РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/4030/14-ц

2/643/2287/14

30.04.2014 Московський районний суд м.
Харкова в складі:

головуючого - Скотаря А.Ю.,

при секретарі - Кречетовій М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в
якому зазначив, що позичив ОСОБА_2 (1-й
відповідач) певну суму коштів, що
підтверджується власноручними
розписками останнього, а саме: двома
розписками від 12.11.2012 на суму 16500,00
доларів США та 38500,00 доларів США,
строком повернення коштів за кожною до
12.12.2012; розпискою від 19.02.2013 на 55000,00
доларів США, строком повернення до
18.03.2013; розпискою від 22.07.2013 на 80000,00
доларів США, строком повернення коштів
до 22.08.2013.

ОСОБА_3 (2-й відповідач) поручився за
виконання 1-м відповідачем своїх
зобов'язань за борговою розпискою від
19.02.2013 та зобов'язався погасити
заборгованість за нею в передбачений
строк в разі невиконання ОСОБА_2 умов
розсипки.

До теперішнього часу жоден з
відповідачів своїх зобов'язань не
виконав, борг не повернув, отже позивач
просить стягнути з ОСОБА_2 загальну
заборгованість за борговими
розписками в сумі 1448309,52 грн. з
урахуванням відсотків та курсу долара
до гривні на день подання позову, а
також солідарно з обох відповідачів
594840,00 грн. - борг за розпискою від 19.02.2013
з урахуванням процентів.

В суді позивач наполіг на задоволенні
позову в повному обсязі при цьому не
заперечував, що за кожною з розписок до
січня 2014 року враховуючи усну
домовленість з позичальником
отримував від останнього 10% від суми
позики щомісячно, проте зазначені суми
коштів не є поверненням основної суми
боргу.

ОСОБА_2 позов визнав частково, а саме в
межах суми основного боргу за
розписками, вказавши, що вважає
незаконним нарахування позивачем
процентів на суму боргу на рівні
облікової ставки Національного банку
України, так як на протязі тривалого
часу сплачував останньому за кожною
розпискою по 10% від суми позики, що
загалом склало близько 200000,00 доларів
США.

ОСОБА_3 підтримав позицію 1-го
відповідача та дав відповідні
пояснення.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши
надані докази, встановив наступні
обставини і відповідні правовідносини:
згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на протязі 2012-2013
років укладено ряд договорів позики, що
сторонами не заперечується та
підтверджується відповідними
розписками (а.с. 23, 25, 27, 29).

За виконання 1-м відповідачем
зобов'язань за договором позики від
19.02.2014 поручився ОСОБА_3 (а.с. 25), проте за
жодною з розписок в передбачений строк
відповідачі своїх зобов'язань не
виконали і борг не повернули, що
останніми не спростовується.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно умов договору та
вимог ЦК України.

Позикодавець, згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК
України, має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Сторони не заперечують, що між ними
існувала усна домовленість про сплату
1-м відповідачем на користь позивача за
користування позикою щомісячно 10% від
суми кожної розписки і ця домовленість
виконувалась ОСОБА_2 до січня 2014 року.
Отже, сторони на підставі ст. 1048 ЦК
України встановили розмір та порядок
одержання позивачем процентів, які
сплачувались 1-м відповідачем
відповідно до досягнутої домовленості
і підстави для стягнення з останнього
процентів ще й на рівні облікової
ставки Національного банку України
відсутні.

Більше того, враховуючи суми позики за
кожною з розписок, час, протягом якого
1-м відповідачем сплачувались проценти
за користування позикою та розмір
таких процентів можна дійти висновок,
що до січня 2014 року ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 сплачено процентів на суму, що в
кілька разів перевищує ту, що
розрахована позивачем на підставі ст.
1048 ЦК України за період користування
його коштами 1-м відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Враховуючи викладене, той факт, що
позика за жодною з розписок
відповідачами не повернута і це не
заперечується останніми, суд вважає за
можливе задовольнити позов частково, а
саме в межах сум, зазначених в
розписках відповідно курсу гривні до
долара США, що існував на час подання
позову, при цьому сума боргу за
розпискою від 19.02.2013 підлягає
солідарному стягненню з обох
відповідачів.

Судові витрати повинні бути стягнуті з
відповідачів відповідно до положень
ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 526, 629, 1046-1049 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н.
НОМЕР_1, зареєстрований в АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
зареєстрований в АДРЕСА_2,
заборгованість за договором позики від
12.11.2012 в розмірі 392565 (триста дев'яносто
дві тисячі п'ятсот шістдесят п'ять)
гривень 25 копійок; за договором позики
від 22.07.2013 в розмірі 815720 (вісімсот
п'ятнадцять тисяч сімсот двадцять)
гривень; за договором позики від 12.11.2012
в розмірі 168242 (сто шістдесят вісім
тисяч двісті сорок дві) гривні 25
копійок.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1,
зареєстрований в АДРЕСА_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5, і.н. НОМЕР_2,
зареєстрований в АДРЕСА_3 на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований в
АДРЕСА_2, заборгованість за договором
позики від 19.02.2013 в розмірі 560807 (п'ятсот
шістдесят тисяч вісімсот сім) гривень
50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н.
НОМЕР_1, зареєстрований в АДРЕСА_1 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, і.н. НОМЕР_2,
зареєстрований в АДРЕСА_3 на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований в
АДРЕСА_2 судовий збір в сумі 1827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) гривень з
кожного.

В іншій частині в задоволенні позову
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Московський районний суд м.
Харкова шляхом подання в 10-ти денний
строк з дня його проголошення
апеляційної скарги, а особою, що
приймала участь у справі, але не була
присутньою під час проголошення
рішення в той самий строк з моменту
отримання його копії.

Суддя

А.Ю. Скотар