Єдиний унікальний номер 271/6536/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3688/2014
Єдиний унікальний номер
Головуючий у 1 інстанції Кулик Т.Г.
Доповідач Гусєв В.В.
І М Е Н Е М У
Апеляційний суд Донецької області в
головуючого судді
суддів
Гусєва В.В., Халаджи О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
на рішення Червоногвардійського
районного суду міста Макіївки
Донецької області від 24 лютого 2014 року
у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -
У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «Надра» звернулось до суду з
зазначеним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.
Рішенням Червоногвардійського
районного суду міста Макіївки
Донецької області від 24 лютого 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним
рішенням ПАТ «Комерційний банк «Надра»
подало апеляційну скаргу, в якій
ставить питання про скасування рішення
суду та постановлення нового про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає, що судом
безпідставно застосовані строки
позовної давності, оскільки за умовами
договору, він діє до остаточного
виконання позивальником прийнятих на
себе забов*язань.

В судовому засіданні апеляційного
суду відповідач ОСОБА_1 заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
просив рішення суду залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання
апеляційного суду не прибули, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, надали до суду заяви
про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши суддю доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
цивільної справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем пропущено
строк позовної давності.

Висновки суду першої інстанції є
правильними, відповідають фактичним
обставинам справи, нормам права, які
судом вірно застосовані.

Судом встановлено і це вбачається
з матеріалі справи, що між ПАТ
«Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 12
травня 2004 року був укладений кредитний
договір № 201/2004/980-К/60, на підставі якого
останньому було надано кредит у сумі
70560 гривень зі строком сплати до 12
травня 2009 року зі сплатою відсотків у
розмірі 24% річних. На забезпечення
зазначеного кредитного договору 12
травня 2004 року Банком з ОСОБА_2 було
укладено договір поруки № 60, згідно до
якого остання прийняла на себе
обов'язки нести відповідальність у
тому ж об'ємі за обов'язки ОСОБА_1 за
кредитним договором (а.с.12-13, 14-15).

Згідно до п.3.3.2 кредитного
договору, сторони встановили, що
позивальник повинен погашати
отриманий кредит та відсотки за його
користування сплачуєчи щомісячну суму
мінімально необхідного платежу в сумі
2058 гривень до 15 числа кожного місяця.

Відповідно до п.3.3.3 кредитного
договору кінцевий термін повернення
кредиту в строк до 12 травня 2009 року.

Відповідач ОСОБА_1 своїх
зобов'язань за кредитним договором у
повному обсязі не виконав, з 19 січня 2007
року припинив погашення кредиту та
сплату процентів за його користування,
та на 03 жовтня 2013 року мав
заборгованість в сумі 187850,06 гривень,
яка складається із заборгованості за
тілом кредиту в сумі 55150,93 гривні,
заборгованість за нарахованими
відсотками в сумі 90712,67 гривень, пеня за
прострочену сплату тіла кредиту в сумі
16844,01 гривня, пеня за прострочену сплату
нарахованих відсотків в сумі 25 142,45
гривень (а.с.7-8).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення
зобов'язання є прострочення
невиконання зобов'язання в обумовлений
сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін)
виконання якого визначений вказівкою
на подію, яка неминуче має настати,
підлягає виконанню з настанням цієї
події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Як зазначалося вище, сторони
встановили як строк дії договору до 12
травня 2009 року, так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів до 15 числа кожного місяця.

Отже, поряд зі встановленням
строку дії договору сторони встановили
і строки виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного
щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3
ст. 254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1
останній щомісячний платіж зробив 18
січня 2007 року, у той час як з вимогами
про стягнення заборгованості за
кредитом та з вимогами про дострокове
повернення кредиту банк звернувся 19
листопада 2013 року, включивши до
позовних вимог всю заборговану суму.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу
позовної давності пов'язується не
стільки зі строком дії (припинення дії)
договору, як з певними моментами
(фактами), які свідчать про порушення
прав особи (ст. 261 ЦК України).

Отже, з 15 лютого 2007 року позивач
довідався про порушення свого права на
отримання боргу і саме з цього часу
почався початок строку позовної
давності, який відповідно до вимог ст.
259 ЦК України закінчився 15 лютого 2010
року.

Між тим, до суду з вимогою
стягнення боргу позивач звернувся лише
19 листопада 2013 року, що підтверджується
штампом на позовній заяві, яка надійшла
до суду.

При розгляді справи від
відповідачів була надана письмова
заява про застосування строків
позовної давності (а.с.37-38).

Таким чином, сплив позовної
давності є підставою для відмови у
позові.

Така позиція викладена у п. 31
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
враховуючи положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», суди
мають виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

З матеріалів справи вбачається,
що будь-яких письмових договорів про
збільшення строку позовної давності
між сторонами не укладалось,
відповідачами сума заборгованості з
лютого 2007 року добровільно не
сплачувалась.

Отже, суд першої інстанції дійшов
до вірного висновку про застосування
строків позовної давності.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
права або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» відхилити.

Рішення Червоногвардійського
районного суду міста Макіївки
Донецької області від 24 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: