АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Семенюк Т.А.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
20 лютого 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

у січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, в
якому просив стягнути солідарно з
останніх на його користь суму боргу 319
120 грн., посилаючись на те, що
позичальник та поручитель не виконали
зобов`язання по поверненню позики.

Ухвалою від 20.02.2014 року позовна заява в
частині вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3
залишена без розгляду.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 20.02.2014 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 319
120 грн. боргу та вирішено питання щодо
стягнення судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
постановити ухвалу про закриття
провадження у справі. Посилається на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
судом не з'ясовано справжню правову
природу правовідносин. А саме, суд не
врахував, що спір виник між приватними
підприємцями, тому підлягає розгляду в
господарському суді. Грошових коштів у
позивача вона у борг не отримувала, а
розписка була написана на вимогу
ОСОБА_3 у підтвердження зобов`язань за
господарськими договорами, а саме за
поставку товару.

Представник позивача ОСОБА_4 просила
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Апелянт у судове засідання не
з`явилася, про день та час розгляду
справи повідомлена у встановленому
законом порядку, причини неявки не
повідомила, у

Справа № 22-ц-796/6219/2014

Головуючий у суді першої інстанції
Сухомлінова С.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції
Махлай Л.Д.

зв`язку з чим колегія суддів вважає за
можливе розгляд справи у її
відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК
України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що між
сторонами 05.07.2013 року було укладено
договір позики, згідно якого позивач
надав відповідачу кошти в розмірі 319 120
грн., без зазначення терміну
повернення.

Цього ж дня в забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_1, між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 було укладено договір поруки за
умовами якого остання взяла на себе
зобов'язання щодо повернення грошової
суми 319 120 грн.

Враховуючи, що 10.12.2013 року ОСОБА_2
направив на адресу ОСОБА_1 досудову
вимогу про повернення суми боргу в
строк до 18.12.2013 року, яка належним чином
виконана не була, суд вважав позовні
вимоги законними та обґрунтованими.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони не
відповідають встановленим обставинам
та нормам матеріального права.

Так, згідно зі ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передачі грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до розписки ОСОБА_1
зобов`язалася повернути ОСОБА_2 борг 319
120 грн. за товар, який брала 05.07.2013 року.

Крім даної розписки будь -яких інших
доказів на підтвердження укладення
договору позики позивач не надав.

Разом з тим, у розписці не вказано про
те, що позивач надав у борг
відповідачці грошові кошти чи інші
речі, визначені родовими ознаками.
Натомість за змістом розписки вказані
грошові кошти є платою за поставлений
товар, а не позикою.

Відтак суд першої інстанції помилково
виходив з того, що між сторонами було
укладено договір позики та неправильно
застосував до спірних правовідносин
положення ст. 1049 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Позивач не заявляв вимог про стягнення
заборгованості за поставлений товар
виходячи з договору про поставку
товару чи з інших підстав та ці питання
не були предметом судового розгляду, а
відтак апеляційний суд позбавлений
можливості вирішити спір по дійсним
правовідносинах, які склалися між
сторонами та у випадку, якщо такі
відносини випливають з господарської
діяльності сторін, як приватних
підприємців вирішувати питання про
закриття провадження.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 20 лютого 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення боргу відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді