Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1560/14
Головуючий у 1 інстанції: Калугіна
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів
Бабак А.М.

Полякова
О.З.

При секретарі: Бабенко
Т.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 11 лютого 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про перенесення самочинно збудованого
гаража;

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про знесення самочинного будівництва,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_4 про
перенесення самочинно збудованого
гаража.

В обґрунтування позову зазначав, що він
є власником 53/100 частини житлового
будинку АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_4 є
власником 47/100 часток цього будинку.
Відповідно до рішення
Мелітопольського виконавчого комітету
від 28.12.1954 року у їх спільному
користуванні знаходиться земельна
ділянка площею 550,55 кв.м., яка обслуговує
зазначений будинок, порядок
користування земельною ділянкою не
визначений.

На земельній ділянці відповідач ОСОБА_4
побудував гараж «Д-1» , який порушує
його права співвласника будинку, тим що
зменшений проїзд у дворі будинку. При
виїзді зі свого гаражу він вимушений
робити маневри автомобілем, а коли
ворота гаражу відчинені, то взагалі
неможливо користуватися проїздом.

Посилаючись на вказані обставини
просив зобов'язати відповідача
перемістити самочинно збудований
гараж «Д-І» розміром 5,80x4,20м побудований
на земельній ділянці житлового будинку
АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3
про знесення самочинного будівництва.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що вони
з відповідачем є співвласниками
житлового будинку АДРЕСА_1, який
обслуговується земельною ділянкою
розміром 551 кв.м., яка не приватизована
та знаходиться у їх спільному
користуванні. Порядок користування
земельною ділянкою не встановлений.

Відповідно акту КП «ММБТІ» № 555 від
29.05.2010 року, на земельній ділянці
побудовані: прибудова «а3- 1», розміром
3,0x2,45м; гараж «Д-1», розміром 5,80x4,20м;
сарай «Ж-1», розміром 8,27x5,50м. Крім того,
проведено переобладнання в житловому
будинку «А-1». Перепланування в
належному йому частині житлового
будинку оформлено рішенням
виконавчого комітету Мелітопольської
міської ради №253/3 від 28.10.2010 року.

В 2011 року він звертався до суду про
визнання права власності на гараж «Д-1»,
розміром 5,80x4,20м, збудований ним в 1980
році, та на сарай «Ж-1», розміром 8,27x5,50м,
збудований в 1985 році, але йому було
відмовлено в цьому у зв'язку з
відсутністю згоди співвласника
житлового будинку - ОСОБА_3 При цьому в
2005 році ОСОБА_3 на земельній ділянці,
без його згоди та без належного дозволу
чи проекту самочинно збудував
прибудову «а3- 1» до житлового будинку
«А-1», розміром 3,0x2,45м.

Посилаючись на вказані обставини,
просив суд зобов'язати знести за
власний рахунок самочинно збудовану
належну ОСОБА_3 нежитлову споруду на
території домоволодіння АДРЕСА_1, а
саме прибудову «а3-1», розміром 3,0x2,45м та
стягнути судові витрати.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 11 лютого 2014 року в позові
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про перенесення
самочинно збудованого гаража
відмовлено. В задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про знесення
самочинного будівництва відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
висновки суду не відповідають
обставинам справи і наданим доказам,
рішення ухвалено з порушенням судом
норм матеріального та процесуального
права, судом не враховано, що самочинно
збудований ОСОБА_4 гараж зменшує проїзд
у дворі, чим порушуються його права як
співвласника. Просить рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні його позовних вимог
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким задовольнити його
позов у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, та оскільки апелянт
оскаржує рішення суду в частині
відмови у задоволенні його позовних
вимог, у відповідності до ч.3 п.15
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку», рішення
переглядається лише в цій частині про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з
того, що земельна ділянка сторонами не
приватизована, порядок користування
нею не визначений, тому вона перебуває
у спільному користуванні обох
співвласників будинку. Оскільки,
позивачем не доведено порушення його
прав у той спосіб, що тягне за собою
перебудову, відсутні підстави для
задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що висновок суду
є вірним. Розглядаючи спір, суд першої
інстанції, у відповідності до вимог ст.
212-214 ЦПК України повно, всебічно та
об'єктивно з'ясував обставини справи на
які посилалися сторони, дав належну
правову оцінку правовідносинам, які
склалися між учасниками процесу, та
правильно вирішив спір.

Звертаючись до суду, позивач ОСОБА_3
посилаючись на норми ст. 88 ЗК України,
ст.358,391 ЦК України у позові зазначав, що
встановлений на земельній ділянці
самочинно збудований ОСОБА_4 гараж
порушує його права як співвласника
будинку, тим що зменшився проїзд у двір
будинку та створює йому перешкоди у
користуванні своїм гаражем, а тому
просив усунути перешкоди шляхом
перенесення гаражу на інше місце.

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1 знаходиться у
спільній частковій власності ОСОБА_3-
53/100 часток та ОСОБА_4- 47/100 часток (а.с.6-7).
Будинок розташований на земельній
ділянці площею 550,55 кв.м., яка не
приватизована, перебуває у спільному
користуванні обох співвласників
будинку та порядок користування нею не
встановлений.

Між сторонами виник спір щодо
перенесення гаражу на інше місце.

Відповідно до ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту усунення
перешкод у користуванні шляхом
перенесення гаражу, позивач в силу ст. 10
ЦПК України зобов'язаний довести
правову та фактичну підставу своїх
позовних вимог, а відповідно до ст. 60
ЦПК України кожна із сторін має довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

В порушення вимог даних статей, позивач
не надав доказів того, що гараж ОСОБА_4
дійсно створює йому перешкоди у
користуванні його гаражем.

Будь-яких належних та допустимих
доказів, які б суд апеляційної
інстанції міг би дослідити в порядку ч.2
ст. 303 ЦПК України апелянтом не надано і
до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про те, що позивач не довів
протиправності дій ОСОБА_4 є правильним
та обґрунтованим.

При вирішенні спору судом першої
інстанції обґрунтовано прийнято до
уваги, що побудований відповідачем
гараж є самочинним будівництвом, який
побудований у 1980 році, на даний час
належним чином не оформлений, а тому не
має необхідної інформації щодо
істотного відхилення від проекту, так
як його не існує. Крім того, позивач не
надав доказів, що споруда не відповідає
технічним, санітарним та іншим нормам і
правилам, а враховуючи, що земельна
ділянка не приватизована, між
сторонами не встановлений порядок
користування земельною ділянкою,
відсутні підстави для задоволення
позову.

Доводи апелянта про задоволення позову
лише з підстав того, що йому
створюються перешкоди у користуванні
його гаражем, ґрунтуються на
припущеннях, що є недопустимим в силу
ч.4 ст. 60 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
ухвалено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги зводяться до
переоцінки наданих доказів, яким суд
дав належну правову оцінку у
відповідності до вимог ст. 212 ЦПК
України, а тому правильність судових
висновків вони не спростовують.
Колегія суддів не вбачає підстав для
скасування рішення та ухвалення нового
рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 11 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: