Провадження № 2/522/1781/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року Приморський районний
суд м Одеси, у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.

при секретарі - Соболевої О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Одеської
міської ради третя особа: Перша Одеська
державна нотаріальна контора про
визнання права власності, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа: Шоста Одеська державна
нотаріальна контора, Перша Одеська
державна нотаріальна контора про
визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, Одеської міської ради, у якому
просить визнати за ОСОБА_1 право
власності на спадкове майно, а саме: 3/20
частки житлового будинку, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

У свою чергу ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1
з зустрічним позовом, у якому просить
визнати недійсним заповіт ОСОБА_3, який
заповів належні йому 3/20 частки
житлового будинку, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
визнати дійсним заповіт ОСОБА_3 від 11
квітня 2008 року, який заповів усе своє
майно, де б воно не було та з чого б воно
не складалося ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а
якщо вона спадщину не прийме або помре
раніше за нього то все вказане майно
заповідає ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у розмірі 30000 грн.,
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2:
вартість судового збору за подання
зустрічної позовної заяви у розмірі -
3509 грн. 82 коп.; вартість судового збору
за подання клопотання про витребування
доказів -114 грн. 70 коп.; вартість
проведення незалежної експертної
оцінки дому - 1 000 грн.; стягнути з ОСОБА_1
витрати: на лікування спадкодавця - 2 000
грн.; догляд спадкодавця - 36 000 грн.;
поховання спадкодавця - 6 500 грн.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги в
повному обсязі та просила їх
задовольнити, у задоволенні
зустрічного позову просила відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
первісний позов не визнав, просив у
його задоволенні відмовити, та просив
зустрічний позов задовольнити.

Представник Одеської міської ради
надав до суду заперечення, у яких
просив у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити.

Представники третіх осіб у судове
засідання не з'явились.

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
ОСОБА_1 підлягає задоволенню з
наступних підстав, а зустрічний позов
задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5
помер ОСОБА_3, який постійно проживав та
був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_3 був складений заповіт,
згідно якого він заповів ОСОБА_1 3/20
частки житлового будинку, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Заповіт посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_5 11 лютого 2010 року
реєстровий номер № 72.

ОСОБА_1 була подана заява про прийняття
спадщини до державної нотаріальної
контори в передбачені законом строки.

В спадковій справі є два заповіти від
померлого, один заповіт на ім'я
відповідача на квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, другий
заповіт на ім'я ОСОБА_1 на 3/20 частки
житлового будинку, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2. Відповідач прийняв
спадщину в повному об'ємі отримав всі
документи, які необхідні для її
оформлення.

ОСОБА_1 було відмовлено в прийнятті
спадщини, в зв'язку з тим, що ним не
надано правовстановлюючих документів
на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. Право на спадкування виникає
у день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець,
який прийняв спадщину, може одержати
свідоцтво про право на спадщину.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно. (Ст. 1297 ЦК
України).

Згідно з п. 216 Інструкції про вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, видача
свідоцтва про право на спадщину на
майно, яке підлягає реєстрації,
провадиться нотаріусом після подання
правовстановлювальних документів про
належність цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна.

Таким чином на даний момент склалася
ситуація, через яку позивач ОСОБА_1 не
може здійснити своє право на отримання
свідоцтва на право власності на
нерухоме майно за заповітом, через
відсутність у нього
правовстановлюючих документів за
спадкове майно. Враховуючи викладене
суд приходить до висновку про
задоволення позову ОСОБА_1

Щодо позовних вимог ОСОБА_2, то суд
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 202 ЦК України заповіт
є одностороннім правочином, тобто дією
особи, спрямованою на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України визначає
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам, особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним, правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Таким чином законом передбачений
конкретний перелік обставин, при яких
правочин може бути визнаний недійсним.

У зустрічній позовній заяві не
наведено жодних з таких підстав, які б
вказували на можливість визнання
недійсними заповітів.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2
стверджує, що ОСОБА_3 не мав права
складати заповіт, за яким 3/20 будинку
АДРЕСА_2 заповів своєму брату ОСОБА_1
так як відповідно до ст. 13 Закону
України «Про власність» та ст. 61 СК
України цей будинок перебував у
загальній сумісній власності подружжя.

Так, відповідно до ст. 57 СК України
(редакція 2010 року) правом особистої
приватної власності дружини та
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування. Як
видно з матеріалів справи право
власності у ОСОБА_3 набуте на підставі
свідоцтва на право власності на
спадщину за законом 21 липня 1999 року та
Розпорядження Приморської районної
адміністрації від 24.07.2001 року.
Зазначені документи чинні, ніким не
оскаржені.

Закон України «Про власність» втратив
чинність 20.06.2007 року.

Відповідно до ст. 1241 ЦК право на
обов'язкову частку у спадщині мають
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова вдівець) та
непрацездатні батьки. Вони спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за
законом(обов'язкова частка).

Перехід права на прийняття спадщини за
спадковою трансмісією регламентовано
статтею 1276 ЦК України і фактично може
стосуватися двох видів спадкування: за
заповітом або за законом. В статті 1217 ЦК
України виділено лише два види
спадкування, а право на обов'язкову
частку та право спадкування речей
(предметів) звичайної домашньої
обстановки регламентовані окремими
нормами, що свідчить про виняток із
загального правила.

Ч. 1 ст. 1276 ЦК передбачено, що у випадку,
якщо спадкоємець за заповітом або за
законом помер після відкриття спадщини
і не встиг її прийняти, право на
прийняття належної йому частки
спадщини, крім права на прийняття
обов'язкової частки у спадщині,
переходить до його спадкоємців
(спадкова трансмісія).

Таким чином, право на обов'язкову
частку є особистим, персоніфікованим.
Відповідно до п.п. "в" п. 11 Постанови
Пленуму ВСУ від 31.01.1992 року №2 "Про
судову практику в справах за скаргами
на нотаріальні дії або відмову в їх
вчиненні" передбачено, що спадкоємець,
який претендує на обов'язкову частку у
спадщині повинен подати заяву про
прийняття спадщини. Фактичне прийняття
обов'язкової частки у спадщині
законодавством не передбачено.

Таким чином, суд приходить до висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
спадкове майно, а саме 3/20 частин
житлового будинку АДРЕСА_2.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд м. Одеси
шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя

24.04.2014