УХВАЛА

іменем україни

2 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
в особі відокремленого підрозділу
«Южно-Українська атомна
електростанція» до ОСОБА_3 про
стягнення витрат на навчання за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 22 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ДП «НАЕК Енергоатом»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,
у якому просило стягнути з відповідача
витрати понесені на підготовку фахівця
за період з 2006 по 2008 роки в сумі 29 527 грн.,
які сплатило відповідно до договору
про підготовку фахівця
освітньо-кваліфікаційним рівня
«Бакалавр» за спеціальністю
автоматизоване управління
технологічними процесами, укладеного
ним із Севастопольським національним
університетом ядерної енергії та
промисловості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що 27 листопада 2006 року між ДП
«НАЕК «Енергоатом», Севастопольським
національним університетом ядерної
енергії та промисловості та матір'ю
неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_5,
яка діяла в його інтересах, був
укладений договір про підготовку
фахівця за освітньо-кваліфікаційним
рівнем «Бакалавр». Наказом від 12 травня
2008 року відповідач був відрахований
із Севастопольського національного
університету

ядерної енергії та промисловості з 6
травня 2008 року у відповідності до
ст. 45 Закону України «Про
вищу освіту» за порушення умов
договору - у зв'язку з не укладенням
додаткової угоди на його підготовку у
2008 році про підвищення вартості
навчання.

Рішенням Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 22 травня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 22 жовтня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ДП «НАЕК «Енергоатом» в
особі відокремленого підрозділу
«Южно-Українська АЕС» 29 527 грн. витрат
на навчання. Вирішено питання про
судовий збір.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, який необхідно відраховувати
з моменту коли особа дізналася про
порушення свого права, тобто з моменту
відрахування відповідача з
університету.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про задоволення позову,
виходив із того, що позивач звернувся в
суд в межах трьохрічного строку, так як
такий строк необхідно відраховувати з
моменту закінчення строку дії договору
про надання послуг, та оскільки
виконавцем виконувались умови
договору про навчання у повному обсязі,
а відповідач не виконував взяті на себе
зобов'язання за укладеним договором
щодо оплати за навчання, що є суттєвим
порушенням умов договору, тому
останній повинен виплатити виконавцю
плату в визначеному розмірі.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Судами установлено, що 27 листопада 2006
року між ДП «НАЕК «Енергоатом»,
Севастопольським національним
університетом ядерної енергії
та промисловості та матір'ю
неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_5, яка

діяла в його інтересах, був укладений
договір про підготовку фахівця за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
«Бакалавр».

Пунктом 1.1 договору передбачено, що
університет проводить навчання
відповідача на денній формі навчання з
освітньо-кваліфікаційним рівнем
«Бакалавр», термін навчання
встановлено 4 роки.

Відповідно до п. 1.4 договору, оплату за
навчання відповідача здійснює позивач

Статтею 45 Закону України «Про вищу
освіту» передбачено, що особи, які
навчаються у вищих навчальних
закладах, можуть бути відраховані з
вищого навчального закладу за
невиконання навчального плану, за
порушення умов контракту.

Судами також установлено, що ОСОБА_3 був
відрахований з Севастопольського
Національного Університету ядерної
енергії та промисловості відповідно до
наказу від 12 травня 2008 року з 6 травня 2008
року у відповідності до ст. 45
Закону України «Про вищу освіту» за
порушення п. 1.3 та 7.1 договору про
підготовку фахівця за
освітньо-кваліфікаційним «Бакалавр»
від 27 листопада 2006 року,
оскільки на момент підписання
додаткової угоди до основного договору
у нього був відсутній паспорт
громадянина України.

Пунктом 4.7 договору передбачено, що
відповідач, відрахований з
університету, повертає кошти за
навчання, починаючи з третього місяця
після відрахування протягом трьох
років.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до розрахунку
Севастопольського національного
університету ядерної енергії та
промисловості витрати на підготовку
курсанта ОСОБА_3
становить 29 527 грн.

За таких підстав суди дійшли
обґрунтованих висновків, що
заборгованість відповідача перед
позивачем за неповернення коштів,
витрачених на його навчання становить
29 527 грн.

Однак, відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК
України позовна давність це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Апеляційний суд, дійшов помилкового
висновку про те, що строк позовної
давності позивачем не пропущено,
оскільки про порушення свого права
позивач дізнався з моменту
відрахування відповідача з
навчального закладу 22 травня
2008 року, та не застосував положення ч. ч.
4, 5 ст. 267 ЦК України відповідно до яких
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

Суд першої інстанції на підставі
належним чином оцінених доказів,
поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України),
установив, що зобов'язання у
відповідача по поверненню суми боргу
виникло з 22 травня 2008 року, позивачем
пропущено строк звернення до суду за
захистом свого порушеного права, що є
підставою для відмови в позові.

Відповідно до статті 339 ЦПК України
встановивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 22 жовтня 2013
року скасувати та залишити в силі
рішення Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 22 травня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко