Справа № 145/1986/13-ц Провадження №
22-ц/772/1327/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Ратушняк І.О.Категорія:
27Доповідач: Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючого: Луценка В.В.,

суддів:Денишенко Т.О., Нікушина В.П.,

при секретарі: Іщук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про визнання недійсним
договору іпотеки, за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Тиврівського
районного суду Вінницької області від
05 березня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовною заявою до ОСОБА_5, ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання недійсним
договору іпотеки. Свій позов ОСОБА_4
мотивував тим, що 19.05.2008 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір, в забезпечення
виконання зобов'язань за яким ОСОБА_5
надав в іпотеку належне йому на праві
власності нерухоме майно, а саме жилий
будинок по АДРЕСА_1

Під час укладання договору іпотеки
ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса з заявою
про відсутність малолітніх чи
неповнолітніх дітей, що проживають за
вказаною адресою та мають право на
користування предметом іпотеки.

Проте позивач ОСОБА_4 вважає зазначену
заяву такою, що не відповідає
дійсності, в позові зазначив, що за
вказаною адресою проживає його
малолітня дочка ОСОБА_7, а тому просив
суд: встановити факт проживання ОСОБА_7
за адресою АДРЕСА_1 за 28 серпня 2004 року;
визнати за ОСОБА_7 право користування
жилим будинком за тією ж адресою;
визнати договір іпотеки укладений між
ОСОБА_5 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» недійним.

Рішенням Тиврівського районного суду
Вінницької області від 05 березня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду першої інстанції ОСОБА_4 оскаржує
його в апеляційному порядку,
зазначаючи в апеляційній скарзі, що
рішення не відповідає нормам
процесуального та матеріального права,
а тому просив його скасувати, прийняти
нове рішення, яким позов задовольнити у
повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення і
заперечення сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія не знаходить
підстав для її задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що
19.05.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_6 (матір'ю позивача) було укладено
кредитний договір №VIWWGA ,
відповідно до якого ОСОБА_6 отримала
кредит у розмірі 20850,99 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15.00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 19.05.2015
року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором №VIWWGA ЗАТ
КБ «ПриватБанк» і відповідач ОСОБА_5
19.05.2008 року уклали договір іпотеки,
відповідно до якого відповідач надав в
іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок
загальною площею 89.00 кв.м, житловою
площею 48.50 кв.м, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_5
на праві власності на підставі
договору дарування.

При укладенні договору іпотеки ОСОБА_5
надав нотаріусу заяву про відсутність
малолітніх чи неповнолітніх дітей, що
проживають за вказаною адресою та
мають право на користування предметом
іпотеки. Також була надана довідка
виконкому Тиврівської селищної ради
від 08.05.2008 року № 481, згідно з якою
малолітніх та неповнолітніх дітей за
вказаною адресою не зареєстровано, їх
прав на житло не має.

Також при укладенні договору іпотеки
батьками позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6
було подано 19.05.2008 р. до нотаріуса заяву,
якою вони засвідчили, що на момент
укладення договору іпотеки, предметом
якого є цілий житловий будинок з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1,
малолітні або неповнолітні діти у
ньому не проживають, та права
користування цим майном не мають, також
підтвердили відсутність у них
малолітніх та неповнолітніх дітей.

Відповідно до рішення Тиврівського
районного суду Вінницької області від
25 липня 2013 року відповідачем ОСОБА_5
всупереч укладеному договору іпотеки,
без згоди іпотекодержателя, 03.04.2009 року
було зареєстровано ОСОБА_8, ОСОБА_7 та
24.04.2013 року ОСОБА_9 по АДРЕСА_1

Зазначене рішення набуло законної
сили.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином рішенням Тиврівського
районного суду Вінницької області від
25 липня 2013 року було встановлено факт
того, що малолітня ОСОБА_7 була
зареєстрована в АДРЕСА_1 після
укладення договору іпотеки між ОСОБА_5
та ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до абзацу 2 п.44 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
суди повинні виходити із того, чи мала
дитина право власності на предмет
іпотеки на момент укладення договору
іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки не є підставою для
визнання такого договору недійсним із
підстави невиконання вимог закону про
отримання згоди органу опіки і
піклування.

Посилання ОСОБА_4 на існування вироку
Тиврівського районного суду
Вінницької області від 19.11.2013 року не
спростовує висновків суду та є
безпідставним.

Враховуючи викладене судова колегія
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає обставинам та матеріалам
справи, ґрунтується на вимогах закону,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстави
для скасування або зміни рішення
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.
303, 307, 308, 309, 313-315 ЦПК України, судова
колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
рішення Тиврівського районного суду
Вінницької області від 05 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів.

Головуючий суддя: _______
Луценко В.В.

Судді: _______
Денишенко Т.О.

_______
Нікушин В.П.