на
руки способом, передбаченим
«Інструкцією про касові операції в
банках України»,затвердженою
Постановою Правління НБУ №337, тобто, за
Заявою про видачу готівки з поточного
рахунку клієнта в рамках касового
обслуговування поточного рахунку,
відкритого клієнту у банку на підставі
Договору банківського рахунку, як це
передбачено главою 72 ЦК України.

Згідно пункту 3 глави 2 Інструкції про
касові операції в банках України,
затвердженої Постановою Правління НБУ
№337 від 14.08.2003р., та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 5 вересня
2003р.за № 768/8089: приймання готівки
іноземної валюти від клієнтів
здійснюється за такими прибутковими
касовими документами:за заявою на
переказ готівки: від юридичних
осіб-резидентів та
представництв-нерезидентів - для
зарахування на власні поточні рахунки;
від уповноваженого представника
нерезидента - суб'єкта підприємницької
діяльності - для зарахування на
розподільчий рахунок в іноземній
валюті, відкритий цим банком резиденту
- суб'єкту підприємницької діяльності;
від фізичних осіб - на поточні, вкладні
(депозитні) рахунки та переказу без
відкриття рахунку; за прибутковим
касовим ордером - від працівників та
клієнтів уповноваженого банку за
внутрішньобанківськими операціями;за
документами, установленими
відповідною платіжною системою: від
фізичних осіб - на відправлення
переказу, який приймається в
готівковій формі.

Тобто, за Заявою на переказ готівки
фізична особа може внести готівку
іноземної валюти до каси банку
виключно для зарахування на її
поточний рахунок. Іншого способу
внесення готівки іноземної валюти за
таким касовим документом - не існує.

Згідно пункту 2.2 розділу 2 «Інструкції з
бухгалтерського обліку операцій з
готівковими коштами та банківськими
металами в банках України»,
затвердженої Постановою Правління НБУ
№495 від 20.10.2004р., та зареєстрованої
Міністерством юстиції України 8
листопада 2004р. за №1425/10024: операції з
приймання готівки в національній та
іноземній валютах від клієнтів через
каси банків України відображаються в
бухгалтерському обліку на підставі
відповідних прибуткових касових
документів, визначених Інструкцією про
касові операції в банках України,
затвердженою постановою Правління
Національного банку України 14.08.2003 N 337
та зареєстрованою в Міністерстві
юстиції України 05.09.2003 за N 768/8089 (із
змінами) (далі - Інструкція про касові
операції), такими бухгалтерськими
проводками:приймання готівки від
фізичних осіб для зарахування на
поточні, вкладні (депозитні) рахунки:

Дебет - 1001, 1002;

Кредит - 2620, 2625, 2630, 2635.

Таким чином, з врахуванням положень
Генеральної ліцензії (письмового
Дозволу НБУ з Додатком на право
здійснення операцій з іноземною
валютою) та положень правил ведення
касових операцій і, відповідно, правил
відображення таких операцій в
бухгалтерському обліку в банках
України, встановленому законом,
погашення кредиту в іноземній валюті
можливо виключно з використанням
поточного рахунку клієнта, відкритого
йому в установі банку на підставі
договору банківського рахунку
відповідно до положень глави 72 ЦК
України.

Поточними рахунками клієнта, згідно
Плану рахунків в банках України,
затвердженому Постановою правління
НБУ №280 від 17.06.2004р. та зареєстрованій в
Міністерстві юстиції України 26 липня
2004р. за № 919/9518 є рахунки 2620, що
призначені для обліку коштів клієнта.

Разом з тим, пунктом 5.1 Кредитного
договору передбачено, що повернення
суми кредиту Позичальник зобов'язаний
проводити шляхом перерахування на
рахунок НОМЕР_1, відкритий в ОД ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль».

Згідно Плану рахунків в банках України,
затвердженому Постановою правління
НБУ №280 від 17.06.2004р. та зареєстрованій в
Міністерстві юстиції України 26 липня
2004р. за № 919/9518 рахунок НОМЕР_1 - є
аналітичним рахунком банку,
призначеним для обліку наданих
кредитів та є відмінним від поточного,
тобто договір про відкриття та
обслуговування вказаного рахунку з
фізичною особою не може бути укладено.

Згідно п1.8. «Інструкції про порядок
відкриття, використання і закриття
рахунків у національній та іноземних
валютах», затвердженої Постановою
Правління НБУ № 492 від 12.11.2003р., та
зареєстрованої Міністерством юстиції
17.12.2003р. за № 1172/8493: Банки відкривають
своїм клієнтам за договором
банківського рахунку поточні рахунки,
за договором банківського вкладу -
вкладні (депозитні) рахунки.

Суб'єктна дієздатність банку була
обмежена наявною в момент укладення
правочину Генеральною ліцензією банку
і в частині операцій з готівковою
іноземною валютою банку було надано
право лише на ведення рахунків
клієнтів, відтак банк не мав права на
приймання від фізичних осіб готівки
іноземної валюти на рахунок, відмінний
від поточного, оскільки це є грубим
порушенням Генеральної ліцензії банку,
Інструкції про касові операції в
банках України та Інструкції з
бухгалтерського обліку операцій з
готівковими коштами та банківськими
металами в банках України.

Операції, при яких готівка іноземної
валюти реально приймається до каси
банку, проте не зараховується на
поточний банківський рахунок фізичної
особи чи юридичної особи, а
обліковується на аналітичному рахунку,
- є операціями з готівковою іноземною
валютою в касі банку.

Право на проведення операцій з
готівковою іноземною валютою АТ
«Райффайзен Банк Аваль» отримав лише у
2011 році, - разом з Генеральною ліцензією
НБУ на здійснення валютних операцій.

Відповідно, у наявному на час укладення
спірного Кредитного договору Додатку
до письмового Дозволу НБУ на право
здійснення валютних операцій, АТ
«Райффайзен Банк Аваль» не мав права на
здійснення валютних операцій з
готівковою іноземною валютою в касі
банку.

Згідно ст.227 ЦК України, правочин,
вчинений юридичною особою без
відповідного дозволу (ліцензії) може
бути визнаний недійсним.

Таким чином, встановлено, що пункт 5.1
Кредитного договору суперечить
встановленому чинним законодавством
України порядку повернення отриманих
кредитів, порядку здійснення касових
операцій з готівковою іноземною
валютою, порядку відображення операцій
з готівковою іноземною валютою в
бухгалтерському обліку банку,
положенням Генеральної ліцензії банку,
що дозволяла йому проведення операцій
з іноземною валютою, Декрету КМУ «Про
валютне регулювання та валютний
контроль», ст. 162 КУпАП і є недійсним,
оскільки не відповідає вимогам ст.203 ЦК
України.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що
іноземна валюта може
використовуватись в Україні у випадках
і порядку, встановлених законом.

Оскільки Генеральна ліцензія
(письмовий Дозвіл НБУ), як основний
дозвільний документ, на підставі якого
банк мав право проводити операції з
іноземною валютою, не давала йому права
на проведення визначеної в договорі
операції, відтак в такому випадку для
проведення такої операції необхідно
було отримати індивідуальну ліцензію
НБУ, як вказано в ст.5 Декрету КМУ «Про
систему валютного регулювання та
валютного контролю» від 19.02.1993 р., проте,
ні банк, ні позичальник такої
індивідуальної ліцензії не отримували.

Слід зазначити, що отримання
індивідуальної ліцензії НБУ сторонами
кредитного договору в іноземній валюті
не потрібно лише в тому випадку, якщо
кредит правомірно надано у суворій
відповідності до умов отриманої банком
Генеральної ліцензії.

Згідно п.11 Постанови №5 Пленуму ВССУ
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»,
у разі виникнення спору щодо отримання
сторонами кредитного договору
індивідуальної ліцензії на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу
або як застави (підпункт «г» пункту 4
статті 5 Декрету про валютне
регулювання) суд має виходити з того, що
Національним банком України на
виконання положень статті 11 цього
Декрету, статті 44 Закону України «Про
Національний банк України» в межах
своїх повноважень прийнято Положення
про порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затверджене постановою Правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 9
листопада 2004 року № 1429/10028).

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення
використання іноземної валюти як
засобу платежу без ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк (ця норма
стосується лише тих операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких Національний банк видав йому
банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операції з
валютними цінностями, який до
переоформлення Національним банком
України відповідних ліцензій на
виконання вимог пункту 1 розділу II
Закону України від 15 лютого 2011 року №
3024-VI «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
діяльності банків» генеральною
ліцензією на здійснення валютних
операцій, або генеральну ліцензію на
здійснення валютних операцій).

У зв'язку з наведеним, суди повинні
виходити з того, що надання та
одержання кредиту в іноземній валюті,
сплата процентів за таким кредитом не
потребують наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу у жодної зі сторін кредитного
договору.

Тобто, Пленумом ВССУ встановлено, що не
потребують отримання індивідуальної
ліцензії лише ті операції з валютними
цінностями уповноваженого банку, котрі
є в переліку наявної у банку
Генеральної ліцензії (або ж письмового
Дозволу НБУ на здійснення валютних
операцій).

За приписами ч.1 ст.203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203
цього Кодексу.

Стаття 227 ЦК України встановлює, що
правочин юридичної особи, вчинений нею
без відповідного дозволу (ліцензії),
може бути визнаний судом недійсним.

Згідно частини другої ст. 227 ЦК України,
якщо юридична особа ввела другу
сторону в оману щодо свого права на
вчинення такого правочину, вона
зобов'язана відшкодувати їй моральну
шкоду, завдану таким правочином.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВСУ
№9 від 06.11.2009р. «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правочин
юридичної особи, вчинений без
відповідного дозволу (ліцензії), згідно
зі ст.227 ЦК України, - є оспорюваним.

Вимоги про визнання такого правочину
недійсним можуть заявлятися як
сторонами правочину, так і будь-якою
заінтересованою особою в разі, якщо
таким правочином порушено її права чи
законні інтереси, а також органами
державної влади, які відповідно до
закону здійснюють контроль за видом
діяльності, яка потребує ліцензування.

Порядок погашення кредиту - є істотною
умовою договору, оскільки істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

АТ «Райффайзен Банк Аваль» є юридичною
особою, господарським товариством,
відтак його діяльність
регламентується положеннями
Господарського кодексу України.

У відповідності до ч. 7 ст. 179
Господарського кодексу України (далі -
ГК України), господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими ЦК України, з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих договорів.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода (ч.
2 ст. 180 ГК України).

В ч. 1 ст. 638 ЦК України зазначено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ч.2 статті 345 ГК
України, істотними умовами договору є
мета, сума і строк кредиту, умови і
порядок його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
відсоткові ставки, порядок плати за
кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту.

Згідно ст. 203 ЦК України та Постанови
Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 р. «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», зміст
правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України (
254к/96-ВР ) (статті 1, 8 Конституції
України).

Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення
правочину.

У відповідності до п.8 Постанови
Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 р. «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
зазначено, що згідно зі статтею 217 ЦК
України правочин не може бути визнаний
недійсним у цілому, якщо закону не
відповідають лише його окремі частини
й обставини справи свідчать про те, що
він був би вчинений і без включення
недійсної частини. У цьому разі
відповідно до статті 217 ЦК України, суд
може визнати недійсною частину
правочину, з'ясувавши думку сторін
правочину. Якщо у недійсній частині
правочин був виконаний однією зі
сторін, суд визначає наслідки його
недійсності залежно від підстав, з яких
він визнаний недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 Цивільного
кодексу України, недійсне зобов'язання
не підлягає забезпеченню. Недійсність
основного зобов'язання (вимоги)
спричиняє недійсність правочину щодо
його забезпечення, якщо інше не
встановлено цим Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 4, 13, 192, 203, 215, 217, 227, 236, 524, 638, 1212 ЦК
України, ст. ст. 179-180, 345 ГК України, ст.
ст. 3-4, 10-11, 15, 59-60, 109, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 294
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» про
захист прав споживачів, визнання
недійсними кредитного та іпотечного
договір - задовольнити частково.

Визнати недійсним з моменту укладення
Договір іпотеки ВЕО№176227,
зареєстрований в реєстрі за №132,
реєстраційний № 5219828, контрольна сума
ВА56Б61577, укладений 26 червня 2007 року між
Відкритим акціонерним товариством
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Овідіопольського районного
нотаріального округу, ОСОБА_4

Визнати недійсним з моменту укладення
Договір про внесення змін від 06 березня
2008 року ВКА№321694, зареєстрований в
реєстрі за №406, контрольна сума
ГГ3ГЕБДАДО та посвідчений приватним
нотаріусом Овідіопольського районного
нотаріального округу ОСОБА_4 до
Договору іпотеки ВЕО№176227,
зареєстрованого в реєстрі за №132,
реєстраційний № 5219828, контрольна сума
ВА56Б61577, укладеного 26 червня 2007 року між
Відкритим акціонерним товариством
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3,
посвідченого приватним нотаріусом
Овідіопольського районного
нотаріального округу, ОСОБА_4

Державній реєстраційній службі
речових прав Одеського міського
управління юстиції Одеської області
вилучити запис з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна реєстраційний номер 6734853
зареєстрованого 06.03.2008 року за номером
6734853 реєстратором Приватний нотаріус
ОСОБА_4, Овідіопольський районний
нотаріальний округ про заборону
відчуження земельної ділянки -
будівництво і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка), земельна
ділянка площею 0,0613 га. Адреса: АДРЕСА_1,
кадастровий номер: ;02;007;0110.

Державній реєстраційній службі
речових прав Одеського міського
управління юстиції Одеської області
вилучити запис з Єдиного реєстру
іпотек реєстраційний номер обтяження
5219826 зареєстрованого 06.03.2012 року
реєстратором: Приватний нотаріус
ОСОБА_4, АДРЕСА_2, за номером 5219826, об'єкт
обтяження земельна ділянка. Цільове
призначення - будівництво і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), земельна ділянка
площею 0,0613 га, адреса: АДРЕСА_1,
кадастровий номер:;02;007;0110.

В іншій частини позовних вимог -
відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення,
може бути подана відповідачем до
Приморського районного суду м. Одеси,
протягом 10-ти днів, після отримання
копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
рішення суду може бути оскаржено в
Апеляційний суд Одеської області через
Приморський районний суд м. Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя:

О.С.Турецький

12 березня 2014 року