Справа № 760/1103/14-ц
Провадження № 2-1780/14 р.
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва
в складі : головуючого судді -
при секретарі - Пономарьові
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Київської міської ради, Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, треті особи: Головне
управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3,
про визнання права власності на
17.01.2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом в якому просить
визнати за нею право власності на
квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування
за законом після смерті батька ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та
зобов`язати Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у м. Києві
зареєструвати право власності на
зазначену квартиру за позивачкою.
В обґрунтування вимог зазначає, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько
ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася
спадщина на квартиру АДРЕСА_1.
Позивачка зазначає, що вона єдина
спадкоємиця спадкового майна, що
залишилося після смерті її батька.
Після його смерті вона у встановленому
законом порядку та строки прийняла
спадщину, звернувшись до нотаріальної
контори з відповідною заявою.
Проте, після звернення до нотаріальної
контори їй стало відомо, що за життя її
батьком 16.02.2007 року був складений
заповіт на користь ОСОБА_5, та 09.06.2008
року заповіт на користь ОСОБА_3. Також
їй стало відомо, що 24.10.2008 року між її
батьком та ОСОБА_3 був укладений
договір довічного утримання, згідно із
яким її батько передав у власність
ОСОБА_3 спірну квартиру.
Вважаючи, що під час складання вказаних
заповітів та договору довічного
утримання її батько не розумів
значення своїх дій та не міг ними
керувати вона звернулася до суду із
позовом про визнання недійсними
заповітів та договору довічного
Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 20.10.2011 року по справі № 2-895/11
визнано недійсними заповіт ОСОБА_4,
складений 16.02.2007 року на користь ОСОБА_5,
визнано недійсним заповіт ОСОБА_4,
складений 09.06.2008 року на користь ОСОБА_3,
та визнано недійсним договір довічного
утримання, укладений 24.10.2008 року між
ОСОБА_4 і ОСОБА_3.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
24 січня 2012 року рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 20 жовтня 2011
року залишено без змін.

Разом з цим, незважаючи на те, що
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 20 жовтня 2011 року набрало
законної сили 24.01.2012 року, позивачка
досі не може отримати свідоцтво про
право власності на спадкове майно -
спірну квартиру, оскільки право
власності на вказану квартиру в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації зареєстровано за
ОСОБА_3.

Позивачка зазначає, що інакше як за
рішенням суду вона не може захистити
свої права, у зв`язку з неможливістю
після визнання заповітів та договору
довічного утримання недійсними
реєстрації права власності за її
покійним батьком у зв`язку з його
смертю. Позивачка зазначила, що
вирішити питання про визнання за нею
права власності в порядку спадкування
можливо лише у судовому порядку.

Посилаючись на зазначені вище
обставини ОСОБА_1 просить задовольнити
її позовні вимоги.

В судовому засіданні представник
позивачки підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Відповідач - Київська міська рада в
судове засідання не направив свого
представника для участі в розгляді
справи. 05.02.2014 року до суду надійшли
письмові пояснення представника
Київської міської ради з яких
вбачається, що відповідач просить суд
ухвалити рішення у даній справі згідно
норм чинного законодавства. Просить
розглядати справу у відсутності
представника відповідача.

Відповідач - Реєстраційна служба
Головного управління юстиції у м. Києві
в судове засідання не направив свого
представника для участі в розгляді
справи. 17.02.2014 року до суду надійшли
письмові заперечення цього
відповідача в яких відповідач
зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнає, просить відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на
безпідставність позовних вимог до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві.

Третя особа - Головне управління
юстиції у м. Києві в судове засідання не
направив для участі у справі свого
представника. 26.02.2014 року до суду
надійшли письмові заперечення
Головного управління юстиції у м. Києві
з яких вбачається, що третя особа
залишає вирішення даної справи на
розсуд суду.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання
не з`явилася. Про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином. Про
причини своєї неявки суд не повідомила.

З огляду на те, що відповідачі та треті
особи належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи в суді, а
також виходячи з приписів ст. 224 ЦПК
України, враховуючи думку
представника позивача, який не
заперечував протии заочного розгляду
справи, суд вважає за можливе провести
заочний розгляд справи у відсутності
відповідачів та третіх осіб на
підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши представника
позивачки, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
є дочкою ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року, що підтверджується копією
свідоцтва про народження (а.с. 8).

За життя ОСОБА_4 на праві власності
належала квартира АДРЕСА_1, а саме: ?
частина квартири на підставі Свідоцтва
на право власності на житло від 11
листопада 1998 року, виданого Відділом
приватизації державного житла
Залізничного району м. Києва, та ?
частина - на підставі Свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
Дев'ятою Київською державною
нотаріальною конторою 10 вересня 2008
року (а.с.а.с. 10, 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер (а.с.9).

Після смерті батька позивачка ОСОБА_1 в
установленому законодавством порядку
і строки - 10.01.2009 року - звернулась до
Дев`ятої Київської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, до складу якої
входили грошові вклади та квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, після звернення до нотаріальної
контори ОСОБА_1 стало відомо, що за
життя її батьком 16.02.2007 року був
складений заповіт на користь ОСОБА_5, та
09.06.2008 року заповіт на користь ОСОБА_3.
Також позивачці стало відомо, що 24.10.2008
року між її батьком та ОСОБА_3 був
укладений договір довічного утримання,
згідно із яким її батько передав у
власність ОСОБА_3 квартиру, розташовану
за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з листа Київського
міського БТІ від 03.02.2014 року згідно з
даними Бюро, АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_1),
на праві власності зареєстрована за
ОСОБА_3 на підставі договору довічного
утримання, посвідченого 9-ою Київською
державною нотконторою 24.10.2008 року, №
4-2524.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 20.10.2011 року по справі №2-895/11
визнано недійсним заповіт ОСОБА_4,
складений 16.02.2007 року на користь ОСОБА_5,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 і зареєстрований в
реєстрі за № 547; визнано недійсним
заповіт ОСОБА_4, складений 09.06.2008 року на
користь ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 і
зареєстрований в реєстрі за № 2356;
визнано недійсним договір довічного
утримання, укладений 24.10.2008 року між
ОСОБА_4 і ОСОБА_3, посвідчений державним
нотаріусом Дев'ятої Київської
державної нотаріальної контори
Фроловою А.О. і зареєстрований в
реєстрі за № 4-2525.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
24 січня 2012 року рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 20 жовтня 2011
року залишено без змін.

Разом з цим, листом Дев'ятої Київської
державної нотаріальної контори від
31.10.2013 року за № 8541/02-14 позивачці було
відмовлено у видачі Свідоцтва про
право на спадщину за законом в частині
спадкування квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, Державною нотаріальною
конторою було зазначено, що видати
Свідоцтво про право на спадщину за
законом на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, позивачці немає
можливості, оскільки її батьком за
життя на зазначену квартиру був
укладений договір довічного утримання
із ОСОБА_3, яка зареєструвала його в КП
Київське МБТІ. І не зважаючи на те, що
рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 20.11.2011 року вказаний
договір довічного утримання був
визнаний недійсним, в Київському МБТІ
вказана квартира зареєстрована за
ОСОБА_3.

Також нотаріусом було зазначено, що
згідно чинного законодавства Бюро
технічної інвентаризації вже не має
права скасовувати державну реєстрацію,
а Державна реєстраційна служб також не
має права здійснювати державну
реєстрацію права власності на померлу
особу. При цьому Дев'ятою Київською
державною нотаріальною конторою було
рекомендовано позивачці звернутися до
суду з метою захисту своїх прав та
визнання за нею права власності на
зазначену квартиру.

Таким чином на день розгляду справи в
суді у Державному реєстрі речових прав
на нерухоме майно відсутні дані про те,
що право власності на спірну квартиру
зареєстроване за померлим ОСОБА_4, що
унеможливлює отримання позивачкою
свідоцтва про право на спадщину, тобто
існують перешкоди для оформлення
спадкових прав позивачки у
нотаріальному порядку.

У зв'язку з неможливістю реєстрації
права власності за покійним ОСОБА_4
після визнання недійсними заповітів
та договору довічного утримання у
зв'язку зі смертю ОСОБА_4 вирішити
питання про спадкування позивачкою
спірної квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, інакше ніж у судовому
порядку неможливо.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 386 ЦК України,
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями
за заповітом і за законом можуть бути
фізичні особи, які є живими на час
відкриття спадщини, а також особи, які
були зачаті за життя спадкодавця і
народжені живими після відкриття
спадщини. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними
спадщини або відмови від її прийняття,
крім випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено вище та вбачається з
копії спадкової справи відкритої 9-ою
Київською державною нотаріальною
конторою 28.11.2008 року щодо майна
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, а
також з огляду на визнання в судовому
порядку недійсними заповітів ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 та ОСОБА_3, єдиною
спадкоємицею майна ОСОБА_4 є його
дочка - позивачка ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України визначено,
що незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Разом з цим, відповідно до п. п. 4.15, 4.18
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
22.02.2012 № 296/5 (далі - порядок) видача
свідоцтва про право на спадщину на
майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна. Якщо до складу
спадкового майна входить нерухоме
майно, що підлягає реєстрації (за
винятком земельної ділянки), нотаріус
виготовляє витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

З аналізу положень Порядку прийняття і
розгляду заяв про внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України від 12.12.2011
№ 3502/5 року вбачається, що з заявою про
реєстрацію змін до записів про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно може звернутися заявник, який
реєструє право власності на своє майно
(тобто чинним законодавством не
передбачена реєстрація права
власності на нерухоме майно за
померлою особою).

З огляду на викладені вище обставини,
суд вважає, що вимоги позивачки ОСОБА_1
про визнання за нею права власності на
спірну квартиру в порядку спадкування
за законом після смерті її батька
ОСОБА_4 знайшли своє підтвердження під
час розгляду справи в суді і підлягають
задоволенню, оскільки ОСОБА_1 є єдиною
спадкоємицею майна померлого, і
обраний нею спосіб захисту її
спадкових прав є єдиним можливим
способом захистити її права.

Разом з цим, суд вважає такими, що не
підлягають задоволенню вимоги
позивачки в частині зобов`язання
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві
зареєструвати право власності на
зазначену квартиру за позивачкою,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення справ з
метою захисту порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод та
інтересів , зокрема, юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Таким чином, захисту підлягають
невизнані, оспорювані або порушені
права особи. Разом з цим, судом не
встановлено порушення прав позивачки
з боку Реєстраційної служби ГУЮ у м.
Києві, оскільки до вирішення даної
справи у відповідача не було правових
підстав проводити державну реєстрацію
прав на спірне нерухоме майно за
позивачкою. Таким чином, Реєстраційна
служба ГУЮ у м. Києві прав позивачки не
порушувала.

Виходячи з цього в задоволенні позову
ОСОБА_1 в частині зобов`язання
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві
зареєструвати право власності на
спірну квартиру за позивачкою має бути
відмовлено.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд, з врахуванням того, що
позивачка в силу закону звільнена від
оплати судового збору, вважає за
необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88
ЦПК України стягнути з відповідача
Київської міської ради на користь
держави судовий збір за подання позову
в розмірі 3 654 гривень 00 копійок,
оскільки дійшов висновку про те, що
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві прав
позивачки не порушувала.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 321, 328, 386, 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1258,
1261, 1268, 1269 України, ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 209,
212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І
Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_1) в м.
Києві в порядку спадкування за
законом після смерті її батька ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути з Київської міської ради на
користь держави судовий збір в розмірі
3 654 гривень 00 копійок

Рішення може бути оскаржено позивачем
до Апеляційного суду м. Києва через
районний суд протягом 10 днів з дня його
оголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення суду може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя: