Справа №480/200/14-ц 29.04.2014 29.04.2014 29.04.2014
Провадження №22-ц/784/1374/14
Провадження № 22ц-1374/13
Головуючий у 1-й інстанції
Доповідач апеляційного
суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем
України

29 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі Рудніку Є.М.,

за участю:

- відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 17
березня 2014 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_2

про

стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о
в и л а:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний Банк
«ПриватБанк» (далі - Банк) звернулось з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Банк зазначав, що 28 червня 2006 року між
Банком та відповідачкою був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
остання отримала кредит в розмірі 1 966
грн. 90 коп. на придбання товару зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Позичальник зобов'язувався
здійснювати погашення заборгованості
шляхом проведення щомісячної оплати з
21 по 28 число кожного місяця в сумі 105
грн. 40 коп. Також сторони домовились, що
заява позичальника та Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам, з
якими позичальник ознайомлений і які
надані йому у письмовій формі, Тарифами
складають кредитно-заставний договір.

Внаслідок невиконання відповідачкою
зобов'язань за кредитним договором,
утворилась заборгованість, розмір якої
станом на 23 грудня 2013 року складав 21 165
грн.18 коп. в тому числі: заборгованість
за відсотками - 5 909 грн.88 коп.; пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором 13 771 грн. 24 коп.; штраф
(фіксована частина) - 500 грн.; штраф
(процентна складова) - 984 грн. 06 коп.

Посилаючись на наведені обставини,
позивач просив стягнути на його
користь із відповідачки вказану
заборгованість за кредитом.

Рішенням Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 17
березня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню із
наступних підстав.

Відмовляючи у позові, суд вважав, що
позивач звернувся до суду поза межами
позовної давності, початок перебігу
якої почався з 29 жовтня 2010 року (день
останнього платежу з погашення
заборгованості).

Проте з висновками суду повністю
погодитися не можна.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
обов'язком позичальника за кредитним
договором є, зокрема, повернення
кредиту та сплата процентів за
користування ним.

Згідно ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України,
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Сплив позовної давності є підставою
для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Як роз'яснено у пункті 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 18 грудня 2009 року «Про судове
рішення у цивільній справі»,
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Отже необхідною умовою для
застосування передбачених ст. 267 ЦК
України наслідків пропуску позовної
давності є заява сторони у спорі.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачка в судовому засіданні суду
першої інстанції заяву про
застосування строку позовної давності
не подавала, а тому у суду не було
правових підстав для відмови у позові
внаслідок пропуску позивачем строку
звернення до суду.

Звертаючись з даним позовом, Банк
наполягав на стягненні заборгованості,
розрахованої станом на 23 грудня 2013
року, яка складала 21 165 грн.18 коп. в тому
числі: заборгованість за відсотками - 5
909 грн.88 коп.; пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором 13 771
грн. 24 коп.; штраф (фіксована частина) - 500
грн.; штраф (процентна складова) - 984 грн.
06 коп.

Із матеріалів справи вбачається, що
згідно судового наказу Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 13 листопада 2009 року, з ОСОБА_2
стягнуто на користь Банку
заборгованість за кредитним договором,
який є предметом по даній справі,
станом на 28 травня 2009 року в розмірі 7 151
грн. 86 коп., яка складається з: 1 829 грн. 87
коп. - заборгованість за кредитом, 2 784
грн. 07 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом, 1 721
грн. 16 коп. - пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором та
штраф: 500 грн. (фіксована частини), 316
грн. 76 коп. - процентна складова.

Отже, до розрахунку заборгованості в
сумі 21 165 грн.18 коп. увійшла сума штрафу
(фіксована частина та процентна
складова), який був стягнутий з
відповідачки за судовим наказом від 13
листопада 2009 року .

За такого підстав для стягнення штрафу
немає, оскільки штраф, в силу положень
пункту 5.3 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам стягується
одноразово за порушення позичальником
строків платежів більше ніж на 30 днів.

Крім того, з виписки з особового
рахунку позичальника, наданого
представником позивача в суд
апеляційної інстанції вбачається, що
Банком на підставі отриманого
страхового відшкодування за ризик
неповернення кредиту 09 червня 2008 року
було проведено часткове списання
кредитної заборгованості ОСОБА_2 в
розмірі 1 728 грн. 82 коп.

Внаслідок чого станом на 23 грудня 2013
року відбулось зменшення розміру
заборгованості за відсотками та пенею.

У зв'язку з чим Банком до суду
апеляційної інстанції наданий новий
розрахунок заборгованості з якого
видно що заборгованість по відсоткам
становить 337 грн. 50 коп. та 758 грн. 50 коп. -
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором , а всього 1096
грн.

При вирішенні питання про стягнення
пені колегія враховує наступне.

Конституційний Суд України у рішенні
від 7 липня 2013 р. по справі щодо
офіційного тлумачення положень Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов
висновку, що умови договору споживчого
кредиту, його укладання та виконання
повинні підпорядковуватися таким
засадам, згідно з якими особа споживача
вважається слабкою стороною у договорі
та підлягає особливому правовому
захисту з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності і
розумності.

Крім того, вимога про нарахування та
сплати неустойки за договором
споживчого кредиту, яка є завищеною, не
відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3
ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементом
загального конституційного принципу
верховенства права. Наявність у
кредитора можливості стягувати із
споживача надмірні грошові суми як
неустойку, спотворює її дійсне правове
значення, оскільки із засобу розумного
стимулювання боржника виконувати
основне грошове зобов'язання неустойка
перетворюється на несправедливо
непомірний тягар для споживача, а для
кредитора - джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків.

Такий висновок Конституційного Суду
України узгоджується з положеннями
Резолюції Асамблеї ООН «Керівні
принципи для захисту інтересів
споживачів» від 9 квітня 1985 р. № 39/248, в
якій наголошено: визнаючи, що споживачі
нерідко перебувають у нерівному
становищі з точки зору економічних
умов, рівня освіти та купівельної
спроможності, принципи захисту
інтересів споживачів мають, зокрема, за
мету сприяти країнам у боротьбі зі
шкідливою діловою практикою усіх
підприємств на національному та
міжнародному рівнях, яка негативно
позначається на споживачах.

Тому Конституційний Суд України
зазначив, що захист цих зловживань
базується на положеннях законодавства,
зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Оскільки розмір нарахованої Банком
пені перевищує розмір процентів за
користування кредитом, та, враховуючи
положення ч. 3 ст. 551 ЦК України
відповідно до якої розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення,
колегія суддів вважає за можливе
зменшити розмір неустойки до 100 грн.

Враховуючи викладене та положення
ст.ст. 625, 1050 ЦК України, з ОСОБА_2 на
користь Банку підлягає стягненню 337
грн. 50 коп. - заборгованість за
процентами за користування кредитом, 100
грн. - пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором, а всього 437
грн. 50 коп., а також 43 грн. судового
збору.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
взяв до уваги наведені обставини
справи та вимоги закону, а тому
помилково відмовив в позові.

А тому рішення суду необхідно
скасувати в силу п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, ухваливши нове рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 17
березня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційного Банку
«ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного Банку «ПриватБанк» 437 грн.
50 коп. заборгованості за кредитним
договором № DNH4KP96100891 від 28 червня 2006
року, яка складається з 337 грн. 50 коп. -
заборгованість за процентами; 100 грн. -
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором, а також 43
грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді