У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І.,
Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою Шуліки Аліни
Володимирівни, яка діє від імені
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк», на
рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 15 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 14 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» звернулося до суду з
указаним позовом. Зазначало, що 6 лютого
2007 року між сторонами укладено
кредитний договір відповідно до умов
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 1737 грн 58 коп. строком на шість
місяців по 5 серпня 2007 року зі сплатою 12
% річних за користування ним. У зв'язку
з тим, що свої зобов'язання за кредитним
договором ОСОБА_3 належним чином не
виконує, станом на 30 квітня 2013 року
утворилась заборгованість у розмірі 29
598 грн 43 коп. Посилаючись на наведене,
просило задовольнити позов.

Рішенням Запорізького районного суду
Запорізької області від 15 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 14 січня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено у зв'язку з пропуском
строку позовної давності.

Шуліка А.В., яка діє від імені
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»,
звернулася до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ із касаційною
скаргою, в якій просить оскаржувані
судові рішення скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився і апеляційний суд,
виходив із того, що підставою для такої
відмови є сплив позовної давності.

Проте з цими висновками судів щодо
підстав відмови у позові погодитись не
можна.

Судами встановлено, що 6 лютого 2007 року
між публічним акціонерним товариством
комерційним банком «Приватбанк» та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит у розмірі 1737 грн 58 коп.
строком на шість місяців, - по 5 серпня
2007 року зі сплатою 12 % річних за
користування ним.

У зв'язку з тим, що свої зобов'язання за
кредитним договором ОСОБА_3 належним
чином не виконує, станом на 30 квітня 2013
року утворилась заборгованість у
розмірі 29 598 грн 43 коп.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов᾽?язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

У той же час, п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Вирішуючи спір по суті, на порушення
приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України, суди
на зазначене уваги не звернули та за
відсутності в матеріалах справи заяви
відповідача про застосування строків
позовної давності, дійшли помилкового
висновку про відмову у задоволенні
позову у зв'язку із спливом позовної
давності.

Наведені порушення норм
процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК
України) унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, тому
судові рішення не можна визнати
законними та обґрунтованими, в зв'язку
з чим вони підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Шуліки Аліни
Володимирівни, яка діє від імені
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»,
задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 15 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 14 січня 2014 року
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук