Справа № 249/113/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 квітня 2014 р.
м.Шахтарськ

Шахтарський міськрайонний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Грузновій О.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідачки ОСОБА_3, представника
відповідачки ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без реєстрації шлюбу, мотивуючи
свої вимоги наступним. В березні 2001
року він познайомився з відповідачкою,
вони разом працювали на одному
підприємстві, вирішили створити сім'ю
та проживати разом. З колишньою
дружиною ОСОБА_1 припинив відносини з
2001 року, в 2004 році їх шлюб було
розірвано. Деякий час з серпня 2004 року
по лютий 2005 року позивач з
відповідачкою проживали в належному
позивачу житловому будинку АДРЕСА_1,
після цього шість місяців вони
проживали в АДРЕСА_4 який належить
матері позивача. В цей період ОСОБА_3
перевозила свої речі до будинку
позивача, доглядала за присадибними
ділянками будинків. З 2007 року до жовтня
2013 року ОСОБА_1 з позивачкою постійно
проживали в АДРЕСА_2, яка належить
відповідачці. На протязі 12 років
сторони фактично були подружжям, разом
проживали, мали спільний бюджет,
спільно вирішували побутові питання,
спільно проводили ремонт в квартирі,
для чого покупали будівельні матеріали
та сантехніку, покупали побутову
техніку. Після звільнення позивача з
роботи стосунки між ним та
відповідачкою погіршились та в жовтні
2013 року вони свої стосунки припинили.
Встановлення факту проживання однією
сім'єю позивачу необхідно для
подальшого вирішення питання про поділ
майна, придбаного ним з відповідачкою
за час спільного проживання. Просив
встановити факт спільного проживання
однією сім'єю його та відповідачки в
період з 2001 року по жовтень 2013 року.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги та пояснив наступне.
Вони з відповідачкою познайомились в
2001 році, зустрічались, потім вирішили
створити сім'ю. Спочатку проживали в її
будинку, потім - в будинку позивача, в
будинку його матері, в подальшому до
жовтня 2013 року знову проживали в
будинку відповідачки, вели спільне
господарство, обробляли город,
сплачували комунальні послуги. Інколи
позивач з відповідачкою сварились,
роз'їжджались на два дні, після чого
мирились і знову жили разом. Позивач
приймав участь у похованні матері
відповідачки, робив в її квартирі
ремонт, вони спільно покупали побутову
техніку, меблі, поставили нову
сантехніку. Просив задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача пояснив суду, що
позивачем доведено факт його спільного
проживання з відповідачкою. Свідки з
боку відповідачки один в один
повторювали її слова щодо негативної
характеристики ОСОБА_1 Факт же
спільного проживання сторін
підтверджено свідками з боку позивача,
фотознімками, актами обстеження
побутових умов. Просив позов
задовольнити.

Відповідачка позовні вимоги не визнала
і пояснила суду, що, дійсно, вона
зустрічалась з позивачем, але ніколи з
ним не проживала, свою квартиру ніколи
не залишала, до 2004 року не могла
проживати у позивача, тому що в цей
період доглядала за своєю онукою.
Позивач з відповідачкою планували
створити сім'ю, але ОСОБА_1 зловживав
спиртними напоями, спалив всі
подарунки, вона його вигнала. Після
сварок відповідач проживав і в своєму
будинку, і в будинку матері, і в
Донецьку. Після того, як позивачка
прощала відповідача, цього хватало на
2-3 місяці. Капітальний ремонт в її
квартирі було зроблено працівниками
шахти після загибелі її чоловіка в 1992
році. Поточний ремонт робили
відповідачка та її син. Спільного
бюджету у сторін не було, побутову
техніку позивачка придбала за власні
кошти. Просила відмовити в задоволенні
позову.

Представник відповідачки позовні
вимоги не визнала з наступних підстав.
При вирішенні даного спору необхідно
враховувати положення ст. 74 СК України,
п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним і розділ
спільного майна подружжя», відповідно
до яких встановлення факту проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
реєстрації шлюбу можливо лише з 01 січня
2004 року. Згідно із ст. 60 ЦПК України
кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідачка дійсно познайомилась з
позивачем в 2001 році, вони працювали на
одному підприємстві, зустрічались,
іноді разом проводили час, однак їх
відносини не носили характеру
подружніх. Позивач до 2004 року перебував
в зареєстрованому шлюбі, проживав з
дружиною в буд. АДРЕСА_1. З 2002 року по 2004
рік відповідачка проживала з онукою в
своїй квартирі. ОСОБА_5 зловживав
спиртними напоями, вчиняв сварки,
ремонтні роботи в її квартирі не
проводив. Просила відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Судом в межах заявлених позовних вимог
і на підставі наданих особами, які
брали участь у справі, доказів
встановлено наступні обставини та
визначені відповідно до них
правовідносини.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки. Сім'я
створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є
сімейний союз жінки та чоловіка,
зареєстрований у державному органі
реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 60 СК України передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюється положення глави 8 цього
Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для
висновку, що ст. 74 СК України
поширюється на правовідносини між
чоловіком та жінкою, які проживають у
фактичних шлюбних відносинах, і для
визнання майна, придбаного під час
фактичних шлюбних відносин, спільною
сумісною власністю необхідні докази:
ведення спільного господарства,
наявності у сторін спільного бюджету,
проведення спільних витрат, придбання
іншого майна в інтересах сім'ї.

Інститут спільного проживання осіб як
чоловіка і жінки, який породжує
юридичні наслідки, передбачений
Цивільним кодексом 2004 року, і такий
факт може бути встановлений лише з 01
січня 2004 року.

При цьому, відповідно до п. 20 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007
року № 11, при застосуванні ст. 74 СК, що
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Згідно із актом обстеження
житлово-побутових умов від 18 березня 2014
року, складеним депутатом Стіжківської
селищної ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_3
проживали в цивільному шлюбі та вели
спільне господарство за адресою:
АДРЕСА_2 з 2002 року по 2004 рік та з 2006 року
по жовтень 2013 року.

У відповідності із актом обстеження
житлово-побутових умов від 17 березня 2014
року, складеним головою селищного
комітету селища Олексієво-Орлівка,
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно проживали та
вели спільне господарство з 2004 року по
2006 рік за адресою: АДРЕСА_1 та з лютого
2006 року по жовтень 2006 року за адресою:
АДРЕСА_3.

Свідок ОСОБА_6, яка є дочкою позивача, в
судовому засіданні пояснила, що її
батько та ОСОБА_3 знайомі з 2001 року,
проживали разом, відповідачку свідок
називала мамою. З 2002 року по 2003 рік вони
проживали в батьківському будинку,
потім перейшли до бабиного будинку. В
подальшому сторони проживали в будинку
відповідачки, де робили ремонт,
покупали меблі. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 жили
як одна сім'я, мали спільний бюджет.

Свідок ОСОБА_7 зазначив суду, що він
раніше працював з позивачем, бачив, що
ОСОБА_1 забирав з роботи ОСОБА_3 і вони
разом їхали додому. Бачив їх разом в
магазині, на ринку, де вони робили
покупки. Свідок заходив к ним на вул.
Чкалова, дивився, як вони роблять
ремонт у ванній кімнаті.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що він є
сусідом позивача, бачив, що позивач з
відповідачкою проживали разом в
будинку матері позивача, коли остання
уїжджала до Іспанії. Бачив
відповідачку, коли вона працювала на
городі.

Мати позивача ОСОБА_9, допитана в якості
свідка, пояснила, що позивач та
відповідачка стали проживати разом з
2002 року в квартирі у ОСОБА_10, потім - в
будинку свідка, тому що вона уїхала до
Іспанії, там саджали город. Після її
повернення син із невісткою переїхали
до неї, робили в її квартирі ремонт,
замінили сантехніку, покупали меблі.
Деякий час сторони також проживали і в
будинку позивача. ОСОБА_1 отримував
заробітну плату, пенсію, які приносив
відповідачці, тобто у них був спільний
бюджет.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
пояснив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 знає з 2006
року, після знайомства з дочкою
останнього. На той момент сторони
проживали разом в буд. АДРЕСА_1. Потім
вони переїхали на вул. Шиллера, після
чого - в сел. Стіжківське, де і стали
проживати. Свідок з дружиною
приїжджали до них в гості, залишали там
свою дочку.

Свідок ОСОБА_12, яка є сусідкою
відповідачки, пояснила суду, що позивач
з відповідачкою зустрічались, ОСОБА_1
приїжджав в гості до відповідачки, його
речей в квартирі ОСОБА_3 вона не бачила.
Позивач постійно приїжджав стані
алкогольного сп'яніння, вчиняв сварки.
Ремонт в квартирі відповідачки робили
ОСОБА_3 та її син, ремонт був
косметичний.

Свідок ОСОБА_13 дав суду аналогічні
пояснення.

Свідок ОСОБА_14 зазначила суду, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 лише зустрічались,
разом ніколи не проживали. Ремонт в
своїй квартирі позивачка робила сама
із своїм сином. Речей позивача в
квартирі відповідачки свідок не
бачила.

Свідок ОСОБА_15, син відповідачки,
пояснив в судовому засіданні, що
відносин між його матір'ю та позивачем
не було, вони зустрічались, він
приїжджав в гості на свята, речей
позивача в квартирі матері не було.
Ремонт в квартирі робив свідок та
ОСОБА_3, позивач інколи допомагав
зробити дрібну роботу. Будівельні
матеріали, вікна покупали за рахунок
матері.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_16,
яка є дочкою відповідачки, ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 зустрічались. В 2001 році свідок
уїхала до м. Москва і до 2004 року мати
доглядала за її дитиною. За іншою
адресою відповідачка ніколи не
проживала. З 2004 року по 2007 рік свідок
проживала з матір'ю, позивач з нити не
жив. Ремонт в квартирі робили мати та
брат.

Свідок ОСОБА_17, дочка позивача,
пояснила, що її батько та відповідачка
проживали разом, в 2003 році вони разом
їздили відпочивати на море, ОСОБА_3
допомагала свідку купити плаття на
випускний вечір, в 2007 році забирала із
пологового відділення, після чого 2
тижні свідок жила у неї з батьком.
Сторони проживали однією сім'єю, мали
спільний бюджет, робили ремонт.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні
пояснила, що вона раніше працювала на
одній шахті з позивачем та
відповідачкою. Їй відомо, що вони разом
проживали в його будинку, потім - у неї,
вели спільне господарство, робили
спільні покупки, разом робили ремонт в
квартирі відповідачки.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні
пояснив, що знає позивача та
відповідачку близько 7 років, вони
разом працювали. Знає, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 проживали разом, позивач
заробітну плату віддавав відповідачці,
на роботу їздив із сел. Стіжківське,
тобто від відповідачки.

Згідно із поясненнями свідка ОСОБА_20
ОСОБА_1 приїжджав до ОСОБА_3, разом вони
не проживали, ремонт в своїй квартирі
робила відповідачка та її син. Свідку
невідомо, чи був у них спільний бюджет.

Враховуючи наведене, оцінюючи докази в
їх сукупності, суд приходить до
висновку про те, що сторони проживали
однією сім'єю без реєстрації шлюбу.
Зазначений факт підтверджується
поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, актами обстеження
житлово-побутових умов. Вказані вище
докази спростовують пояснення свідків
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_20

Згідно із рішенням Шахтарського
міськрайонного суду від 29 липня 2004 року
було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_21, рішення набрало законної сили
29 серпня 2004 року, тому юридичні
наслідки, притаманні правовідносинам
між чоловіком та жінкою, які проживають
у фактичних шлюбних відносинах, для
визнання майна, придбаного під час
фактичних шлюбних відносин, спільною
сумісною власністю, в даному випадку
наступають з 30 серпня 2004 року.

Керуючись ст.ст. 21, 60, 74 СК України, ст.ст.
256, 257, 261, 264, ст.ст. 10, 11, 13, 61, 88, 209, 212-215, 224
ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації
шлюбу задовольнити частково.

Встановити факт сумісного проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період з 30 серпня 2004
року до 01 жовтня 2013 року.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.М. Вірченко