Справа № 454/2402/13
Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/2709/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 32
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Курій Н.М.,

при
секретарі Данилик І.І.,

з участю позивача ОСОБА_3, представника
відповідача Сироїд Р.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Сокальського районного суду
Львівської області від 26 вересня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Державного підприємства "Львіввугілля"
про стягнення моральної шкоди завданої
професійним захворюванням,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 26 вересня 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ДП "Львіввугілля" в користь
ОСОБА_3 2550 гривень відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров"я при виконанні
трудових обов"язків, внаслідок
професійного захворювання.

Вищезгадане рішення в апеляційному
порядку оскаржив ОСОБА_3 Вважає рішення
суду в частині відмови у задоволенні
позовних вимог в повній сумі
незаконним та необгрунтованим. Просить
рішення суду змінити в частині
стягнення з ДП "Львіввугілля" на його
користь відшкодування моральної шкоди
спричиненої ушкодженням здоров"я при
виконанні трудових обов"язків,
внаслідок професійного захворювання,
стягнувши з Державного підприємства
"Львіввугілля" на його користь 30 000
гривень на відшкодування моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров"я при виконанні трудових
обов"язків, внаслідок професійного
захворювання. Вважає, що розмір
моральної шкоди визначений судом без
урахування роз'яснень п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року, з подальшими змінами «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», відповідно до якого, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, істотність вимушених змін
у його життєвих стосунках, конкретних
обставин по справі і наслідків, що
наступили. Також вважає, що судом
першої інстанції не враховано ступінь
фізичних і моральних страждань
позивача, їх тривалість і тяжкість,
істотність вимушених змін у його
життєвих стосунках, а також конкретних
обставин по справі, і наслідків ,що
наступили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга ОСОБА_3 до
задоволення не підлягає із наступних
підстав.

Згідно ст.173 КЗпП України, шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Під моральною шкодою необхідно
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства,
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 протягом 1983 по 2001 років
працював в шкідливих умовах на
підприємствах ДП «Львіввугілля», а
саме - шахта №1 «Великомостівська».

Відповідно до акту №56 від 11.10.1999 року
про нещасний випадок, пов»язаний із
виробництвом, 11.10.1999 року з позивачем
стався нещасний випадок, внаслідок
якого він отримав забій і розрив лівого
ока з пошкодженням зіниці.

За час виконання своїх посадових
обов»язків, позивач внаслідок
погіршення стану здоров»я
неодноразово звертався за отриманням
медичної допомоги до медичних
закладів.

Висновком МСЕК від 26.01.2000 року позивачу
безтерміново встановлено третю групу
інвалідності та 55 відсотків втрати
працездатності.

Пунктом 4.1 Рішення Конституційного
суду України №1-рп/2004 від 27.01.2004 року
передбачено, що ушкодження здоров»я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов»язків,
незалежно від ступеня втрати
працездатності спричиняють йому
моральні та фізичні страждання.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності вперше,
а тому право на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
отримання професійного захворювання
при виконанні трудових обов'язків, у
позивача ОСОБА_3 виникло 26 січня 2000
року.

Відповідно до ст.5 ЦК
України, акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникають з
дня набрання ним чинності, і не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
відповідальність особи.

Так, за загальним
правилом про дію нормативно-правового
акту в часі до кожної події, факту чи
відносин застосовується той
нормативно-правовий акт, який був
чинний на момент, коли вказана подія,
факт чи відносини мали місце, а не на
момент подання позову чи розгляду
справи в суді. В даному випадку
станом на 2000 рік спірні правовідносини
були врегульовані Правилами
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням
трудових обов'язків, затвердженими
постановою КМУ № 472 від 23.06.1993 року.

Згідно із п. 1 "Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків"
затверджених постановою КМУ № 492 від
23.06.1993 року, які були чинні на момент
виникнення спірних правовідносин,
власник підприємства, установи і
організації (надалі - підприємство) або
уповноважений ним орган (надалі -
власник) несе матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
працівникові каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків
(надалі - ушкодження здоров'я), а також
за моральну шкоду, заподіяну
потерпілому власником фізичного чи
психічного виливу небезпечних або
шкідливих умов праці.

На час встановлення позивачу втрати
працездатності (26 січня 2000 року) діяла
спеціальна норма - ч.2 п.11 зазначених
вище Правил, із врахуванням змін і
доповнень внесеними згідно з
Постановою Кабінету Міністрів України
№1100 від 03.10.1997 року, відповідно до якої
розмір відшкодування моральної шкоди
не може перевищувати 150
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян не залежно від інших будь-яких
виплат.

Відповідно до Указу
Президента України від 25.08.1996 р. N 762/96
"Про грошову реформу в Україні"
неоподатковуваний мінімум доходів
громадян станом на січень 2000 року
становив 17 гривень.

Відтак, максимальний розмір
моральної шкоди за ушкодження здоров'я
під час виконання ОСОБА_3 трудових
обов'язків за висновком МСЕК від 26
січня 200 року буде становити 2550 гривень
з розрахунку 17 х 150 = 2550 гривень.

Таким чином, суд
першої інстанції, частково
задовольняючи позов, прийшов до
обґрунтованого висновку про наявність
правових підстав для відшкодування
моральної шкоди позивачу та її розміру.

Доводи апелянта про
те, що на його користь необхідно
стягнути 30 000 грн. моральної шкоди
суперечать вимогам вищезазначеного
законодавства, є необґрунтованими та
недоведеними.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів доходить висновку, що рішення
суду першої інстанції відповідає
вимогам закону і зібраним у справі
доказам, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги немає.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 26 вересня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.М. Курій

Н.П. Крайник