Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №283/69/14-ц
Головуючий у 1-й інст. Міхненко
Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого: судді
Товянської О.В.

суддів: Микитюк
О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі:
Камінній М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Малинського районного суду
Житомирської області від 12 березня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

В січні 2014р. ОСОБА_1 звернулась до суду
з позовом. Просила стягнути з ОСОБА_2
борг за договором позики з урахуванням
індексу інфляції та 3% річних в сумі
20699,46грн. Зазначала, що 04.09.2012р. позичила
відповідачці 20000грн. на строк до липня
2013р. Гроші вона повернула частково в
сумі 2000грн. Протягом строку виконання,
встановленого розпискою, відповідач не
виконала обов'язку по договору позики
щодо повернення грошових коштів.

Рішенням Малинського районного суду
Житомирської області від 12 березня 2014
року позов задоволено частково,
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
борг за договором позики в розмірі
18181,97грн. та 229,40грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення змінити. Зазначає, що 20.10.2012р.
вона повернула позивачці через банк
2000грн. Суд не врахував сплату нею ще
10000грн. (розписка від 04.09.2012р.) Крім того,
позивачка в судовому засіданні факт
отримання від неї вказаної суми не
заперечувала.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 04 вересня 2012р. між
сторонами було укладено договір
позики, за яким ОСОБА_2 позичила у
ОСОБА_1 20тис.грн. із терміном повернення
у липні 2013р.

В матеріалах справи також знаходиться
розписка ОСОБА_2 від того ж 04.09.2012р., з
якої вбачається, що вона зобов'язується
відшкодувати ОСОБА_3 матеріальну шкоду,
завдану її сином - ОСОБА_4 в розмірі
20тис.грн.

Відповідно до ст.ст.1046,1047,1050 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей. Якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України,
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання повністю або частково або в
повному обсязі. Якщо боржник видав
кредиторові борговий документ,
кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути його
боржникові. У разі неможливості
повернення боргового документа
кредитор повинен вказати про це у
розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку. У разі відмови кредитора
повернути борговий документ або видати
розписку боржник має право затримати
виконання зобов'язання. У цьому випадку
настає прострочення кредитора.
Зобов'язання припинається виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ст.ст.202,203,207 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочин має вчинятися у
формі, встановленій законом. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Зміст
правочину не може суперечити цьому
кодексу, іншим актам цивільного
законодавства. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Розписки відповідачка писала
самостійно, належних і допустимих
доказів психологічного або фізичного
тиску з боку позивачки не надала.

Вказані договори недійсними не
визнані, позов про це не заявлявся і
предметом судового дослідження не був.
Ніяких клопотань з цього приводу
відповідачка не заявляла. Тому
посилання на те, що при розгляді справи
в суді було порушено її права, що зміст
розписки є спірним, не знайшов свого
підтвердження.

Є безпідставним посилання в
апеляційній скарзі на те, що позивачка
в судовому засіданні визнала, що, крім
2тис.грн., ОСОБА_2 повернула їй ще
10тис.грн. Згідно технічного запису
ОСОБА_1 пояснила, що 10тис.грн. це сума,
сплачена відповідачкою за матеріальну
шкоду, заподіяну злочином і відношення
до позиченої суми не має.

Заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків (ст..218 ЦК).

Судове рішення відповідає вимогам
закону та матеріалам справи.

Підстави для скасування рішення та
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-315,319,324,325
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малинського районного суду
Житомирської області від 12 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: