Справа № 351/2030/13-ц
Провадження № 22-ц/779/851/2014
Головуючий у 1 інстанції Боднарук М.В.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Соколовського
В.М.,

суддів: Пнівчук
О.В., Беркій О.Ю.,

секретарів: Турів О.М. -
Петріва Д.Б.,

з участю: апелянта ОСОБА_2, представника
апелянта ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4, представника
сільської ради Венгльовського З.З.,
представника відділу Держземагенства
у Снятинському районі Савчук О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_7, треті особи без
самостійних вимог на стороні
відповідача Хутір-Будилівська
сільська рада Снятинського району,
відділ Держземагенства у Снятинському
районі, Державне підприємство
«Карпатське підприємство геодезії,
картографії та кадастру», про визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Снятинського районного суду
від 26 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до відповідачів, в якому
просив визнати недійсним та скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку від 28.12.2012 року серія
ЯМ №629386, виданий на підставі рішення
Хутір-Будилівської сільської ради
Снятинського району від 22.04.2010 року
№273-27/10, зареєстрований в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за №02655,
кадастровий номер земельної ділянки
:002:0275, на ім'я ОСОБА_7.

Рішенням Снятинського районного суду
від 26 лютого 2014 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

На дане рішення позивач ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, прийняття його без
належної оцінки доказів та доводів
позивача та порушення норм
матеріального та процесуального.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд
залишив поза увагою його доводи та
докази про те, що державний акт на право
власності на земельну ділянку
відповідача виданий з грубими
порушеннями чинного законодавства, а
саме:

1) Державний акт видано без погодження
меж із суміжним землекористувачем -
позивачем, що є грубим порушенням ст. 198
Земельного кодексу України. Під час
огляду оригіналів документів з відділу
Держземагенства в судовому засіданні
було встановлено відсутність підпису
навпроти прізвища позивача в технічній
документації.

2) Під час виготовлення технічної
документації мало місце
самозахоплення частини земельної
ділянки позивача, на що прямо вказано в
протоколі про адміністративне
правопорушення від 26.10.2012 № 000025, Акті
перевірки Державної інспекції
сільського господарства в
Івано-Франківській області від 26.10.2012,
листі Державної інспекції сільського
господарства в Івано- Франківській
області від 19.04.2013 № 04-01/1379 та інших
документах прокурорської перевірки,
які додавалися до позовної заяви.

3) Проект відведення земельної ділянки
позивачу та межі земельної ділянки
було погоджено як у 2005 році та і в 2012
році. Крім цього, ситуаційні схеми у 2005
році та 2012 році ідентичні.

4) Під час видачі державного акта на
право власності на земельну ділянку
ОСОБА_7 не було враховано вимоги
рішення сесії Хутір-Будилівської
сільської ради від 20.11.2012 № 195-13/2012, яким
було внесено зміни в проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки відповідача площею 0,3417 га для
обслуговування складських приміщень в
АДРЕСА_1 в графічній частині даного
проекту змінивши, конфігурацію плану
земельної ділянки, не змінюючи
загальної площі. Однак в проекті
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та в державному акті
конфігурація земельної ділянки ОСОБА_7
площею 0,3417 га для обслуговування
складських приміщень в АДРЕСА_1 не
змінена. Проте в порушення вказаного,
голова сільської ради видав державний
акт на право власності на землю.

5) межові знаки суміжних земельних
ділянок позивача та відповідача були
встановлені в 2004 році. Вони були
погоджені всіма суміжними
землекористувачами, в тому числі,
позивачем, відповідачем та сільською
радою. Крім цього, в 2005 році ОСОБА_2
виготовив проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, в якому
спірна частина земельної ділянки
відводиться позивачу. Даний проект у 2005
році був погоджений всіма службами,
суміжними землекористувачами, в тому
числі і ОСОБА_7 Апелянт користується
вказаною земельною ділянкою з 2004 року,
межі та експлікація якої до 2013 року не
змінювалися.

На думку апелянта, незаконність та
неправомірність переходу до
відповідача земельної ділянки
орієнтовною площею 0,01 га випливає
також з аналізу Карти експлікації
земельних угідь в проекті землеустрою
щодо відведення земельної ділянки від
2012 року та плану встановлення меж
земельної ділянки від 2012 року з
підписом відповідача.

Таким чином, апелянт стверджує, що в
результаті переходу у приватну
власність земельної ділянки площею 0,3417
га ОСОБА_7 порушено його права як
суміжного землекористувача, які
підлягають відновленню в порядку,
встановленому законом. Державний акт
на право приватної власності на
земельну ділянку відповідача виданий
незаконно в порушення ст.120, 198. 124
Земельного Кодексу України та ст.50
Закону України «Про землеустрій», а
частина земельної ділянки незаконно
перейшла у приватну власність
відповідача.

Незрозумілим, на думку апелянта, є
висновок суду першої інстанції про те,
що позивач є неналежним користувачем
земельної ділянки, оскільки такий
висновок не підтверджується жодним
доказом, крім слів представника
відповідача, та спростовується копією
договорів оренди земельної ділянки,
поясненнями представника сільської
ради та зазначенням в державному акті
на право власності на земельну ділянку
ОСОБА_7 позивача як суміжного
землекористувача.

Крім того, апелянт просить звернути
увагу на матеріали прокурорської
перевірки, які суд першої інстанції, в
порушення процесуального
законодавства, не прийняв до уваги та
не залучив до матеріалів справи, в той
час, як вони є достатніми доказами
правомірної позиції позивача.

Також в рішенні суду першої інстанції
відсутнє і мотивоване відхилення
доводів позивача. Суд першої інстанції
в обґрунтування висновку про відмову в
задоволенні позову посилався лише на
усні пояснення сторони відповідача, а
всі письмові докази позивача залишені
ним без уваги.

З цих підстав апелянт просив рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 та
його представник ОСОБА_3 підтримали
вимоги апеляційної скарги з наведених
у ній мотивів та просили задовольнити
скаргу в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_7 -
ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги не
визнав із-за її безпідставності, просив
рішення, як законне та обґрунтоване,
залишити в силі, відмовивши у
задоволенні скарги.

Представники Хутір-Будилівської
сільської ради Венгльовський З.З. та
відділу Держземагенства у
Снятинському районі Савчук О.Д. скаргу
не визнали, вважають її безпідставною,
а рішення суду вважають законним, яке
просили залишити без змін.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін по справі та їх представників,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, площею 0,3881 га, що
розташована в АДРЕСА_1, в оренду, чи в
приватну власність позивачу ОСОБА_2 не
затверджувався рішенням
Хутір-Будилівської сільської ради не
реєструвався в органах виконавчої
влади з питань земельних ресурсів у
галузі земельних відносин, тому згідно
статті 125 ЗК України позивач не може
вважатися належним землекористувачем,
з чого слідує, що видачею відповідачу
ОСОБА_7 державного акту про право
приватної власності на землю, яка межує
із землею позивача, не може вважатися
порушеним право позивача на
користування своєю земельною ділянкою.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
вважав, що справа підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Проте колегія суддів погодитись з
таким висновком суду не може із-за його
помилковості.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 15 ЦПК України суди розглядають у
порядку цивільного судочинства справи
щодо: захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Статтею 1 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням. У
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.
Угода про відмову від права на
звернення до господарського суду є
недійсною.

Пунктом 6 частини 1 статті 12 ГПК України
передбачено, що господарським судам
підвідомчі, зокрема: справи у спорах, що
виникають із земельних відносин, в яких
беруть участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів.

Згідно пункту 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» (з наступними
змінами), за загальним правилом
розмежування компетенції судів з
розгляду земельних та пов'язаних із
земельними відносинами майнових
спорів відбувається залежно від
суб'єктного складу їх учасників. Ті
земельні та пов'язані із земельними
відносинами майнові спори, сторонами в
яких є юридичні особи, а також
громадяни, що здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статус
суб'єкта підприємницької діяльності,
розглядаються господарськими судами, а
всі інші - в порядку цивільного
судочинства, крім спорів, зокрема, щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень при реалізації ними
управлінських функцій у сфері
земельних правовідносин, вирішення
яких згідно з пунктами 1, 3 частини
першої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
віднесено до компетенції
адміністративних судів.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_7 в
законному порядку набули статусу
суб'єктів підприємницької діяльності
(приватних підприємців). Для здійснення
підприємницької діяльності їм було
надано в користування та у приватну
власність земельні ділянки, що
розташовані по сусідству в АДРЕСА_1.

Отже, правовідносини по володінню та
користуванню земельними ділянками
виникли із діяльності двох суб'єктів
підприємницької діяльності, а тому
спір, що виник за зверненням одного із
них, підлягає розгляду в порядку
господарського, а не цивільного
судочинства.

З огляду на ці обставини, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі з підстав,
встановлених п.1 ч.1 ст.205 та ч.1 ст.310 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст.205, 307, 310, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Снятинського районного суду
від 26 лютого 2014 року скасувати.

Провадження в справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_7, треті особи без самостійних
вимог на стороні відповідача
Хутір-Будилівська сільська рада
Снятинського району, відділ
Держземагенства у Снятинському районі,
Державне підприємство «Карпатське
підприємство геодезії, картографії та
кадастру», про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку - закрити.

Повідомити позивачу, що даний спір
віднесено до юрисдикції
господарського суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
О.В Пнівчук

О.Ю. Беркій