Справа № 466/3766/13
Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/1965/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

при секретарі - Івановій О.О.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 26 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
третя особа - приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія «Граве
Україна» про відшкодування майнової і
моральної шкоди -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернулася до суду із
зазначеним позовом. Просила стягнути з
ОСОБА_4 21134 грн. на відшкодування
майнової шкоди та 100000 - моральної шкоди.
Посилалася на те, що їй було заподіяно
моральну шкоду унаслідок смерті батька
- ОСОБА_6, яка сталася унаслідок
одержаних під час ДТП несумісних із
життям травм. Крім цього вона понесла
витрати на лікування батька, а після
його смерті на похорон та встановлення
надгробного пам'ятника.

Винним у заподіянні шкоди вважає
ОСОБА_4, який її спричинив дією джерела
підвищеної небезпеки - автомобілем
марки Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1, так як
30.10.2012 року вчинив наїзд на ОСОБА_6 на
автодорозі Львів-Тернопіль у с.
Куровичі Золочівського району
Львівської області.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_5 9704 грн. на
відшкодування витрат, понесених на
лікування ОСОБА_6, а також 30000 на
відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Рішення оскаржила ОСОБА_2 Просить його
скасувати в частині відмови у позові і
ухвалити нове рішення про задоволення
її вимог. Зазначає, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи, так як витрати, яких вона
зазнала у зв'язку із заподіянням
майнової шкоди підтверджені
документально, а втрата батька є
непоправною шкодою і визначений судом
розмір компенсації моральної шкоди є
явно недостатній.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
апелянта ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3 на підтримання скарги, ОСОБА_4 -
на її заперечення, перевіривши
матеріали справи, межі і доводи
апеляційної скарги колегія суддів не
знаходить законних підстав для її
задоволення з огляду на викладені
мотиви.

Встановлено, що 30.10.2012 року на
автодорозі Львів-Тернопіль у с.
Куровичі Золочівського району
Львівської області відповідач ОСОБА_4,
керуючи автомобілем марки Volkswagen Transporter
д.н.з. НОМЕР_1, здійснив наїзд на
пішохода ОСОБА_6 У зв'язку із одержаними
під час ДТП тілесними ушкодженнями
ОСОБА_6 був доставлений у лікарню
швидкої медичної допомоги м. Львова від
яких помер у реанімаційному відділенні
цієї лікарні ІНФОРМАЦІЯ_1

Частиною першою статті 22 ЦК України
визначено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Пунктом другим частини другої цієї
статті передбачено, що збитками є
втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Як випливає із частини першої ст. 1201 ЦК
України особа, яка завдала шкоди смертю
потерпілого, зобов'язана відшкодувати
особі, яка зробила необхідні витрати на
поховання та на спорудження
надгробного пам'ятника, ці витрати.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову в частині стягнення із ОСОБА_4
коштів на відшкодування витрат, які
понесла ОСОБА_2 для лікування її батька,
суд першої інстанції вірно виходив із
того, що шкода була заподіяна унаслідок
дії джерела підвищеної небезпеки під
керуванням відповідача.

При цьому правильно обґрунтовував свій
висновок на підставі вимог ст. 1187 ЦК
України.

Разом із цим суд безпідставно відмовив
у задоволенні інших вимог позивачки:
про відшкодування витрат на похованні
та на встановлення надгробного
пам'ятника, пославшись на відсутність
належних доказів.

Однак, із матеріалів справи убачається,
що ОСОБА_2 12.11.2012 року понесла витрати на
придбання ритуальних предметів на суму
2630 грн. для поховання ОСОБА_6 (а.с. 18), а
29.04.2013 року на встановлення надгробного
пам'ятника (а.с. 20) вартістю 9000 грн. із
яких 3000 грн. нею було оплачено при
підписанні договору з виконавцем, а 6000
грн. - в момент підписання акту здавання
- приймання робіт.

Таким чином, вимоги ОСОБА_2 про
стягнення коштів на відшкодування
витрат на поховання у сумі 2630 грн. і на
спорудження надгробного пам'ятника в
сумі 9000 грн. позивачем були
підтверджені.

За таких обставин рішення суду в
частині відмови у задоволенні цих
позовних вимог підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
стягнення із ОСОБА_4 11630 грн.

Рішення суду першої інстанції в
частині визначення розміру
відшкодування моральної шкоди
відповідає характеру та тривалості
моральних страждань позивачки і тому
встановлений судом розмір такого
відшкодування в сумі 30000 грн. колегія
суддів не знаходить явно
несправедливим.

У цій частині рішення слід залишити без
змін.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309,
ст. 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л
а:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 26 грудня 2013 року
частково скасувати і ухвалити нове
рішення.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 2630
грн. на відшкодування витрат на
поховання та 9000 грн. на спорудження
надгробного пам'ятника.

В решті рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу відхилити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :

Судді: