Справа №162/135/14-ц
Номер провадження 2/162/69/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31 березня 2014 року
смт. Любешів

Любешівський районний суд
Волинської області

під головуванням судді
Труша В.О.,

за участю секретаря
Гичук О.М.,

позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Мухи М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Спільного
міжгосподарського підприємства
„Любешівагробуд" (далі - СМП
„Любешівагробуд") про стягнення
нарахованої, але невиплаченої
заробітної плати і середнього
заробітку за час затримки розрахунку, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суду з позовом до
СМП „Любешівагробуд" про стягнення
нарахованої, але невиплаченої
заробітної плати і середнього
заробітку за час затримки розрахунку.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 14
листопада 1990 року він працював
машиністом автомобільного крану в СМП
„Любешівагробуд". 23 січня 2013 року був
звільнений з роботи на підставі ст.38
КЗпП України за власним бажанням.

На час звільнення з роботи
відповідачем не проведені виплати
заборгованості по виплаті нарахованої
зарплати та не виплачений середній
заробіток за час затримки розрахунку.

Просив стягнути нараховану, але
невиплачену заробітну плату і середній
заробіток за період затримки
розрахунку з 24 січня 2013 року по 24 січня
2014 року.

В судовому засіданні позивач уточнив
позовні вимоги та просив суд
стягнути із відповідача на його
користь невиплачену заробітну плату в
сумі 6 245 грн. 78 коп. та середній
заробіток за час затримання розрахунку
при звільнені за період з 23 січня 2013
року по 11 березня 2014 року в сумі 15 836
грн. 95 коп.

Представник відповідача Муха М.М.
позовні вимоги визнала повністю та
вказала, що заборгованість по виплаті
заробітної плати позивачу в СМП
„Любешівагробуд" виникла через
скрутне матеріальне становище.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позов підлягає до
задоволення із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 14
листопада 1990 року працював на посаді
машиніста автомобільного крану в СМП
„Любешівагробуд". Даний факт
стверджується копією трудової книжки
позивача НОМЕР_1 від 23 липня 1987 року (а.с.
3-4 ).

Відповідно до наказу № 5-к від 23 січня
2013 року ОСОБА_1 було звільнено із цієї
дати з вказаного місця роботи за
власним бажанням (а.с.3 ).

Відповідно до положень статтей 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Зі змісту вищеназваної норми випливає,
що матеріально-правовий зміст
обов'язку подавати докази полягає в
тому, що, у випадку його невиконання
суб'єктом доказування і неможливості
отримання доказів суд має право
визнати факт, на який посилалась
зацікавлена сторона, неіснуючим, чи
навпаки, як це має місце при
використанні презумпції, існуючим,
якщо інше не доказано другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 47
Кодексу КЗпП України, власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із статтею 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник у день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. У разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен у зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

У відповідності до статті 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон прямо покладає на
підприємство, установу, організацію
обов'язок виплати заробітної плати і
проведення повного розрахунку зі
звільненим працівником - виплати всіх
сум, що належать йому, а у разі
невиконання такого обов'язку з вини
власника або уповноваженого ним органу
наступає передбачена статтею 117 КЗпП
України відповідальність.

Оскільки обов'язок своєчасної виплати
заробітної плати і проведення повного
розрахунку покладається саме на
власника підприємства або
уповноваженого ним органу, тому суд
вважає, що саме роботодавець повинен
доводити ту обставину, що
заборгованість по заробітній платі у
нього перед працівником відсутня.

Виходячи із розміру нарахованої та
невиплаченої заробітної плати суд
приходить до висновку, що з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню
сума заборгованої заробітної плати - 6
245 грн. 78 коп. (а.с.37 ).

Оскільки судом встановлено
невиконання відповідачем,
передбаченого статтею 116 КЗпП України
обов'язку по виплаті працівнику всіх
сум, що належать йому від підприємства
в день звільнення, то для відповідача
наступає передбачена статтею 117 КЗпП
України відповідальність, - виплата
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Як встановлено судом, 23 січня 2014 року
ОСОБА_1 було звільнено з СМП
„Любешівагробуд" за власним бажанням.

Відповідно до розрахунку від 31 березня
2014 року, виданого СМП „Любешівагробуд",
середній заробіток за весь час
затримки виплати заробітної плати
ОСОБА_1 складає 15 836 гривень 95 копійок.
(а.с.38 ).

Враховуючи норми законодавства та
роз'яснення пункту 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України №13 від 24.12.1999
року „Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці",
часом затримки розрахунку при
звільненні позивача відповідно є
період з часу його звільнення по день
постановлення судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене,
проаналізувавши зібрані та досліджені
в судовому засіданні докази в їх
сукупності, взявши до уваги позовні
вимоги, суд приходить до висновку, що з
СМП „Любешівагробуд" на користь
позивача слід стягнути 6 245 грн. 78 коп.
заборгованості по заробітній платі та
15 836 грн. 95 коп. середнього заробітку за
весь час затримки виплати заробітної
плати при звільненні.

Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК
України, з відповідача слід стягнути в
дохід держави судовий збір.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
367 ЦПК України, рішення суду в частині
стягнення заробітної плати у межах
суми платежу за один місяць слід
допустити до обов'язкового негайного
виконання.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 367 ЦПК
України, ст. ст. 116, 117 КЗпП України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Спільного
міжгосподарського підприємства
„Любешівагробуд" в користь ОСОБА_1
заборгованість по заробітній платі в
сумі 6 245 (шість тисяч двісті сорок п"ять)
грн. 78 коп .

Стягнути з Спільного
міжгосподарського підприємства
„Любешівагробуд" в користь ОСОБА_1 15 836 (
п"ятнадцять тисяч вісімсот тридцять
шість) грн.95 коп. середнього заробітку
за весь час затримки виплати
заробітної плати при звільненні.

Стягнути з Спільного
міжгосподарського підприємства
„Любешівагробуд" в дохід держави
судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три)
грн. 60 копійок.

Рішення в частині стягнення
заборгованості по заробітній платі в
межах суми платежу за один місяць
допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Любешівський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - з дня
отримання ними копії цього рішення.

Головуючий: /підпис/ В.О. Труш

З оригіналом вірно.

СУДДЯ ЛЮБЕШІВСЬКОГО

РАЙОННОГО СУДУ
В.О. ТРУШ