Справа №256/5061/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.04.2014 року Калінінський районний суд
міста Донецька Донецької області у
складі:

Головуючий
- суддя Сватіков А.В.,

при секретарі
- Клименко Д.В.,

за участю прокурора
- Бондар А.В.,

адвоката -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 до
ОСОБА_6, третя особа орган опіки та
піклування Калінінської районної у
місті Донецьку Ради, про усунення
перешкод у користуванні квартирою та
вселенні та зустрічним позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що
втратила право користування квартирою,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка - ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітніх
дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулась до
Калінінського районного суду м.
Донецька із позовом до ОСОБА_6, третя
особа орган опіки та піклування
Калінінської районної у місті Донецьку
Ради, про усунення перешкод у
користуванні квартирою та вселенні.

У позовній заяві ОСОБА_3 зазначила, що 06
серпня 1999 року вона зареєструвала шлюб
з ОСОБА_7, і вони разом із чоловіком
стали мешкати у квартирі АДРЕСА_2, яка
належить на праві власності батьку
чоловіка - ОСОБА_6. 07 серпня 2002 року
позивачка була за згодою власника
квартири ОСОБА_6 зареєстрована у
зазначеній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у
родині позивачки з'явилась перша
дитина - син ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_1 - син
ОСОБА_4, які також були зареєстровані у
квартирі відповідача. Спірна квартира
за площею стала малою для їх родини, і
за згодою батьків чоловіка, вони
обмінялись з батьками чоловіка
квартирами, а саме батьки чоловіка
стали мешкати у квартирі АДРЕСА_2, а
позивачка разом із сім'єю переїхала до
трикімнатної квартирі АДРЕСА_3, яка
належить на праві власності матері
чоловіка. У 2008 році чоловік позивачки
покинув родину, тому позивачка разом із
дітьми залишилась мешкати у квартирі
АДРЕСА_3. 28.12.2012 року рішенням
Калінінського районного суду шлюб між
позивачкою та її чоловіком було
розірвано, і саме з цього часу
відповідач по справі та його дружина
стали говорити про те, щоб позивачка
залишила квартиру АДРЕСА_3. На питання
позивачки, чи може вона разом із дітьми
мешкати за зареєстрованою адресою,
відповідач та його дружина відповідали
відмовою. Незважаючи на вказані
обставини, позивачка неодноразово
намагалась все ж таки дійти до
порозуміння із відповідачем та
вселитись до квартири АДРЕСА_2, однак
відповідач робив та продовжує робити
все можливе, щоб до квартири позивачка
та її діти не повернулись. Конфліктна
ситуація стала ще гострішою у травні та
червні 2013 року, коли позивачка змушена
була звернутися із заявою до
Калінінського РВ, де виклала обставини
протиправної поведінки відповідача та
членів його родини, які виганяли її та
неповнолітніх дітей на вулицю, та не
давали можливості вселитися до
квартири АДРЕСА_2. Позивачка вважає, що
перешкоди, що чиняться з боку
відповідача є незаконними та
противоправними. Її малолітні діти
потребують відповідних умов
проживання та права на проживання і не
можуть бути їх позбавлені за бажанням
навіть власника квартири. За захистом
своїх прав та прав неповнолітніх дітей
позивачка зверталась із письмовими
заявами до служби у справах дітей
Калінінської ради м. Донецька, але їй
було рекомендовано звернутись до суду.
Відповідно до вимог ст. 156 Житлового
кодексу України члени сім'ї власника
житлового будинку (квартири), які
проживають разом з ними у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються житловим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. За згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.
Виходячи з вимог ст. 405 ЦК України та ч.4
ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону, і припинення
сімейних відносин не позбавляє їх
права користуватись займаним
приміщенням. З цих підстав позивачка
просила суд вселити її та її
неповнолітніх дітей - ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в
квартиру АДРЕСА_2 та зобов'язавши
ОСОБА_6 усунути перешкоди у
користуванні неї та її неповнолітніми
дітьми спірної квартирою.

Відповідач по справі - ОСОБА_6 звернувся
до суду із зустрічним позовом до
ОСОБА_3, про визнання особи такою, що
втратила право користування квартирою.
У зустрічній позовній заяві ОСОБА_6,
зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_3 він
вважає безпідставними та недоведеними,
а тому він звертається до суду із
зустрічним позовом про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням. Так з 2002 року
ОСОБА_3 була зареєстрована у квартирі
за адресою АДРЕСА_2, у якості дружини
ОСОБА_7, який є сином позивача. Вказана
квартира є приватною власністю ОСОБА_6
та належить йому на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 16.05.2000
року, що посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_10 та
зареєстрований у реєстрі за №1122.
Державна реєстрація права власності
вчинена БТІ м. Донецька відповідно до
надпису 55362 від 19.05.2000 року, книга 64
ДК-(274). Як вказує ОСОБА_3 у первісному
позові, вона з 2006 року добровільно, на
підставі особистого рішення, без
примусу або з інших незалежних від неї
підстав, а саме з бажання приживати у
квартирі більшої площі, переїхала на
проживання у квартиру за адресою
АДРЕСА_3. ОСОБА_6 є власником спірної
квартири. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 13
ЦК України при здійсненні своїх прав
особа зобов'язана утримуватися від дій,
які могли б порушити права інших осіб.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом. Таких
домовленостей між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не
існує. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України
житлове приміщення, яке мають право
займати члени сім'ї власника,
визначається його власником. Як вказує
у своєму позові ОСОБА_3, вона переїхала
з адреси АДРЕСА_2 у зв'язку із браком
житлової площі. Проте, визначити місце
проживання ОСОБА_3 у належній ОСОБА_6
двокімнатній квартирі він не має
можливості, оскільки у одній кімнаті
проживає він з дружиною, а у іншій
колишній чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_7, що
унеможливлює спільне проживання з
ОСОБА_3. ОСОБА_3 є колишнім членом сім'ї
власника житла. Вона не проживала
значно більше одного року у вказаній
квартирі без поважних причин, про що
вона вказує особисто у первісному
позові. Особистих речей ОСОБА_3 у
належній позивачу квартирі немає. Тому
зустрічний позивач вважає, що ОСОБА_3
втратила право користування належною
позивачу квартирою на підставі ч.2 ст.405
ЦК України, як відсутня без поважних
причин більш 1 року. ОСОБА_3 не ставить
питання про встановлення порядку
користування та оплати платежів за
квартиру, та ніколи цього не робила.
Тому зустрічний позивач вважає, що
метою ОСОБА_3 є створення сутичок та
скандалів у належній ОСОБА_6 квартирі,
що є неприпустимим. Крім того,
зустрічний позивач зазначив, що йому 64
роки, йому потрібний спокій. Проте,
ОСОБА_3 намагається продовжувати
конфлікти та скандали, що приведе до
погіршення стану здоров'я ОСОБА_6 Також
ОСОБА_6 зазначив, що у теперішній час
ОСОБА_3 проживає у трикімнатній
квартирі за адресою АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності її матері
ОСОБА_11. Вказане свідчить про наявність
у ОСОБА_3 житла для проживання та
можливості зареєструватися у квартирі,
як член сім'ї. З цих підстав ОСОБА_6
просив суд визнати ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням за адресою АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3
свої позовні вимоги до ОСОБА_6, третя
особа орган опіки та піклування
Калінінської районної у місті Донецьку
Ради, про усунення перешкод у
користуванні квартирою та вселенні
підтримала у повному обсязі, надала
пояснення аналогічні тим, що викладені
у позовній заяві і просила суд
задовольнити її позовні вимити, а
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 до неї,
про визнання особи такою, що втратила
право користування квартирою, вона не
визнала вважаючи їх безпідставними та
не обґрунтованими і просила суд
відмовити у задоволені зустрічних
позовних вимог.

Адвокат позивачки ОСОБА_1, яка діє на
підставі угоди, також в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_3, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 до
ОСОБА_6, третя особа орган опіки та
піклування Калінінської районної у
місті Донецьку Ради, про усунення
перешкод у користуванні квартирою та
вселенні, підтримала у повному обсязі,
надала пояснення аналогічні тим, що
викладені у позовній заяві і просила
суд задовольнити позовні вимити ОСОБА_3
у повному обсязі, а зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3, про визнання
особи такою, що втратила право
користування квартирою, вона не
визнала, вважаючи їх безпідставними та
не обґрунтованими і просила суд
відмовити у задоволені зустрічних
позовних вимог.

Представник ОСОБА_6 - ОСОБА_12, який діє
на підставі довіреності, в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_3, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 до
ОСОБА_6, третя особа орган опіки та
піклування Калінінської районної у
місті Донецьку Ради, про усунення
перешкод у користуванні квартирою та
вселенні не визнав і суду пояснив, що
участь грошима у придбанні квартири,
розташованою за адресою АДРЕСА_2
позивачкою документально не доведено,
оплата комунальних послуг за іншою
адресою не має на думку представника
відповідача, відносин до позовних
вимог та предмету спору, порушень прав
дитини - ОСОБА_5 він не вбачає, оскільки
вимог про виселення дитини не
ставиться, а в квартирі зареєстровані
як сама дитина, так і батько дитини
ОСОБА_7, і право дитини на користування
житлом не є обґрунтуванням права
користування цим житлом його матері.
Також представник відповідача
зазначив, що ОСОБА_3 за власною
ініціативою переїхала на інше місце
проживання, фактів примусу до зміни
місця проживання або створення
неможливих для проживання умов не
встановлено, ОСОБА_6 є власником
квартири за адресою АДРЕСА_2 і його
права власника захищене законом,
відповідачка ОСОБА_3 з 2006 року без
поважних причин не проживає за даною
адресою, і вона втратила право
користування даним житлом на підставі
ч.2 ст. 405 ЦК України, також ОСОБА_3 ніколи
не оплачувала зазначене житло та її
речі за даною адресою на перебувають,
домовленість з власником квартири щодо
права проживання відсутні. З цих
підстав представник відповідача
просив суд у задоволені позову ОСОБА_3,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 до
ОСОБА_6, третя особа орган опіки та
піклування Калінінської районної у
місті Донецьку Ради, про усунення
перешкод у користуванні квартирою та
вселенні - відмовити, і задовольнити
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 до
ОСОБА_3, про визнання особи такою, що
втратила право користування квартирою
у повному обсязі.

Представник третьої особи - Органу
опіки та піклування Калінінської
районної у місті Донецьку Ради, в
судове засідання не прибула, але
звернулась до суду із письмовою заявою
в якій просила суд розглянути справу у
її відсутність, позовні вимоги ОСОБА_3,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 до
ОСОБА_6, про усунення перешкод у
користуванні квартирою та вселенні,
представник третьої особи підтримує і
просить суд їх задовольнити в
інтересах малолітніх дітей, тому суд
вважає можливим розглянути справу у
відсутність представника третьої
особи, на підставі наявних у справі
доказів, відповідно до вимог ст. ст. 158,
169 ЦПК України.

Прокурор прокуратури Калінінського
району м. Донецька Бондар А.В. в
судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 до
ОСОБА_6, третя особа орган опіки та
піклування Калінінської районної у
місті Донецьку Ради, про усунення
перешкод у користуванні квартирою та
вселенні, підтримала і просила суд їх
задовольнити, а у задоволені
зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_3, про визнання особи такою, що
втратила право користування квартирою,
прокурор просила відмовити.

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_14 суду пояснила, що вона є
сусідкою відповідача по справі у
зазначеному будинку АДРЕСА_2. У спірній
квартирі спочатку проживала жінка,
потім вона квартиру продала. Спочатку у
спірній квартирі проживала позивачка
із мужем та дітьми, вони прожили там
приблизно 5 років. Потім вони
помінялись із батьками чоловіка
квартирами і виїхали із квартири, а у
спірній квартирі АДРЕСА_2 стали
проживати ОСОБА_6 та ОСОБА_15. У цій
квартирі вони проживають 6-7 років.
Також свідку ОСОБА_15 розказувала, що
саме діти просили їх помінятись
квартирами.

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_16 суду пояснила, що вона є
двоюрідною сестрою чоловіка позивачки.
Їй відомо що позивачка та її брат
уклали шлюб. Потім вони за гроші, які
взяли у борг, купили спірну квартиру
АДРЕСА_2. Ця квартири була оформлена на
батька її брата. Потім у них відбувся
обмін квартирами, позивачка разом із
чоловіком пішла проживати у більшу
квартиру - трикімнатну, а у спірній
квартирі стали проживати батьки
чоловіка позивачки. Також їй відомо, що
за цей обмін сім'я позивачки сплатила
батькам чоловіка 11000 доларів США, - це
була доплата за одну кімнату.
Документів, які підтверджують, що сім'я
позивачки взяла гроші у борг на купівлю
спірної квартири, та що сім'я позивачки
виплатила батькам чоловіка 11000 доларів
США не існує. У спірній квартирі
позивачка не проживає 5-6 років, тому що
вона виїхала із квартири у трикімнатну
квартиру. У спірній квартирі
залишились меблі, які купувала сім'я
позивачки.

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_17 суду пояснила, що вона є
знайомою сім'ї ОСОБА_7 та ОСОБА_3, вона
разом із ними навчалась у школі. Як
сім'ю вона їх знає з 1999 року. Їй відомо,
що в 2000 році вони переїхали у квартиру,
розташована за адресою АДРЕСА_2, яку
вони купили, на гроші, які брали у борг,
хто був власником цієї квартири їй не
відомо. Сім'я ОСОБА_7 робила ремонт у цій
квартирі, і вони там проживали до 2007
року. На той час вона була їх сусідкою, і
вона проживала у квартиріАДРЕСА_4 цього
будинку. Потім в 2007 році відбувся обмін
квартирами з батьками ОСОБА_7, як це
було оформлено юридично їй не відомо.
Сім'я ОСОБА_7 і ОСОБА_3 разом із двома
дітьми переїхала до трикімнатної
квартири по АДРЕСА_3, а батьки ОСОБА_7
переїхали у квартиру АДРЕСА_2. В 2010 році
у сім'ї ОСОБА_7 стались негаразди, їх
шлюб в 2012 році було розірвано,
позивачка разом із дітьми була змушена
виселитись із трикімнатної квартири,
де вона не зареєстрована, а у квартиру
АДРЕСА_2 її не пускають, тому вона
проживає у квартирі своїх батьків,
разом із дітьми.

Вислухавши пояснення позивачки її
представника, представника
відповідача, допитавши свідків та
дослідивши матеріали цивільної справи,
а також вислухавши висновок прокурора
прокуратури Калінінського району м.
Донецька, суд дістається висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітніх
дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_6, третя особа
орган опіки та піклування Калінінської
районної у місті Донецьку Ради, про
усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселенні, знайшли своє
повне підтвердження в судовому
засіданні, тому підлягають
задоволенню, а зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3, про визнання
особи такою, що втратила право
користування квартирою, є
необґрунтованими та недоведеними в
судовому засіданні, а тому не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 47 Конституції
України кожен має право на житло. Ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

В судовому засіданні було встановлено,
що 06 серпня 1999 року позивачка по справі
ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7.

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 разом із
чоловіком стала проживати у квартирі
АДРЕСА_2. Зазначена квартира належить
на праві власності батьку чоловіка -
ОСОБА_6. Право власності на зазначену
квартиру позивачкою не оспорюється.

07 серпня 2002 року позивачка ОСОБА_3 була
за згодою власника квартири ОСОБА_6
зареєстрована у зазначеній квартирі,
що підтверджено копією паспорту
позивачки та довідкою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у родині ОСОБА_3 та ОСОБА_7
народився син - ОСОБА_5, що підтверджено
копією свідоцтва про народження
дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у родині ОСОБА_3 та ОСОБА_7
народився другий син - ОСОБА_4, що
підтверджено копією свідоцтва про
народження дитини.

Малолітні діти позивачки - ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 із моменту народження були
зареєстровані у спірній квартирі
відповідача, відповідно до вимог СК
України та ЦК України.

Після народження двох дітей спірна
квартира за площею стала малою для
родини позивачки, і вони за згодою
батьків чоловіка, обмінялись з
батьками чоловіка квартирами, а саме
батьки чоловіка стали мешкати у
квартирі АДРЕСА_2, а позивачка разом із
сім'єю переїхала до трикімнатної
квартирі АДРЕСА_3, яка належить на праві
власності матері чоловіка. Зазначений
факт підтверджений в судовому
засіданні поясненнями свідків,
квитанціями по оплаті позивачкою
комунальних послуг у квартирі АДРЕСА_3
і цей факт представником відповідача
не оспорюється.

У 2008 році чоловік позивачки покинув
родину, тому позивачка разом із дітьми
залишилась мешкати у квартирі АДРЕСА_3.
28.12.2012 року рішенням Калінінського
районного суду шлюб між позивачкою та
її чоловіком було розірвано, що
підтверджено копією рішення суду.

Після розірвання шлюбу відповідач по
справі та його дружина стали
наполягати щоб ОСОБА_3 разом із
неповнолітніми дітьми залишила
квартиру АДРЕСА_3, тому що вона не була
власником цієї квартири і не мала
реєстрації за цією адресою. Зазначений
факт підтверджений письмовими
зверненнями позивачки ОСОБА_3 до
Калінінського РВ ДМУ ГУМВС України в
Донецькій області.

Позивачка ОСОБА_3 намагалась вернутись
до місця проживання до квартири
АДРЕСА_2, де вона та її діти були
зареєстровані, але відповідач та його
дружина відмовили їй у вселенні і
відповідач робіть все можливе, щоб до
зазначеної квартири позивачка та її
діти не повернулись.

У результаті виниклого конфлікту
позивачка ОСОБА_3 разом із
неповнолітніми дітьми змушена була
виселитись із квартири АДРЕСА_3, але у
квартиру АДРЕСА_2, де вона та її діти
зареєстровані, відповідач її не пустив,
тому вона і її діти були змушені
тимчасово проживати у квартирі матері
позивачки.

До теперішнього часу позивачку ОСОБА_3
разом із неповнолітніми дітьми
відповідач не пускає у квартиру
АДРЕСА_2, де позивачка та її діти мають
реєстрацію, і відповідач чине
перешкоди у проживанні позивачки та її
неповнолітніх дітей у зазначеній
квартирі.

За захистом своїх прав та прав
неповнолітніх дітей позивачка
зверталась із письмовими заявами до
служби у справах дітей Калінінської
ради м. Донецька, але їй було
рекомендовано звернутись до суду.

Таким чином судом встановлено, що
позивачка ОСОБА_3 разом із
неповнолітніми дітьми на законних
підставах має реєстрацію у квартирі
АДРЕСА_2, як колишній член сім'ї
власника квартири, а відповідач по
справі ОСОБА_6, який є власником
зазначеної квартири, не пускає у
зазначену квартиру позивачку ОСОБА_3 та
її неповнолітніх дітей, і відповідач
чине перешкоди у проживанні позивачки
та її неповнолітніх дітей у зазначеній
квартирі, вважаючи що вона втратила
право проживання у цій квартирі.

Відповідно до вимог ст.156 Житлового
кодексу України члени сім'ї власника
житлового будинку (квартири), які
проживають разом з ними у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються житловим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Судом встановлено, що при
вселенні ОСОБА_3 у спірну квартиру, угод
про порядок користування цією
квартирою не укладалось. Крім того
вимогами ЖК України (ст.156) передбачено,
що за згодою власника будинку
(квартири) член його сім'ї вправі
вселяти в займане ним жиле приміщення
інших членів сім'ї. На вселення до
батьків їх неповнолітніх дітей згоди
власника не потрібно.

Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України
фізична особа не може бути виселена або
іншим чином примусово позбавлена
житла, крім випадків, встановлених
законом.

Таким чином виходячи з вимог ст. 405 ЦК
України та ч.4 ст.156 ЖК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним мають право на користування
цим житлом відповідно до закону, і
припинення сімейних відносин не
позбавляє їх права користуватись
займаним приміщенням.

Таким чином судом встановлено, що
позивачка по справі ОСОБА_3 та її
неповнолітні діти тимчасово не
проживали у спірній квартирі АДРЕСА_2, з
об'єктивних причин, тому що вони
тимчасово за згодою відповідача та
його жінки переїхала разом із сім'ю до
більшої за площею квартири АДРЕСА_3, яка
належить на праві власності жінці
відповідача, і вони там проживали до
тих пір, поки ОСОБА_3 та її
неповнолітніх дітей не виселили із
цієї квартири відповідач та його жінка,
а тому суд вважає, що позивачка ОСОБА_3,
після припинення сімейних відносин із
сином відповідача не втратила право на
користування квартирою АДРЕСА_2, де
вона та її діти мають реєстрацію, і
перешкоди у проживанні позивачки у цій
квартирі, що чине відповідач є
незаконними.

З цих підстав, суд позовні вимоги
ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 до
ОСОБА_6, про усунення перешкод у
користуванні квартирою та вселенні,
задовольняє у повному обсязі.

Що стосується зустрічних позовних
вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3, про визнання
особи такою, що втратила право
користування квартирою, то суд вважає
їх необґрунтованими і такими що не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Так судом було встановлено, що ОСОБА_3
та її неповнолітні діти тимчасово не
проживали у спірній квартирі АДРЕСА_2 з
об'єктивних причин, тому що вони
тимчасово за згодою відповідача та
його жінки переїхала разом із сім'ю до
більшої за площею квартири АДРЕСА_3, яка
належить на праві власності жінці
відповідача, і вони там проживали до
тих пір, поки позивачку та її
неповнолітніх дітей не виселили із
цієї квартири відповідач та його жінка,
а тому ОСОБА_3, після припинення
сімейних відносин із сином відповідача
не втратила право на користування
квартирою АДРЕСА_2, де вона та її діти
мають реєстрацію. Крім того позивачка
ОСОБА_3 разом із дітьми не відмовлялась
від проживання у зазначеній квартирі, а
навпаки після її виселення із квартири
АДРЕСА_3, яка належить на праві
власності жінці відповідача, ОСОБА_3
разом із неповнолітніми дітьми
намагалась вселитись до квартири
АДРЕСА_2, де вона зареєстрована, але
відповідач чине перешкоди у проживанні
позивачки у цій квартирі.

З цих підстав суд вважає, що немає
законних підстав для задоволення
зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_3, про визнання особи такою, що
втратила право користування квартирою,
а тому суд відмовляє у задоволені
зустрічних позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з
відповідача - ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3
потрібно стягнути сплачений
позивачкою судовий збір у сумі 114 гр. 76
коп.

На підставі викладеного керуючись ст.
ст. 10, 11, 57, 60, 88, 130, 158, 169, 209, 212, 214-215, 216 ЦПК
України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 до
ОСОБА_6, третя особа орган опіки та
піклування Калінінської районної у
місті Донецьку Ради, про усунення
перешкод у користуванні квартирою та
вселенні - задовольнити.

Вселити ОСОБА_3 та її неповнолітніх
дітей - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартиру АДРЕСА_2,
зобов'язавши ОСОБА_6 усунути перешкоди
у користуванні ОСОБА_3 та її
неповнолітніми дітьми квартирою
АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_6, який зареєстрований
за адресою АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3
витрати по сплаті судового збору у сумі
114 гр. 76 коп.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3, про визнання
особи такою, що втратила право
користування квартирою - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
Апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення суду.

СУДДЯ СВАТІКОВ
А.В.

24.04.2014