Справа № 303/7786/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 квітня 2014 року

м.Мукачево

Мукачівський місьрайонний
суд Закарпатської області в складі
одноособово:

головуючого - судді
Іваницького Р.С.

при секретарі судового
засідання Чудіній
В.М.

за участі позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Гелмеці Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Мукачево
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Лалівської сільської ради
Мукачівського району про
відшкодування матеріальних збитків та
моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
голови Лалівської сільської ради
Гелмеці Євгена Васильовича на його
користь суму матеріального збитку у
розмірі 2 560 гривень, суму компенсації
моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень,
мотивуючи тим, що неправомірними
діями відповідача завдано йому шкоди
морального та матеріального характеру,
внаслідок неналежного виконання ним
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» в частині, що
стосується надання відповідей на
інформаційні запити. Також
відповідачем безпідставно було його
звинувачено, у тому що він погрожував
останьому. Вказані дії відповідача
стали причиною різкого погіршення у
нього стану здоров'я, для відновлення
якого позивач витратив значні кошти.
Крім того, позивач поніс матеріальні
витрати, пов'язанні з підготовкою як
інформаційних запитів, загальна
кількість яких склала 24, так і позовних
заяв про оскарження неправомірних дій
суб'єкта владних повноважень.

У процесі судового розгляду справи
позивач на підставі клопотань від
29.01.2014 року, 21.03.2014 року та від 08.04.2014
року остаточно збільшив розмір своїх
позовних вимог до суми 3 826,89 грн.
матеріальної шкоди та суми 90 000,00
моральної шкоди (а.с.66-69, 101-104, 121-123)..

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
збільшені позовні вимоги підтримав з
наведених у позовній заяві підстав і
просив їх задовольнити.

Представник відповідача Гелмеці Є.В. в
судовому засіданні позов не визнав
повністю, та подав письмові
заперечення, у задоволенні позовних
вимог просив відмовити в повному
обсязі (а.с.31-33).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3
повідомив, що його як юриста було
покликано Лалівською сільською радою
на відповідну сесію на якій одним
із питань стояло питання розгляду
великої кількості клопотань і
запитів ОСОБА_1 до Лалівської
сільської ради, але з винекненням
потреби ще більш детального розгляду
даних клопотань на сесії була
оголошена пропозиція про зверненя до
прокуратури Мукачівського району.
Сам заявник ОСОБА_1 на дану сесію
сільської ради не з'явився. На даній
сесії Лалівської сільської ради
ніяких рішень чи дій які б
порушували права та інтереси
заявика ОСОБА_1 не здійснювались.

Заслухавши сторони судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
встановлено.

Згідно зі ст. 1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Частинами першою та другою ст. 11
Цивільного процесуального кодексу
України передбачено, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

2із3

Положеннями ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні спору суд виходить з
того, що дійсно частина друга ст. 24
Закону України «Про доступ до
публічної інформації" містить припис
відносно права осіб, на думку яких
їхні права та законні інтереси
порушені розпорядниками інформації, на
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди в порядку, визначеному
законом.

Частиною першою ст. 15 Цивільного
кодексу України передбачено, що кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається у ст. 16 Цивільного
кодексу України. З урахуванням п.п. 8, 9
частини другої ст. 16 Цивільного кодексу
України, одними із способів захисту
порушеного права є відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди, а також відшкодування
моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на її
відшкодування. Збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку із знищенням
або пошкодженням речі. Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

За загальним правилом, передбаченим
частиною першою ст. 1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Необхідними правовими підставами
відповідальності за завдану майнову
шкоду є наявність складу цивільного
правопорушення, необхідними
елементами якого є: протиправна
поведінка (дії чи бездіяльність) особи,
шкідливий результат такої поведінки
(шкода), причинний зв`язок між
протиправною поведінкою і шкодою та
вина особи, яка заподіяла шкоду.
Наявність всіх чотирьох складових
правопорушення є необхідною вимогою
для притягнення до відповідальності,
якщо інше не встановлено законом.

За відсутності хоча б одного з
визначених елементів цивільна
відповідальність не настає.

В свою чергу, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
тобто заподіяна моральна шкода
відшкодовується тій фізичній особі,
права якої були безпосередньо порушені
протиправними діями (бездіяльністю)
інших осіб (частина перша ст. 1167
Цивільного кодексу України).

Під моральною шкодою розуміють як
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній особі незаконними
діями або бездіяльністю інших осіб.

В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» зазначено, що відповідно до
загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди,
протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні,
в якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Поряд з цим, факт звернення до суду з
вимогами про відшкодування як
матеріальної так і моральної шкоди
покладає на позивача у даній справі
обов'язок довести, що зазначені ним
втрати майнового та немайнового
характеру не є абстрактними, а дійсно
були понесені позивачем.

Фактичний аналіз змісту наявних у
матеріалах справи доказів свідчить про
те, що позивачем не доведено факту
заподіяння йому шкоди, внаслідок
зазначених ним дій відповідача про
ненадання належної відповіді на
запити відповідно до «Про доступ до
публічної інформації», а також
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправною поведінкою та шкодою як
майнового так і немайнового характеру.
Копії виписок з хвороби позивача,
призначення лікарів та лікування
свідчать лише про стан здоров'я
позивача, як ліквідатора аварії на
ЧАЕС, проте ними не встановлюється
причинно-наслідковий зв'язок між діями
відповідача та станом здоров'я
позивача.

3із3

Відсутність цих обов'язкових
елементів, виключає наявність складу
цивільного правопорушення, за
наявності якого можуть бути
задоволенні вимоги про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Позивачем не подано суду належних
доказів, які б підтверджували
конкретну наявність обов'язкових
елементів складу цивільного
правопорушення, зазначених вище.

Наявні у матеріалах справи копії чеків
на придбання канцелярських виробів,
медичних препаратів, медичної книжки,
медичного висновку, не є свідченням
факту наявності шкоди, завданої саме
неправомірними діями відповідача.

Таким чином, суд не знаходить правових
підстав для задоволення позову та
присудження до стягнення з відповідача
матеріальної та моральної шкоди в
збільшених обсягах, зазначених
позивачем.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 158, 174, 209, 215-218 ЦПК
України, ст.ст. 1166, 1167 ЦК України,
Постанови пленуму ВСУ «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди № 6
від 27.03.92, Постанови пленуму ВСУ «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди № 4 від 31.03.95, суд,-

р і ш и в :

У задоволенні збільшених позовних
вимог ОСОБА_1 до Лалівської сільської
ради Мукачівського району про
стягнення матеріальної шкоди в
розмірі 3 826 гривень 89 коп. та моральної
шкоди в розмірі 90 000 гривень -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення шляхом
подачі апеляційної скарги до
Апеляційного суду Закарпатської
області через Мукачівський
міськрайонний суд.

Головуючий

Р. Іваницький