Суддя Матвієвська Г. В.
Справа № 644/3302/13-ц
Провадження № 2/644/143/14
Справа № 644/3302/13-ц
п /№ 2/644/143/14
19 березня 2014 року
Орджонікідзевський районний суд
головуючого - судді Матвієвської Г. В.
при секретарі - Черніковій О.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення процентів за
користування коштами, інфляційного
збільшення боргу, трьох процентів
річних, неустойки за невиконання
зобов'язання, моральної шкоди та
звернення стягнення на предмет
08.04.2013 року позивач ОСОБА_1 через
представника звернувся в суд із
позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, в якому, з урахуванням поданих
уточнень, просить стягнути з
відповідачів солідарно на його користь
заборгованість за договором позики від
05.08.2008 року та додатковим договором № 1
до нього від 18.03.2009 року у вигляді
процентів за користування коштами,
інфляційного збільшення боргу, трьох
процентів річних, неустойки за
невиконання зобов'язання та моральної
шкоди на суму 600 000 грн. 00 коп.; в рахунок
задоволення своїх вимог в сумі 659 552 грн.
40 коп. відповідно до рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 03 липня 2009 року по справі №
2-2304/2009 та в рахунок задоволення вимоги
про стягнення процентів за
користування коштами, інфляційного
збільшення боргу, трьох процентів
річних, неустойки за невиконання
зобов'язання та відшкодування
моральної шкоди в сумі 600 000 грн. 00 коп.,
звернути стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1 - шляхом застосування
визначеної ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» процедури продажу шляхом
надання права іпотекодержателю ОСОБА_1
на продаж предмета іпотеки третій
особі - покупцю за ціною, встановленою
на рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності або незалежним експертом на
стадії оцінки майна на момент продажу;
передати предмет іпотеки в управління
позивача на період до його реалізації;
виселити відповідачів з квартири
В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що 03.07.2009 року
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова у повному
обсязі задоволений його позов до
відповідачів про стягнення з них боргу
за договором позики від 05.08.2008 року та
додатковим договором № 1 до нього від
18.03.2009 року в сумі 659 552 грн. 40 коп.
Стягнення вказаної суми боргу не
проведено. При цьому, саме по собі
ухвалення судом рішення про стягнення
з відповідачів боргу не припиняє
зобов'язальних правовідносин: не
позбавляє позивача права вимагати
сплати на його користь процентів за
користування позиченими коштами та не
звільняє відповідачів від
відповідальності за невиконання
грошових зобов'язань у вигляді трьох
процентів річних, інфляційного
збільшення суми боргу та передбаченої
умовами договору неустойки. У зв'язку з
цим, позивач просить суд стягнути з
відповідачів солідарно на його користь
проценти за користування
відповідачами його коштами за період з
03.07.2009 року по 08.04.2013 року в сумі 208 133 грн.
96 коп., інфляційне збільшення суми
боргу в період з серпня 2009 року по
березень 2013 року в сумі 113 783 грн. 46 коп.,
три проценти річних в сумі 74 538 грн. 46
коп., передбачену умовами договору
неустойку в сумі 182 500 грн. 00 коп. та
завдану йому неправомірними діями
відповідачів моральну шкоду в сумі 22 044
грн. 12 коп., а всього - 600 000 грн. 00 коп.
Оскільки в забезпечення виконання
відповідачами їхніх зобов'язань з
повернення боргу за договором позики
від 05.08.2008 року та додатковим договором
№ 1 до нього від 18.03.2009 року, сторонами
укладений іпотечний договір про
задоволення вимог іпотекодержателя, за
умовами якого відповідачі передали
позивачеві в іпотеку квартиру АДРЕСА_1,
позивач також просить суд звернути
стягнення на предмет іпотеки за
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя в рахунок
задоволення його вимог до відповідачів
за цим позовом в сумі 600 000 грн. 00 коп. та
за вимог згідно рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 03.07.2009 року в сумі 659 552 грн. 40
коп. із застосуванням процедури
продажу згідно ст. 38 Закону України
«Про іпотеку» шляхом надання позивачу
права на продаж предмета іпотеки
третій особі - покупцю за ціною,
встановленою на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки суб'єкта оціночної
діяльності або незалежного експерта.
Посилаючись на вжиття заходів
позасудового врегулювання спору і
виконання передбачених законом вимог,
що є обов'язковими для виселення
мешканців із переданого в іпотеку
житлового приміщення, на яке
звертається стягнення, позивач просить
також виселити відповідачів з квартири
АДРЕСА_1 та передати цю квартиру в
управління позивача на період до її
реалізації.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, подав суду заяву,
в якій просив провести судове
засідання за його відсутності. До заяви
додав копію вимоги представника
позивача про добровільне виселення з
квартири, щодо якої іпотеко держателем
прийняте рішення про звернення на неї
стягнення та знаків поштової оплати за
відправлення її на адресу
відповідачів. Позовні вимоги підтримав
повністю і просив їх задовольнити.
Зазначив також, що не заперечує проти
ухвалення заочного рішення в разі
неявки відповідачів.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, письмових заперечень проти
позову суду не надали, про час та місце
розгляду справ були повідомлені
своєчасно та належним чином, про
причини неявки суд не повідомили.

Зі згоди представника позивача суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст. 224
ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що 05.08.2008 року між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачами
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладений
договір позики, викладений в письмовій
формі і посвідчений нотаріально за
реєстровим № 3071 приватним нотаріусом
ОСОБА_5, за яким позивач передав, а
відповідачі прийняли 334 650 грн. 00 коп., що
складало еквівалент 69 000 доларів США, та
строком повернення до 05.02.2009 року. У
випадку несвоєчасної сплати будь-яких
вищевказаних платежів відповідачі
зобов'язалися сплатити позивачу
неустойку у розмірі 500 грн. 00 коп. за
кожний день прострочки.

В забезпечення виконання зобов'язань
відповідачів за договором позики від
05.08.2008 року, відповідач ОСОБА_3 передала
позивачеві ОСОБА_1 в іпотеку належну їй
на праві приватної власності
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 67,0 кв. м., житловою
площею 44,7 кв. м.

18.03.2009 року між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
укладений і нотаріально посвідчений за
№ 1055 додатковий договір № 1 до договору
позики від 05.08.2008 року, за яким
відповідачами була майже повністю, за
виключенням 2 650 грн., повернута
позивачеві сума позики за первісним
договором і отримана нова позика в сумі
89 000 доларів США, повернення якої було
сторонами розстрочене до 18.01.2010 року. У
зв'язку з укладенням 18.03.2009 року
додаткового договору № 1 до договору
позики від 05.08.2008 року, між позивачем
ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_3 того ж дня
18.03.2009 року був укладений додатковий
договір № 1 до договору про задоволення
вимог іпотекодержателя від 05.08.2008 року.

03.07.2009 року Орджонікідзевським
районним судом м. Харкова у цивільній
справі № 2-2304/2009 за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
боргу винесене рішення, яким у зв'язку
із порушенням відповідачами обов'язку
з повернення позики частинами (з
розстроченням) судом достроково
стягнуто з відповідачів гривневий
еквівалент всієї суми боргу за
додатковим договором № 1 від 18.03.2009 року
та залишок неповернутої частини боргу
за первісним договором позики від
05.08.2008 року, всього 659 552 грн. 40 коп.

Станом на момент розгляду справи судом,
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 03.07.2009 року, ані
самостійно відповідачами, ані в
примусовому порядку органами
Державної виконавчої служби не
виконане.

Відповідно до ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином, у зв'язку з
чим суд вважає, що зобов'язальні
правовідносини сторін не припинилися,
і позивач має право на нарахування
процентів за користування
відповідачами його коштами згідно ст.
1048 ЦК України, а також трьох процентів
річних, інфляційного збільшення на
підставі ст. 625 ЦК України та
передбаченої договором неустойки.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно наведеного представником
позивача розрахунку, з яким суд
погоджується, сума процентів за
користування відповідачами позиченими
у позивача коштами в період з 03.07.2009
року по 08.04.2013 року складає 208 133 грн. 96
коп., інфляційне збільшення
заборгованості відповідачів в період з
серпня 2009 року по березень 2013 року
складає 112 783 грн. 46 коп., три проценти
річних складають 74 538 грн. 46 коп.,
розрахована позивачем неустойка за 365
останніх перед поданням позову днів
прострочення дорівнює 182 500 грн. 00 коп.

Додатково позивач вимагає
відшкодувати йому за рахунок
відповідачів завдану ними позивачеві
моральної шкоду в сумі 22 044 грн. 12 коп.

Згідно діючого законодавства, особа
несе відповідальність за заподіяну
моральну шкоду у випадках, коли право
на її відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України або у випадках, передбачених
ст. ст. 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також
іншими нормами законодавства, які
встановлюють відповідальність за
заподіяння моральної шкоди.

Норма ст. 1167 ЦК України регулює
правовідносини, що виникають із
заподіяння позадоговірної шкоди, а
тому не поширюються на спірні
договірні відносини.

Стаття 611 встановлює правові наслідки
порушення зобов'язання, в тому числі і
відшкодування моральної шкоди. Однак,
відповідно до норми ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема і
відшкодування моральної шкоди.

Наслідки порушення договору
позичальником встановлені ст. ст. 625 та
1050 ЦК України, які не передбачають
відшкодування моральної шкоди. Не
передбачає таких наслідків і укладені
сторонами договір позики від 05.08.2008
року та додатковий договір № 1 до нього
від 18.03.2009 року.

Відтак, підстави для задоволення
позову в частині стягнення з
відповідачів на користь позивача
завданої йому неправомірними діями
відповідачів моральної шкоди відсутні.

Таким чином, суд приходить до висновку
про необхідність часткового
задоволення вимог позивача про
стягнення з відповідачів
заборгованості за договорами позики на
суму, що складається з процентів за
користування коштами в період з 03.07.2009
року по 08.04.2013 року в розмірі 208 133 грн. 96
коп., інфляційного збільшення
заборгованості в період з серпня 2009
року по березень 2013 року в розмірі 112 783
грн. 46 коп., трьох процентів річних в
розмірі 74 538 грн. 46 коп., неустойки за 365
останніх перед поданням позову днів
прострочення в розмірі 182 500 грн. 00 коп.,
а всього - 577 955 грн. 88 коп.

Крім того, одночасно із вимогою про
стягнення з відповідачів
заборгованості за договором позики та
додатковим договором № 1 до нього у
вигляді процентів за користування
відповідачами позиченими у позивача
коштами, трьох процентів річних,
інфляційного збільшення та неустойки,
позивач просить також звернути
стягнення на передану йому
відповідачами квартиру АДРЕСА_1.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що квартира
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 01.04.2003 року за
реєстровим № 1085 на праві приватної
власності належить відповідачу ОСОБА_3
і саме нею передана в іпотеку
позивачеві за договором про
задоволення вимог іпотекодержателя
від 05.08.2008 року в забезпечення
виконання відповідачами своїх
боргових зобов'язань за договорами
позики.

Суд зазначає, що відповідно п. 42
Постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.05.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», суд не може
одночасно звернути стягнення на
предмет іпотеки та стягнути суму
заборгованості за кредитним договором.
У такому випадку суд має зазначити в
резолютивній частині рішення лише про
звернення стягнення на предмет іпотеки
із зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця з урахуванням положення
статті 11 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, оскільки відповідач
ОСОБА_3 є майновим поручителем, задля
уникнення подвійного стягнення з неї
боргу, заборгованість за договором
позики від 05.08.2008 року та додатковим
договором № 1 до нього від 18.03.2009 року в
сумі 577 955 грн. 88 коп. підлягає стягненню
лише з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в
той час як ОСОБА_3 відповідно до вимог
ст. 11 Закону України «Про іпотеку» несе
відповідальність перед позивачем
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону, за рахунок
предмета іпотеки іпотекодержатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Відтак, суд приходить до висновку про
обґрунтованість вимоги позивача про
задоволення його вимог до відповідача
ОСОБА_3 за договором позики та
додатковими договорами до нього на
суму 659 552 грн. 40 коп. відповідно до
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 03.07.2009 року та
нарахованих позивачем процентів за
користування позикою в період з 03.07.2009
року по 08.04.2013 року, інфляційного
збільшення боргу в період з серпня 2009
року по березень 2013 року, трьох
процентів річних і неустойки на
загальну суму 577 955 грн. 88 коп.
зверненням стягнення на передану
ОСОБА_3 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Згідно ст. 39 Закону, у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки, в рішенні суду
зазначаються і спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
публічних торгів або із застосуванням
процедури продажу, встановленої ч. 1 ст.
38 цього Закону, яка передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки будь-якій особі - покупцеві.

В своїй заяві позивач просить звернути
стягнення на іпотечне майно шляхом
надання йому як іпотекодержателеві
права на продаж предмета іпотеки
будь-якій третій особі в порядку
процедури згідно ст. 38 Закону України
«Про іпотеку».

Відповідно до п. 9 Постанови № 5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 року, право
вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором,
належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20
ЦК, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України).

Тому, суд приходить до висновку про
законність вимоги позивача про
звернення стягнення на предмет іпотеки
за рішенням суду на підставі ст. 39
Закону України «Про іпотеку» із
застосуванням визначеної ст. 38 Закону
процедури продажу шляхом надання
позивачу як іпотекодержателеві права
на продаж предмета іпотеки будь-якій
особі - покупцю.

Згідно роз'яснень, що містяться в п. 42
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 року,
резолютивна частина рішення суду, у
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки, має
відповідати як вимогам ст. 39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, а саме в ній
повинна бути зазначена початкова ціна
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації (при цьому суд може
зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності незалежним
експертом на стадії оцінки майна).

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України
«Про іпотеку», після прийняття рішення
про звернення стягнення на предмет
іпотеки і з метою отримання продукції,
плодів та доходів, забезпечення
належного господарського використання
переданого в іпотеку нерухомого майна
згідно з його цільовим призначенням,
предмет іпотеки на підставі договору
між іпотекодавцем і іпотекодержателем
або рішення суду може бути переданий
іпотекодержателю або іншій особі в
управління на період до його
реалізації у порядку, встановленому
цим Законом. Управління майном
здійснюється відповідно до
законодавства та умов, визначених
договором чи рішенням суду.

З метою реального виконання рішення
суду в частині звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом продажу його
позивачем як іпотекодержателем
будь-якій особі - покупцю, суд вважає за
доцільне задовольнити його вимогу про
передачу йому предмета іпотеки в
управління на період до його
реалізації.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про
іпотеку», одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд за заявою
іпотекодержателя вправі винести
рішення про виселення мешканців, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок
або житлове приміщення. Разом з тим, в ч.
1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»
зазначено, що виселення проводиться у
порядку, встановленому законом. У
частинах 2 і 3 ст. 40 Закону встановлений
певний порядок дій іпотекодержателя:
після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у цей або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду. Аналогічний
порядок щодо виселення всіх громадян,
що мешкають у житловому будинку або
житловому приміщенні, на які звернуто
стягнення як на предмет іпотеки,
передбачено і в ч. 3 ст. 109 ЖК України.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що 09.10.2013 року
позивач через свого представника
направив відповідачам за адресою
іпотечного майна рекомендований лист
із вимогою про добровільне звільнення
квартири, щодо якої іпотеко держателем
прийняте рішення про звернення на неї
стягнення в порядку ст. 40 Закону
України «Про іпотеку».

Таким чином, позивачем дотримано
передбачену ч. 1 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України
процедуру направлення відповідачам
вимоги про добровільне звільнення
житлового приміщення не менш ніж за 30
днів до подання в суд позову із вимогою
про примусове виселення, і тому суд
вважає цю вимогу також обґрунтованою і
такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. ст. 7, 33, 34, 36, 38, 39, 40
Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК
України та керуючись ст. ст. 57 - 61, 88, 169,
179, 208, 209, 212 - 215, 224 - 226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 - задовольнити частково.

В рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 в сумі 659 552 (шістсот п'ятдесят
дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят дві) грн.
40 коп., відповідно до рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 03 липня 2009 року по справі
№2-2304/2009 та в рахунок задоволення вимог
про стягнення процентів за
користування коштами, інфляційного
збільшення боргу, трьох процентів
річних, неустойки за невиконання
зобов'язання в сумі 577 955 (п'ятсот
сімдесят сім тисяч дев'ятсот п'ятдесят
п'ять) грн. 88 коп., звернути стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 -
шляхом застосування визначеної ст. 38
Закону України «Про іпотеку» процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю ОСОБА_1 на продаж
предмета іпотеки третій особі-покупцю
за ціною, встановленою на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності або
незалежним експертом на стадії оцінки
майна на момент продажу.

Передати предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1 - в управління ОСОБА_1 на період
до його реалізації за визначеною ст. 38
Закону України «Про іпотеку»
процедурою продажу.

Виселити ОСОБА_2 (податковий номер:
НОМЕР_1), ОСОБА_3 (податковий номер:
НОМЕР_2), ОСОБА_4 (податковий номер:
НОМЕР_3) з іпотечного майна - квартири
АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2
(податковий номер: НОМЕР_1), ОСОБА_4
(податковий номер: НОМЕР_3) проценти за
користування коштами, інфляційне
збільшення боргу, три проценти річних,
неустойку за невиконання зобов'язання
в сумі 577 955 (п'ятсот сімдесят сім тисяч
дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 88 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер: НОМЕР_4) з
ОСОБА_2 (податковий номер: НОМЕР_1),
ОСОБА_3 (податковий номер: НОМЕР_2),
ОСОБА_4 (податковий номер: НОМЕР_3) суму
сплаченого судового збору в розмірі 3 441
грн. 00 коп. в рівних частках - по 1 147,00 грн
коп. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду через суд першої
інстанції, який ухвалив судове рішення
шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя:
Г. В. Матвієвська