АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 543/1148/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1370/14
Головуючий у 1-й інстанції Грузман Т.В.
Доповідач Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Кузнєцової О.В.,
Пилипчук Л.І.,

при секретарі:
Ткаченко Т.І.,

з участю: позивачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

адвоката ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 на рішення Оржицького районного
суду Полтавської області від 25 березня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про припинення
права власності на 1/4 частку у
спільному майні, визнання права
власності на 1/12 частку квартири за
кожним, виплату коштів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду
Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

29 листопада 2013 року позивачі
звернулися до місцевого суду з позовом
до відповідача, який в подальшому
змінили, про припинення права
власності на 1/4 частку у спільному
майні, визнання права власності на 1/12
частку квартири за кожним, виплату
коштів.

Свої позовні вимоги
обґрунтовували тим, що сторони є
співвласниками квартири АДРЕСА_1 по 1/4
частці кожний. Підставами припинення
права власності відповідача на 1/4
частку квартири вказували те, що його
частка у праві власності на квартиру у
порівнянні з часткою позивачів є
незначною; ні частку позивачів, ні
частку відповідача неможливо виділити
в натурі; спільне володіння і
користування квартирою неможливе
через протиправні дії відповідача;
припинення права власності
відповідача на частку у спільному
майні не завдасть йому істотної шкоди,
так як у нього є однокімнатна квартира
в смт. Оржиця.

Рішенням Оржицького районного суду
Полтавської області від 25 березня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про припинення
права власності на 1/4 частку у
спільному майні, визнання права
власності на 1/12 частку квартири за
кожним, виплату коштів - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 просять рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити їх позовні вимоги.
Посилаються на те, що судом порушено
норми матеріального і процесуального
права, висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи,
з'ясувавши межі апеляційного
оскарження, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень та
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що за адресою АДРЕСА_1, на
другому поверсі двоповерхового
будинку розташована чотирикімнатна
житлова квартира, загальною площею 82,1
кв.м., житловою площею 50,3 кв.м.,
співвласниками якої відповідно до
свідоцтва на право власності на житло
від 15.11.2000 року, в рівних частках по 1/4
частині є - ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та
ОСОБА_2

Сторони у справі ОСОБА_3 і ОСОБА_1 є
колишнім подружжям, шлюб між якими
розірвано згідно рішення суду від
07.09.2013 року, а ОСОБА_5 і ОСОБА_2 є їх
дітьми.

Згідно звіту про незалежну оцінку
об'єкта нерухомого майна, вартість
квартири за адресою АДРЕСА_1, станом на
02.09.2013 року становить 77 344 грн.

У спірній квартирі зареєстровані
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, але
позивачі фактично проживають за іншою
адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_5 - з 20.04.1993 року,
а ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - з 20.04.2013 року.

Позивачка ОСОБА_1 зверталася до органів
внутрішніх справ зі скаргами на
неправомірні дії ОСОБА_3 Відповідно до
висновків Оржицького РВ УМВС України в
Полтавській області від 28.06.2013р.,
12.07.2013р.,06.09.2013р. перевірками не було
встановлено в діях ОСОБА_3 ознак
кримінального та адміністративного
правопорушення, відповідні відповіді
направлені ОСОБА_1, а матеріали списані
до справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачами не було доведено
наявність підстав для припинення права
власності відповідача на його частку в
квартирі та не внесення грошових
коштів за частку на депозитний рахунок
суду.

Колегія суддів в повній мірі
погоджується з такими висновками
місцевого суду, виходячи з наступного.

Судом достовірно встановлено, що
сторони є співвласниками спірної
квартири, частки в праві спільної
власності є рівними, що
підтверджується правовстановлюючими
документами.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників.
Підстави припинення права власності
чітко визначені в ч. 1 ст. 365 ЦК України
та широкому тлумаченню не підлягають.
Серед них зокрема визначено, у випадку
якщо частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; спільне володіння і
користування майном є неможливим; таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника.

Саме такі підстави зазначають
позивачі, обґрунтовуючи свої вимоги
про припинення права власності
відповідача на його частку.

Разом з цим, при розгляді справи в суді
першої інстанції, позивачами не було
надано належних та допустимих доказів
того, що виділ відповідачу в натурі 1/4
частки із чотирикімнатної квартири є
неможливим. Колегія суддів не
погоджується з твердженнями позивачів
про те, що частка права власності
відповідача є незначною, оскільки
загальна площа чотирикімнатної
квартири складає 82,1 кв.м., а житлова
площа - 50,3 кв.м. При цьому позивачі
безпідставно об'єднують свої частки в
одну, оскільки кожен із співвласників
має самостійно здійснювати права щодо
свого майна. В даному випадку частки
всіх співвласників є рівними.

Так само не надано беззаперечних
доказів неможливості сумісного
проживання сторін в спірній квартирі.

Колегія суддів погоджується з оцінкою,
наданою місцевим судом доказам
звернення ОСОБА_1 до органів внутрішніх
справ із скаргами на сварки, які нібито
вчиняє відповідач. Так, із наданих суду
висновків Оржицького РВ УМВС України в
Полтавській області від 28.06.2013р.,
12.07.2013р., 06.09.2013р. не вбачається
встановлення компетентними органами
здійснення відповідачем неправомірних
дій відносно ОСОБА_1 чи її доньок.

Доводи апелянтів про ненадання
відповідачем матеріальної допомоги на
утримання повнолітньої дочки ОСОБА_2 не
беруться до уваги, оскільки не
стосуються предмету заявленого позову.
Пред'явлення позову про стягнення з
ОСОБА_3 додаткових витрат по оплаті
навчання та проживання у гуртожитку не
може впливати на наявність підстав для
припинення його права власності на
частину нерухомого майна.

Також, не беруться до уваги доводи
апеляційної скарги про наявність у
відповідача у власності іншого
нерухомого, оскільки відповідно до ч. 2
ст. 1299 ЦК України право власності на
нерухоме майно виникає у спадкоємця з
моменту державної реєстрації цього
майна, а матеріали справи, окрім
інформації про реєстрацію спадкової
справи після смерті ОСОБА_7 (матері
відповідача) на підставі заяви ОСОБА_3
(а.с.159, 162), не містять жодних належних та
допустимих доказів набуття
відповідачем права власності на
нерухоме майно в порядку спадкування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
законодавство не обмежує особу в
кількості об'єктів нерухомого майна,
яке може перебувати у її власності, а
тому можливе набуття права власності
на інше нерухоме майно не тягне за
собою виникнення підстав для
припинення права власності на
будь-який інший об'єкт (його частину)
права власності.

Місцевий суд прийшов до обґрунтованих
висновків, що припинення права
власності відповідача на 1/4 частину
квартири завдасть істотної шкоди його
інтересам.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують висновки суду.

Окрім того, під час судового розгляду в
суді першої інстанції грошові кошти
відповідно до вартості 1/4 частини
квартири не були внесені позивачами на
депозитний рахунок суду.

Таким чином, на момент розгляду справи
не існувало належних та допустимих
доказів внесення позивачами грошових
коштів на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд досліджує
докази, які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Приєднання до матеріалів апеляційної
скарги квитанції від 02.04.2014 року (після
ухвалення судом рішення) про внесення
на депозитний рахунок коштів в сумі
23303,20 грн. на рахунок ГУДСА в
Полтавській області, яка відповідає
вартості 1/4 частини спірної квартири,
до уваги не береться, оскільки позивачі
не здійснили будь-яких дій щодо надання
суду першої інстанції цих доказів, хоча
приймали участь в судовому засіданні
та не були позбавлені можливості
користуватися своїми процесуальними
правами.

Відповідно до положень ст.ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст. 319, 358 ЦК
України, всі громадяни є рівними у
своїх правах, усім власникам
забезпечується рівні умови здійснення
цих прав, у тому числі щодо захисту
права спільної часткової власності.

Майно, що є у власності двох і більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільна
власність). Власність двох і більше
осіб із визначенням часток кожного з
них у праві власності є спільною
частковою власністю.

Право власності є непорушним. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
Усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно до положення статті 365 ЦК
України вимога про попереднє внесення
на депозитний рахунок суду вартості
частки в спільному майні в разі
припинення права власності за вимогою
інших співвласників є однією з
основних умов ухвалення рішення про
позбавлення особи майна без її згоди,
інакше буде вважатися, що особа
незаконно позбавлена майна.

Аналогічна правова позиція була
висловлена в Постанові Верховного Суду
України від 12 вересня 2011 року по справі
№ 6-27цс11 та рішенні Європейського суду
з прав людини від 21.12.2010 року у справі
«Андрій Руденко проти України» (заява
№ 35041/05).

Таким чином, оскільки позивачами не
було доведено наявність
беззаперечених підстав для припинення
права власності відповідача на 1/4
частину квартири та не внесено грошові
кошти в сумі, яка відповідає його
частині права власності у спірній
квартирі, на депозитний рахунок суду,
то суд правильно прийшов до висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову.

Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Рішення суду повинно ґрунтуватись на
доказах, які були досліджені в судовому
засіданні, а не на припущеннях, які
нібито спростовують досліджені докази.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України зміст,
аналіз підстав та предмету заявленого
позову свідчить про розгляд справи
судом першої інстанції з дотриманням
принципу диспозитивності.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення, правильно встановив характер
спірних правовідносин сторін у справі
та застосував норми матеріального
права, які регулюють ці правовідносини,
вирішив спір з урахуванням конкретних
обставин справи з дотриманням норм
процесуального права.

Апеляційна скарга не містить нових
фактів чи засобів доказування, які б
спростували висновки суду першої
інстанції, а наведені в них доводи не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування місцевим
судом норм матеріального і
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи. Тлумачення норм
матеріального права позивачами
проведено поверхового без повного та
системного аналізу.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів приходить до висновку,
що при вирішенні спору по суті місцевим
судом були вірно враховані та
застосовані норми матеріального права,
а також правильно встановлені фактичні
обставини по справі та їм дано належну
правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Оржицького районного суду
Полтавської області від 25 березня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: (підпис)
Дряниця Ю.В.

Судді: (підпис)
Кузнєцова О.В.

(підпис)
Пилипчук Л.І.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Дряниця Ю.В.