АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Бреславського О.Г.,
Половінкіної Н.Ю.

секретар Скрипник С.В.

за участю позивача ОСОБА_1, його
представника, третя особа: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Мигівської сільської ради
Вижницького району Чернівецької
області, треті особи без самостійних
вимог: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 про визнання права власності на
спадкове майно, за апеляційною скаргою
ОСОБА_6, яка за довіреністю представляє
інтереси ОСОБА_5, на рішення
Вижницького районного суду
Чернівецької області від 10 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Мигівської сільської
ради Вижницького району Чернівецької
області, треті особи без самостійних
вимог: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 про визнання права власності на
спадкове майно.

Посилався на те, що 09 листопада 2009 року
ОСОБА_7 склав на нього заповіт, згідно
якого усе своє майно, що батькові буде
належати на день його смерті і на що він
за законом матиме право заповів йому,
синові ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько ОСОБА_7 помер.

Вказував, що крім нього спадкоємцями за
законом є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, які на спадщину не претендують.

У визначений законом строк звернувся
із заявою до нотаріуса про прийняття
спадщини, яка на день її відкриття
складалася із житлового будинку № 20 з
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами, що знаходиться

____________________________________________________________________

22ц-565/2014 р.
Головуючий у 1нстанції Кириляк
А.Ю.

Категорія 54
доповідач Савчук М.В.

в с. Мигове по вул. Набережній
Вижницького району Чернівецької
області, проте постановою державного
нотаріуса Вижницької державної
нотаріальної контори Чернівецької
області від 19 листопада 2013 року у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на спірний житловий
будинок відмовлено у зв'язку з тим, що
ним не були надані належним чином
оформлені документи, що посвідчують
право власності ОСОБА_7 на дане майно.

Просив визнати за ним право власності
на спадкове майно, а саме: житловий
будинок літ. «А» загальною площею 136, 6
кв. м., житловою площею 59,00 кв. м., сарай
літ «Б» площею 31,00 кв.м.,сарай літ. «В»
площею 42,70 кв.м. сарай, літ. «Г» площею
56,60 кв.м.; убиральня літ. «Д» площею 1
кв.м.; колодязь, підвал «І» вартістю
258,572,00 грн., який розташований у АДРЕСА_1,
яке залишилося після смерті його
батька.

Рішенням Вижницького районного
суду Чернівецької області від 10 лютого
2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності
на спадкове майно, а саме: житловий
будинок літ. «А» загальною площею 136, 6
кв. м., житловою площею 59,00 кв. м., сарай
літ «Б» площею 31,00 кв.м.,сарай літ. «В»
площею 42,70 кв.м. сарай, літ. «Г» площею
56,60 кв.м.; убиральня літ. «Д» площею 1
кв.м.; колодязь, підвал «І» вартістю
258,572,00 грн., який розташований у АДРЕСА_1,
яке залишилося після смерті його
батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, яка за
довіреністю представляє інтереси
третьої особи ОСОБА_5, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення.
Вважає дане рішення в частині
задоволення позовних вимог про
визнання за ОСОБА_1 права власності на
сарай літ. «В» площею 42,70 кв.м. сарай,
літ. «Г» площею 56,60 кв.м.
необґрунтованим та незаконним у
зв'язку з невідповідністю висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.
Апелянт вважає,що судом першої
інстанції неправомірно було узаконено
самочинне будівництво, а саме сарай літ
« В» та сарай літ « Г».

В решті рішення суду не оскаржується.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін як законне
та обґрунтоване.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
оспорюваний житловий будинок не є
самочинним будівництвом, господарські
та побутові будівлями та спорудами, які
призначені для його обслуговування,
входять до складу спадщини, тому
визнання права власності на спадкове
майно не суперечить вимогам
законодавства.

Колегія суддів вважає, що висновки суду
відповідають обставинам справи та
ґрунтуються на законі.

Як установлено судом, що ОСОБА_1 є
спадкоємцем за заповітом після смерті
батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою державного нотаріуса
Вижницької державної нотаріальної
контори Чернівецької області від 19
листопада 2013 року позивачу відмовлено
у видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на житловий
будинок АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що ним
не були надані належним чином
оформлені документи, що посвідчують
право власності ОСОБА_7 на дане майно.

Судом установлено, що завершення
будівництва житлового будинку
відбулося в 1989 році, де на той момент не
існувало жодного нормативного акту, що
передбачав би процедуру введення
завершеного будівництвом приватного
житлового будинку в експлуатацію.
Аналіз норм законодавства свідчить про
те, що до 05 серпня 1992 року не
передбачалась процедура введення
приватних житлових будинків в
експлуатацію при оформленні права
власності, тому з метою захисту права
позивача судом визнано право власності
на будинок.

Зазначені висновки суду першої
інстанції апелянт не оспорює.

З матеріалів справи вбачається, що
спадкова маса включає також
господарські будівлі і споруди: сарай
літ «Б» площею 31,00 кв.м., сарай літ. «В»
площею 42,70 кв.м., сарай, літ. «Г» площею
56,60 кв.м.; убиральня літ. «Д» площею 1
кв.м.; колодязь, підвал «І».

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно ст. 186 ЦК України річ, призначена
для обслуговування іншої (головної)
речі і пов'язана з нею спільним
призначенням, є її приналежністю.
Приналежність слідує за головною
річчю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно положень постанови Пленуму
Верховного суду України № 7 від 04.10.1991
«Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» різні господарські будівлі
(літні кухні, сараї тощо) є підсобними
будівлями і складають з будинком одне
ціле.

Відповідно до п. 27 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)» розташовані на земельній
ділянці поряд із житловим будинком
господарсько-побутові будівлі й
споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо
відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є
приналежністю головної речі (будинку).
У зв'язку із цим положення частини
п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для
визнання за власником такого житлового
будинку самостійного права власності
на самочинно побудовані
господарсько-побутові будівлі й
споруди, що були зведені після набуття
ним права власності на будинок чи
садибу.

Таким чином, допоміжні господарські
будівлі та споруди а саме: сарай літ.
«В» площею 42,70 кв.м. сарай, літ. «Г»
площею 56,60 кв.м. є приналежністю
житлового будинку та призначені для
його обслуговування і пов'язані з ним
спільним призначенням.

Виходячи з наведеного
безпідставними є посилання в
апеляційній скарзі на правовий режим
самочинного будівництва вказаних
споруд.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З матеріалів справи вбачається,
що рішенням Вижницького районного суду
Чернівецької області від 05 листопада
2012 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 09 жовтня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про
визнання права спільної сумісної
власності на житловий будинок та
визнання права власності на ? частину
будівельних матеріалів у вигляді
незавершеного будівництва відмовлено.
Вказаним рішенням вирішувалося
питання про право ОСОБА_5 на сараї літ.
«В» та літ. «Г», де зазначено, що вони
належать до будинку і самостійно не
можуть бути об'єктом права спільної
сумісної власності.

Отже, визнання права власності на
сараї літ. «В» та «Г » за позивачем не
порушує будь-які цивільні права
третьої особи ОСОБА_5

Враховуючи зазначені обставини,
колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги є безпідставними,
висновків суду першої інстанції не
спростовують, а тому рішення є
законним та обґрунтованим, підстав для
його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України ,
колегія суддів ,-

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, яка за
довіреністю представляє інтереси
ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 10 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді :