РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року

Підволочиський районний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого судді
Могачевської В. Й.

при секретарі Реєнт Г.М..

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників Підволочиської РДА
Карпець У.Ю. та Кузя П.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Підволочиськ справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя
особа - орган опіки і пікллування
Підволочтиської РДА про розірвання
шлюбу та визначення місця проживання
дитини , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною
заявою до ОСОБА_5, третя особа на
стороні позивача, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні позивача
- орган опіки і піклування
Підволочиської районної державної
адміністрації про розірвання шлюбу та
визначення місця проживання дитини.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
посилався на те, що з 22 серпня 1999 року по
даний час він перебуває у
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою.

В даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 в них
народився син - ОСОБА_6.

Так як відповідачка ще в 2009 році
поїхала в Італію, де проживає по даний
час, веде аморальний спосіб життя, про
що свідчить народження нею в 2013 році
іншої дитини. Залишивши сина проживати
з ним на Україні, не цікавилася життям
сина, не приймала участі у його
вихованні, практично не виконувала
свої материнські обов'язки.

Фактично вони давно припинили шлюбні
відносини, кожен з них має діаметрально
протилежні погляди на шлюб та сім'ю,
вони давно стали чужими людьми,
перестали розуміти один одного.
Відповідачка протягом тривалого часу
(понад чотири роки) взагалі
самоусунулась не тільки від виховання
дитини, а й від необхідності
матеріально забезпечувати свою сім'ю.

На даний момент ведення між ними
спільного господарства та сумісне
проживання остаточно припинено і за
його глибоким переконанням подальшого
сенсу підтримувати сімейні відносини
не має, оскільки у нього на грунті
сімейно - побутових проблем та
діаметрально протилежних поглядів на
сімейне життя, розвинулася неприязнь
до відповідачки, втрачено до неї
почуття любові та поваги, а тому
просить шлюб розірвати, тат як
переконаний що сім"я їх розпалася
остаточно і не може бути збережена .

Крім того, просить визначити місце
проживання неповнолітнього сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним ОСОБА_1
за адресою АДРЕСА_1.

Мотивуючи свої вимоги в цій частині
позивач стверджує, він краще ніж
відповідачка зможе виховати сина,
створити для нього належні соціально -
побутові умови проживання, збереження
психічного та фізичного здоров'я,
духовного та розумового розвитку.

В нього створені всі умови для
проживання сина: йому на праві
приватної власності належить житловий
будинок в селі Качанівка по вул. Зелена
№ 9 Підволочиського району
Тернопільської області, який є
просторим і в якому створені всі
належні умови для розвитку та
виховання дитини (відпочинку, навчання,
дозвілля), а він як батько буде
продовжувати виконувати свої
батьківські обов'язки належним чином.

Після виїзду дружини за кордон, з 2009
року син постійно проживав разом з ним,
він завжди брав активну участь у
вихованні своєї дитини, він являється
суб"єктом підприємницької діяльності,
має стабільний дохід і в змозі повністю
утримувати та матеріально
забезпечувати потреби дитини, у разі
його відсутності про дитину зможе
подбати його мати, яка проживає разом
за тією ж адресою. Він переконаний, що і
в подальшому зможе в повному обсязі
створювати всі умови для проживання та
нормального розвитку сина,
задовільнити гармонійний розвиток
його особистості в атмосфері любові,
моральної та матеріальної безпечності.

Окрім того просить звернути увагу і на
ту обставину, що син його дуже любить.

Відповідачка, яка тривалий час не
приймала участі в утриманні та
вихованні сина, приїхавши в 2013 році на
Україну, запропонувала взяти сина на
відпочинок на період канікул в Італію.

Він, погодившись на тимчасове
вивезення дитини в Італію, надав
відповідачці письмову заяву,
справжність підпису в якій посвідчену
приватним нотаріусом Підволочиського
районного нотаріального округу .

Однак відповідачка, не виконавши
домовленості, по сьогоднішній день не
повернула сина в Україну, чим завдала
йому психічну та моральну шкоду,
позбавила його права на участь у
вихованні сина та унеможливила
відвідування сином занять у школі,
порушила навчально - виховний процес
неповнолітнього. У зв"язку з
неправомірними діями матері ОСОБА_6 з
16.12.2013 р. не відвідує занять у школі.

В даному випадку, з вини відповідачки
порушується один з найважливіших
обов"язків батьків, а саме - обов"язок
забезпечення здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти. Це їх
обов"язок як перед суспільством (у
цьому дістає вияв його публічно -
правовий характер), так і перед дитиною.
Цей обов"язок батьки повинні
здійснювати відповідно до Закону
України « Про освіту», а також
зобов"язані створити дитині умови для
здобуття освіти, не мають права
перешкоджати відвідуванню дитиною
освітнього закладу.

Син категорично відмовляється від
проживання в Італії, став замкнений,
збуджений, постійно перебуває в гніві,
розмовляє із мамою. Під час розмови по
відеозв"язку СКАЙП постійно плаче,
просить про повернення на Україну.
Відповідачка після відвертих зізнань і
скарг сина заборонила їм спілкуватися.

Просить звернути увагу на те, що син не
володіє італійською мовою, що
позбавляє його можливості у
повноцінному спілкуванні із
оточуючими, завдає дискомфорт та може
призвести до душевної травми. Так як у
сина вроджений порок серця, йому
потрібний спокій та нормальна оточуюча
обстановка, а не постійне хвилювання та
стреси, може призвести до вкрай
негативних наслідків для дитини.

Крім того, у нього виникає сумнів щодо
наявності у сина належних умов для
проживання та засобів до існування,
оскільки його мати - відповідачка по
даній справі матеріально не
забезпечена, ніде не працює, не має
власного помешкання, крім нього має на
утриманні однорічну дитину, батьком
якої є інша особа, що ставить під сумнів
наявність належних засобів для
існування та змогу в подальшому
належним чином забезпечити проживання
(побутові зручності), харчування,
навчання та відпочинок їх спільного
сина і як наслідок це негативно вплине
та позначиться на вихованні та
загальному розвитку сина.

Просить врахувати, що з метою
недопущення повторного вивезення сина
за межі держави, захисту його здоров"я,
фізичного, духовного і морального
розвитку, навчання, створення належних
умов для розвитку природних
здібностей, поваги гідності сина, він
написав заяву про скасування раніше
наданої ним згоди про тимчасовий виїзд
за кордон до Республіки Італія з метою
відпочинку сина. Справжність його
підпису у заяві про скасування згоди на
тимчасовий виїзд за кордон з метою
відпочинку свого малолітнього сина
також посвідчив приватний нотаріус Під
волочиського районного нотаріального
округу ОСОБА_8

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди, щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування, або судом. Під час
вирішення спору щодо місця проживання
малолітньої дитини, беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов"язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров"я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 12 Закону України « Про
охорону дитинства», батьки або особи,
що їх заміняють, несуть
відповідальність за порушення прав і
обмеження законних інтересів дитини на
охорону здоров"я, фізичний та духовний
розвиток, навчання, невиконання та
ухилення від виконання батьківських
обов"язків відповідно до закону.
Всупереч даній правовій нормі, дії
відповідачки, що стосуються
незаконного утримання на території
іноземної держави неповнолітньої
дитини, вчинені виключно в її власних
інтересах, але аж ніяк не в інтересах
сина, який змушений був перервати
навчальний процес, припинити
спілкування з родичами і друзями,
змінити середовище, в якому він
народився, виріс і проживав на нове,
незнайоме для нього, що вкрай негативно
позначається на його здоров"ї та
психологічному стані сина.

Відповідно до ст.ст. 11, 15 ЗУ «Про охорону
дитинства» кожна дитина має право на
проживання в сім"ї разом з батьками або
в сім"ї одного з них та на спілкування
батьків. Батько і мати мають рівні
права та обов'язки щодо своїх дітей.
Предметом основної турботи та основним
обов'язком батьків є забезпечення
інтересів своєї дитини. Дитина, яка
проживає окремо від батьків або одного
з них має право на підтримання з ними
регулярних особистих стосунків і
прямих контактів . Батьки, які
проживають окремо від дитини,
зобов'язані брати участь у її вихованні
і мають право спілкуватися з нею, якщо
судом визнано, що таке спілкування не
перешкоджатиме нормальному вихованню
дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України -
органи опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю моральною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Проживання дитини з одним із батьків не
звільняє обох батьків від права
спілкування з дитиною та обов"язку
виховувати дитину , піклуватися про неї
та матеріально її забезпечувати.

Він не має наміру перешкоджати
відповідачці у здійсненні її прав та
обов"язків щодо участі в утриманні та
вихованні сина.

При прийнятті судом рішення щодо
визначення місця проживання дитини,
просить врахувати, що відповідачка
понад чотири роки не проживає на
території України, не відомі джерела її
доходів, умови проживання, що ставить
під сумнів наявність належних засобів
для існування та змогу в подальшому
належним чином забезпечити проживання
( побутові зручності) , харчування,
навчання та відпочинок сина, а тому
просить визначити місце проживання
сина разом з ним - батьком, який з
урахуванням наведених вище причин
краще зможе забезпечити умови для
проживання, виховання, розвитку та
утримання сина.

В судовому засіданні позивач і його
представник ОСОБА_2 позов підтримали,
дали пояснення аналогічні викладеним в
позовній заяві.

При цьому ОСОБА_1 повідомив, що в
вересні 2009 року його дружина поїхала за
кордон на деякий період часу для того,
що заробити грошей для сім"ї, однак,
незадовго після приїзду знайшла
італійця і через шість місяців після
виїзду з України повідомила, що вона не
буде з ним жити.

В 2013 році дружина народила другу
дитину, батьком якої є інша особа.

На час виїзду відповідачки з України
сину було всього три роки. Весь цей час
син проживав разом з ним, він доглядав і
виховував сина, піклувався про його
здоров"я, допомагав у навчанні. Вони з
сином дуже люблять один одного,
постійно були разом. Навіть коли
дружина приїжджала додому, син більше
хотів бути з ним, а не з відповідачкою.

В липні 2013 року, він на прохання
дружини, дав згоду ( написав заяву )
посвідчену приватним нотаріусом
Підволочиського районного
нотаріального округу Тернопільської
області на тимчасове вивезення
відповідачкою сина, в період з липня 2013
року по липень 2014 року.

В серпні 2013 року відповідачка поїхала з
сином в Італію, але до початку
навчального року привезла його додому.
Після повернення з Італії змінилася
поведінка сина, він став замкнутим,
збудженим. Однак, через деякий час
заспокоївся і став таким яким був
раніше. Однак під час розмов постійно
наголошував, що він хоче жити на
Україні, так як там йому скучно, через
незнання мови не міг ні з ким
спілкуватися, а тому, коли в грудні 2013
року дружина другий раз запропонувала
поїхати в Італію, він не хотів. Однак,
враховуючи те, що дружина обіцяла через
тиждень привезти сина додому, перший
раз виконала свою обіцянку, а тому в
нього не було підстав не довіряти
відповідачці, він переконав сина ще раз
поїхати в Італію, відпочити і знов
повернутися додому.

Однак, вивізши сина, відповідачка по
сьогоднішній день не повернула сина,
заявивши йому в телефонній розмові, що
і не збирається повертати сина на
Україну, а тому в січні цього року він
анулював свою попередню заяву про
надання дозволу на вивезення сина,
однак, незважаючи на неодноразові
звернення до відповідачки з проханням
повернути сина, якому там погано, про що
свідчать його постійні прохання
забрати додому, а також звернення в
різні інстанції з проханням допомогти
повернути дитину додому, син по даний
час вимушено проживає з відповідачкою,
що негативно впливає на його здоров"я
та розвиток .

Відповідачка , яка була повідомлена про
день і час слухання справи у
визначеному законм порядку (через
оголошення в пресі, газета « Свобода» №
31 за 16 квітня 2014 року) в судове
засідання не з"явилася.

Приймаючи до уваги думку позивача та
його представника, які просять справи
вирішувати у її відсутності, керуючись
вимогами ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд
приходить до висновку що справу можна
вирішувати в даному судовому засіданні
на підставі наявних у справі доказів з
постановленням заочного рішення.

Представники органу опіки і піклування
Підволочиської РДА Капрець У.Ю та Кузь
П.М. вважають за можливе справу
вирішувати у відсутності відповідачки
і позов ОСОБА_1 в частині визначення
місця проживання дитини з ним
підтримали.

При цьому начальник служби в справах
дітей Карпець У.Ю. повідомила, що вона
особисто спілкувалася з відповідачкою
- ОСОБА_5 та її і позивача сином - ОСОБА_6,
який на її запитання де хоче жити
розплакався і в категоричній формі
заявив що дуже хоче додому на Україну.
Відповідачка заявила що дитина з
батьком не буде, зразу після цього
перервала зв"язок і більше не хотіла з
ними спілкуватися.

Так як дитина народилася і постійно
проживала на Українві, є її
громадянином, висловила бажання
проживати з батьком на засіданні
комісії з питань захисту прав дитини
одноголосно всіма членами комісії було
прийнято рішення щоб син проживав з
батьком. При цьому вони брали до уваги
прихильність дитини до батька, спільне
постійне проживання батька з сином , а
також те, що в даний час дитина проживає
в державі мовою якої зовсім не володіє
а тому постійно знаходиться в
стресовій ситуації, що може вкрай
негативно відбитися на його здоров"ї.

Вислухавши пояснення позивача та його
представника, представників органу
опіки та піклування Під волочиської
РДА, свідків, дослідивши та оцінивши
докази по справі , суд приходить до
висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 і в
частині розірвання шлюбу, і в частині
визначення місця проживання сина разом
з ним підлягають до повного
задоволення, виходячи з наступних
міркувань.

Сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі з 22 серпня 1999 року по даний час (
свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1
повторно видане відділом реєстрації
актів цивільного стану реєстраційної
служби Бучацького районного
управління юстиції 25 лютого 2014 року).

Від даного шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_1
народився син - ОСОБА_6, свідоцтво про
народження серії НОМЕР_2 повторно
видане 10 січня 2014 року відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Підволочиського районного управління
юстиції у Тернопільській області.

Позивач, відповідачка та їх
неповнолітній син зареєстровані за
адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні встановлено, що
подружнє життя не склалося, оскільки
близько п"яти років сторони разом не
проживають, відповідачка в вересні 2009
року виїхала на заробітки в Італію, де,
зі слів позивача, перебуває по даний
час.

В неї фактично інша сім"я, в 2013 року вона
народила дитину від іншого чоловіка, що
свідчить про неможливість збереження
її та позивача сім"ї, а тому шлюб
необхідно розірвати.

Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла 10
років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають
окремо, не досягли згоди щодо того, з
ким із них буде проживати малолітня
дитина, спір між ними вирішується
органом опіки або судом .

При виїзді відповідачки син залишився
проживати з батьком, який займався його
вихованням, і до грудня 2013 року
постійно проживав з ним в селі
Качанівка Підволочиського району
Тернопільської області, що
підтверджується актом депутата
Качанівської сільської ради від 14.01.2014
року, висновками шкільного психолога,
класного керівника 2 - го класу та
характеристикою на неповнолітнього,
підписаною директором Качанівської
ЗОШ 1-111 та класним керівником
неповнолітнього.

За згодою позивача, який на прохання
відповідачки, 15 липня 2013 року дав згоду
на відкриття візи та тимчасові поїздки
неповнолітнього сина в період з 16 липня
2013 року по 15 липня 2014 року до Польщі ( та
/ або інших країн Шенгенської угоди ) у
супроводі своєї матері ОСОБА_5, яка
зобов"язувалася забезпечити переїзд за
кордон та повернення дитини на Україну.

Скориставшись цією заявою, в середині
серпня 2013 року відповідачка вивезла
сина в Італію та повернула до початку
навчального року повернула на Україну,
а тому позивач не заперечував проти
тимчасової поїздки сина в грудні 2013
року.

Однак, вивізши сина з України
відповідачка не повернула дитину на
Україну, і з 16 грудня 2014 року ОСОБА_6,
який навчається в 2 - му класі
Качанівської ЗОШ 1 - 111 ступенів не
відвідує занять в школі, що
стверджується довідкою № 03 від 03 січня
2014 року виданою директором школи, а
також підтвердили допитані в судовому
засіданні свідки ОСОБА_14, ОСОБА_11 та
ОСОБА_12, які заявили, що син з моменту
народження постійно проживав з
батьком, дуже прив"язаний до нього,
постійно проситься додому. Після
першого повернення з Італії заявив що
йому там не комфортно, він хоче жити з
батьком в Україні і в грудні 2013 року не
мав бажання їхати до Італії, однак
пізніше погодився заявивши що дає
згоду поїхати всього на тиждень.

31 січня 2014 року позивач скасував свою
заяву про дозвіл на тимчасові поїздки
сина до Польщі ( та/або інших країн
Шенгенської угоди ) в період з 16 липня
2013 року до 15 липня 2014 року у супроводі
своєї матері ОСОБА_5 ( заява посвідчена
приватним нотаріусом Під волочиського
районного нотаріального округу
Тернопільської області ОСОБА_8,
зареєстрована в реєстрі за № 98).

Крім того, позивач звертався з заявами
щодо вжиття заходів для встановлення
місця перебування його
неповнолітнього сина та повернення
його на Україну до правоохоронних
органів та інших компетентних органів
( начальника УМВСУ в тернопільській
області, Уповноваженого Верховної Ради
України з прав людини, Прокурора
Тернопільської області , Генерального
консула України в Мілані, Директора
Департаменту консульської служби
Міністерства закордонних справ
України, органу опіки і піклування та
служби в справах дітей Підволочиської
РДА ).

Однак із пояснень позивача
відповідачка під час їхнього
спілкування заявила, що вона не має
наміру повертати сина, який буде жити з
нею. Той факт, що він погано себе
почуває, пройде, оскільки в нього не
буде вибору і він привикне жити з нею.

Відповідно до вимог ст. 161 СК України -
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди того, з ким із
них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опікиі піклування або судом .

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малалітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов"язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров"я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Як слідує з висновку органу опіки і
піклування Підволочиської РДА №
01-209/01-17 від 18.02.2014 року Підволочиська
РДА як орган опіки і піклування , беручи
до уваги те, що малолітній ОСОБА_6 є
громадянином України, народився і
постійно проживав з батьком, який
належним чином виконував батьківські
обов"язки, прихильність до батька,
виявлене бажання проживати в Україні
вважає за доцільне визначити місце
постійного проживання малолітнього
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1,
жителем АДРЕСА_1 .

При цьому суд враховує також висновок
шкільного психолога ОСОБА_13, яка
зазначила, що неповнолітній ОСОБА_6 -
учень 2 - го класу, який під час літніх
канікул перебував разом з мамою в
Італії, з початком нового навчального
року у 2 - му класі проявив ознаки
дезаптації, став тривожним, потребував
додаткової уваги. Психічні процеси:
пам"ять, сприйняття були в межах норми,
інтерес до навчання не втратив, проте в
емоційно - вольовій сфері відбулися
видимі негативні тенденції. Це
проявлялося у різких змінах настрою,
переважання збудження над
гальмуванням,, через що страждала
саморегуляція та функція уваги. До
осінніх канікул адаптувався. Під
можливими причинами таких різких змін
у динаміці особистісного розвитку
ОСОБА_6 психолог зазначив те, що хлопчик
тривалий час проживав з батьком, а
поїздка з матір"ю до Італії спонукала
до високої тривожності та зрушень в
емоційно - вольовій сфері.

При таких встановлених судом фактах,
враховуючи дані про матеріальний стан
позивача, його дохід, позитивні
характеристики за місцем проживання,
прив"язаність дитини до батька, який
займався вихованням сина, створив всі
необхідні умови для проживання та
повноцінного гармонійного розвитку
дитини, а також бажання самої дитини
висловлене представникам служби в
справах дітей Підволочиської РДА
проживати з батьком в Україні, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги про визначення місця проживання
ОСОБА_6 з батьком також підлягають до
задоволення, як обгрунтовані.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 209, 212 -215 ЦПК України, ст.ст. 104, 105,
110- 112, 150, 160, 161 СК України, п. п. 3, 6 ст. 3
Конвенції ООН про права дитини, ст.
Враховуючи наведене, керуючись -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити .

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5,
зареєстрований 22 серпня 1999 року
Язловецькою сільською радою
Бучацького району Тернопільської
області, актовий запис № 10 .

Копію рішення суду після набрання ним
законної сили надіслати до відділу
реєстрації актів цивільного стану
Підволочиського районного управління
юстиції Тернопільської області.

Визначити місцем проживання
малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця села Іванівка
Підволочиського району, мешканця і
зареєстрованого в АДРЕСА_1 ( свідоцтво
про народження серії НОМЕР_2 повторно
видане відділом реєстрації актів
цивільного стану Підволочиського
районного управління юстиції у
Тернопільській області ) разом з
батьком - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8
уродженцем і мешканцем АДРЕСА_1).

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на його
оскарження.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Рішення оскаржується в загальному
порядку .

Рішення набрало законної сили 03 травня
2014 року.

Оригінал рішення знаходиться при
матеріалах цивільної справи №2/604/120/14.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя
В.Й. Могачевська