Справа № 1327/2-1990/10
Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/354/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів:
Шумської Н.Л., Струс Л.Б.

з участю
секретаря Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_2 та представника ВАТ
КБ «Надра» Пелещишин Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, до якої
приєдналась ОСОБА_4, на рішення
Червоноргадського міського суду
Львівської області від 25 листопала 2010
року у справі за позовом Відкритого
акціонерного товариства Комерційного
банку "Надра" до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості по
кредитному договору, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_2 суму неповернутого кредиту з
відсотками в розмірі 192644 (сто
дев'яносто дві тисячі шістсот сорок
чотири) грн. 18 коп. на користь ВАТ КБ
«Надра».

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_2 в користь ВАТ КБ «Надра» 1820 грн.
сплаченого державного мита та витрат
на інформаційно-технічне забезпечення.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В
апеляційній скарзі, до якої
приєдналась ОСОБА_4, покликається на
незаконність та необгрунтованість
рішення суду. Просить рішення суду
змінити та прийняти нове, яким визнати
п. 3.1 Розділу 3 договору поруки від 22.07.2008
року незаконним та зменшити суму
стягнень з поручителів по договору
поруки - неустойки (пені) згідно
розрахунку в розмірі 7634 грн. 30 коп.
Вважає, що розмір пені, який вказаний у
розрахунку не відповідає ст. 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», відповідно до якої розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного Банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. В зв'язку із важким матеріальним
положенням - звільнити поручителів
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від сплати процентів
на грошову суму отриману ОСОБА_5 в
кредит згідно розрахунку в розмірі 68840
грн. та штрафу в розмірі 3422 грн. 06 коп.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким
вимогам відповідає.

Згідно положень ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави (договір позики), якщо інше
не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Судом першої інстанції та матеріалами
справи встановлено, що 22.07.2008 року між
ОСОБА_5 та ВАТ КБ «Надра» було укладено
кредитний договір №151/МБ-9, згідно умов
якого відповідачу надавався кредит у
розмірі 150000,00 грн з кінцевим терміном
повернення 05.07.2013 року з виплатою
відсотків у розмірі 20,4% річних (а.с. 8-9).

У зв'язку з невиконанням умов
кредитного договору станом на 16.04.2010
року утворилась заборгованість по
кредиту в сумі 192644,80 грн., з яких 144 606, 34
грн. заборгованість по кредиту, 35 732, 33
грн. - заборгованість по відсотках, 1 229,15
грн. - донараховані відсотки, 7 634,30 грн.
- пеня за несвоєчасне погашення кредиту
та відсотків, 3 442,06 грн. - штраф (а.с. 7).

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Для забезпечення виконання
зобов'язання по вищевказаному
кредитному договору 22.07.2008 року між
позивачем та ОСОБА_2 було укладено
договір поруки (а.с.12).

Виконання зобов'язань за вищезгаданим
кредитним договором було також
забезпечено договором поруки від 22.07.2008
року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та
ОСОБА_4 (а.с. 14).

Згідно умов п. 1.1. договорів поруки,
поручитель поручається перед
кредитором за належне виконання ОСОБА_5
взятих на себе зобов'язань, що
витікають із договору кредитної лінії.
Згідно з п.п. 1.4 договору поруки,
поручитель відповідає перед банком за
виконання зобов'язань в повному об'ємі
всім належним їм на праві власності
майном та грошовими коштами (а.с. 12,14).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Укладені договори поруки були
добровільно підписані ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, відтак вони погодилися зі
всіма істотними умовами договору.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» положення
частини третьої статті 551 ЦК України
про зменшення розміру неустойки може
бути застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не може
бути застосовано до сум, які
нараховуються згідно з частиною другою
статті 625 ЦК, які мають іншу правову
природу. При цьому проценти, які
підлягають сплаті згідно з положеннями
статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не
підлягають зменшенню через
неспівмірність із розміром основного
боргу, оскільки вони є платою за
користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Доводи апеляційної скарги стосовно
звільнення від сплати процентів за
користування кредитом є
необгрунтованими, оскільки не
засновані на законі та умовах договору
кредиту. Згідно правил статті 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові
у розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Стаття 1048 ЦК України встановлює, що
розмір і порядок одержання процентів
встановлюється договором.

Відповідно до п. 9.1. кредитного
договору №151/МБ-9 від 22.07.2008 року у разі
порушення позичальником строків
сплати відсотків за користування
кредитом позичальник зобов'язаний
сплатити на користь Банку пеню у
розмірі 0,5% (нуль цілих п'ять десятих
відсотка) від суми прострочених
зобов'язань за кожен день прострочення,
але не більше подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня (а.с. 9).

П. 9.2. кредитного договору №151/МБ-9 від
22.07.2008 року передбачає, що у разі
порушення позичальником строків
повернення кредиту позичальник
зобов'язаний сплатити на користь Банку
пеню у розмірі 0,5% (нуль цілих п'ять
десятих відсотка) від суми
прострочених зобов'язань за кожен день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період,
за який сплачується пеня (а.с. 9).

Розрахунок заборгованості здійснений
у відповідності до п. 9.1., 9.2.
вищезазначеного кредитного договору,
на спростування якого апелянтом не
надано жодних доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.314, ст.315,
ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, до якого
приєдналась ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Червонградського міського
суду Львівської області від 25
листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Шандра М.М.

Судді:
Шумська Н.Л.

Струс Л.Б.