Справа №473/5558/13-ц 24.04.2014 24.04.2014 24.04.2014
Провадження №22-ц/784/1317/14
провадження № 22ц/784/1317/2014
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

іменем України

24 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В.,
Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання
Руднік Є.М.,

за участю: позивача ОСОБА_3, її
представника ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5, його представника
ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника позивачів - ОСОБА_4

на рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 20 березня 2014 року

за позовом

ОСОБА_7, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_3
звернулися з позовом до ОСОБА_5 про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням.

Позивачі зазначали, що вони є
співвласниками квартири АДРЕСА_1, яка
розташована на другому поверсі
двохповерхового будинку.

На першому поверсі вказаного будинку
розташовано нежитлові приміщення,
власником одного з яких, а саме №
НОМЕР_1, є ОСОБА_5

Відповідач влітку 2013 року почав
проводити ремонтні роботи в належному
йому приміщенні та провів його
часткову реконструкцію - облаштував
дверний проріз (вхід до приміщення з
АДРЕСА_2), якого до цього часу не було та
облаштував навіс над ним.

Посилаючись на те, що всі ці роботи були
проведені без їх згоди, з порушенням
будівельних норм і правил та
дозвільної документації, а також на те,
що вказаний навіс перешкоджає
користуватись зовнішньою стіною
квартири, вхідні двері створюють шум,
та існує небезпека користування
будинком через облаштування в його
зовнішній капітальній несучій стіні
дверного прорізу, позивачі просили суд
усунути перешкоди в користуванні
належною їм квартирою шляхом
зобов'язання відповідача демонтувати
навіс над вхідними дверима до спірного
нежитлового приміщення з АДРЕСА_2 та
закласти вхідний дверний проріз до
нього.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 20 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивачів - ОСОБА_4, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи та
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просила
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачам
належить на праві спільної часткової
власності квартира АДРЕСА_1, яка
розташована на другому поверсі
двохповерхового будинку.

Власником нежитлового приміщення №
НОМЕР_1, розташованому першому поверсі
вказаного будинку, є ОСОБА_5, який в 2013
році провів реконструкцію зазначеного
нежитлового приміщення, влаштувавши
вхід та встановивши навіс до
приміщення.

При цьому, ним розроблено ескізний
проект архітектурно-художнього
рішення окремого входу в приміщення,
який він подав до відділу
містобудування та архітектури
Вознесенської міської ради. Цей проект
був затверджений на засіданні
архітектурно-містобудівної ради 12
квітня 2013 року (а.с. 117).

Як вбачається із системного аналізу
статті 28 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (далі - Закон
№ 3038-VI), статей 20, 21 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів» від 6
вересня 2005 року № 2807-IV (далі - Закон №
2807-IV) та пункту 3.2 Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України № 127 від 24
травня 2001 року (далі - Інструкція), в
редакціях, чинних на момент виникнення
спірних правовідносин, навіси
віднесені до малої архітектурної
форми, розміщення яких здійснюється в
порядку Закону № 2807-IV за рішенням
місцевих органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування.

Отже, відповідачем дотримано вимоги
чинного законодавства щодо отримання
дозволу на встановлення спірного
навісу.

Зазначене також підтверджується
листом виконавчого комітету
Вознесенської міської ради від 14
жовтня 2013 року (а.с. 6).

Крім того, ОСОБА_5 подав до інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області (далі
- Інспекція ДАБК) декларацію про
початок виконання будівельних робіт,
яка зареєстрована 22 листопада 2013 року
(а.с. 170-171).

Після закінчення будівництва в грудні
того ж року, відповідачем надана до
Інспекції ДАБК декларація про
готовність об'єкта до експлуатації, яка
зареєстрована 11 січня 2014 року (а.с. 175-178).

Відсутність порушень
нормативно-правових актів, державних
стандартів, норм і правил, проектних
рішень також підтверджується актом
перевірки, складеним Інспекцією ДАБК 15
жовтня 2013 року (а.с. 172).

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність підстав, зазначених
позивачами для демонтування спірного
навісу та закладення дверей, а тому
правильно відмовив в задоволенні
позову.

Доводи апелянта про те, що під час
облаштування входу та встановлення
навісу в приміщення відповідачем
порушені норми чинного законодавства,
та посилання при цьому на висновки
експерта, досліджувались судом першої
інстанції. Судом дана правова оцінка
таким доводам, висновки викладені в
мотивувальній частині рішення, і з
таким висновками колегія суддів
погоджується.

Твердження позивачів про те, що стук,
який утворюється від спірних вхідних
дверей порушує їх права, є
необґрунтованим.

Так, згідно Закону України «Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення»
від 24 лютого 1994 року, громадяни при
здійсненні будь-яких видів діяльності
з метою відвернення і зменшення
шкідливого впливу на здоров'я
населення шуму, зобов'язані
здійснювати відповідні організаційні,
господарські, технічні, технологічні,
архітектурно-будівельні та інші заходи
щодо попередження утворення та
зниження шуму до рівнів, установлених
санітарними нормами; вживати заходів
щодо недопущення впродовж доби
перевищень рівнів шуму, встановлених
санітарними нормами, в жилих будинках і
прибудинкових територіях.

За ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Водночас, у матеріалах справи відсутні
будь-які докази на підтвердження того,
що стук від спірної двері перевищує
рівні шуму, установлені санітарними
нормами.

Інших доводів, які б спростували
висновки суду чи доводили б порушення
ним вимог матеріального та
процесуального права, апеляційна
скарга не містить, а тому колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування судового рішення

Керуючись статями 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивачів - ОСОБА_4 відхилити, а рішення
Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від 20 березня 2014
року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: