Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/367/14
Головуючий у 1 інстанції: Боровікова
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Бондар М.С.

Судді Кримська О.М.,

Дашковська А.В.,

При секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 22 жовтня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
визнання права власності на
заборгованість та стягнення
заборгованості за авторськими
договорами,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом, який під
час розгляду справи в суді першої
інстанції уточнив, та в обґрунтування
якого зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер його батько ОСОБА_6. У
встановлений законом строк позивач
звернувся із заявою про прийняття
спадщини до державного нотаріуса за
місцем останнього проживання
спадкодавця в м. Новомосковськ
Дніпропетровської області.

При перегляді документів свого батька
позивач виявив три авторських договори
від 19.03.2010 року, які підписані батьком
позивача і відповідачкою ОСОБА_5, а
також три акта приймання-передачі за
даними договорами, які також підписані
сторонами за авторськими договорами.

Так, пунктом 1.1 Авторського договору
про передачу прав на використання
витвору архітектури від 19.03.2010 року
встановлено, що ОСОБА_6, іменований
Автор, розробляє архітектурний проект:
«Проект критого зимового басейну» і
передає Користувачеві - ОСОБА_5
виняткове право на використання
зазначеного архітектурного проекту в
термін не пізніше 01.11.2010 року, а
Користувач, зобов'язується
використовувати його і оплатити
відповідно до умов Договору.
Відповідно до п. 4.1 та п. 4.2 договору
ОСОБА_5 зобов'язалася виплатити суму
авторської винагороди в розмірі 238 000
грн. на протязі 3-х місяців з дня
підписання Акту передачі проекту.

Пунктом 1.1 другого Авторського
договору про передачу прав на
використання витвору архітектури від
19.03.2010 року встановлено, що ОСОБА_6,
іменований Автор, розробляє
архітектурний проект: «Проект
2х-поверхового готелю на 8 номерів
підвищеного класу», і передає
Користувачеві - ОСОБА_5 виняткове право
на використання зазначеного
архітектурного проекту в термін не
пізніше 01.11.2010 року, а Користувач,
зобов'язується використовувати його і
оплатити відповідно до умов Договору.
Відповідно до п.4.1 та п.4.2 ОСОБА_5
зобов'язалася виплатити суму
авторської винагороди у розмірі 2 150 000
грн. на протязі 3-х місяців з дня
підписання Акту передачі проекту.

Пунктом 1.1 третього Авторського
договору про передачу прав на
використання витвору архітектури від
19.03.2010 року встановлено, що ОСОБА_6,
іменований Автор, розробляє
архітектурний проект: «Проект
ресторану «Бочка», і передає
Користувачеві - ОСОБА_5 виняткове право
на використання зазначеного
архітектурного проекту в термін не
пізніше 01.11.2010року, а Користувач
зобов'язується використовувати його і
оплатити відповідно до умов Договору.
Відповідно до п.4.1, п.4.2 ОСОБА_5
зобов'язалася виплатити суму
авторської винагороди в розмірі 1 635 000
грн. на протязі 3-х місяців з дня
підписання Акту передачі проекту.

Позивач зазначав, що йому достовірно
відомо, що суми, обумовлені в
зазначених договорах його батько від
відповідачки не отримав. Позивач
особисто зв'язувався з відповідачем і
та підтвердила, що підписувала дані
договори, акти по ним та отримала всю
обумовлену в договорах проектну
документацію в повному обсязі, проте
сплатити грошові кошти, обумовлені у
зазначених договорах, не має
можливості з причини фінансових
ускладнень.

Загальна сума заборгованості
відповідачки за вищезазначеними
Авторськими договорами складає 4 023 000
грн..

Оформити боргові зобов'язання по
вищевказаним авторським договорам у
нотаріуса позивач не має можливості,
оскільки для оформлення права
власності в порядку спадкування
нотаріусу належить надати документ, що
підтверджує наявність спадкового
майна. Можливості надати такий
документ у позивача не має, а самі
авторські договори та акти по ним не є
такими документами. Постановою від
29.07.2013 року державний нотаріус
Новомосковської державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області відмовив
позивачу у видачі Свідоцтва про право
власності на заборгованість по
вищевказаним авторським договорам.

Посилаючись на ст. 1218 ЦК України, згідно
якої до складу спадщини входять всі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті, позивач просив суд визнати
за ним право власності на
заборгованість за вищезазначеними
авторськими договорами у сумі 4 023 000
грн. та стягнути з відповідачки ОСОБА_5
на його користь заборгованості у сумі 4
023 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 22 жовтня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права та
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що підписи від імені
автора в Авторських договорах про
передачу прав на використання витвору
архітектури та актах приймання -
передачі суттєво відрізняються одна
від одної, а тому є неукладеними,
внаслідок чого не мають юридичних
наслідків.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позовних вимог,
але з інших правових підстав.

Судова колегія вважає, що висновок суду
першої інстанції про невідповідність
підписів Автора на Авторських
договорах про передачу прав на
використання витвору архітектури та
актах приймання - передачі, чим
обґрунтовується відмова у задоволенні
позовних вимог є безпідставними,
оскільки не підтверджений жодним
допустимим на належним доказом по
справі, а тому є припущенням, що
забороняється ст. 61 ЦПК України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 212, 214 ЦПК
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів
та під час ухвалення рішення суд
вирішує питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження та інші.

Проте, із матеріалів справи
вбачається повна відсутність доказів
на підтвердження позовних вимог про
наявність заборгованості по оплаті
винагороди за авторськими договорами,
оскільки самі по собі Авторські
договори про передачу прав на
використання витвору архітектури та
Акти приймання - передачі, не свідчать
про наявність заборгованості та її
розмір.

Однак, матеріали справи містять
письмовий доказ, який доводить
безпідставність позовних вимог.

Так, Постановою нотаріуса
Новомосковської державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області від 29 липня
2013 року відмовлено у вчиненні
нотаріальної дії - видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом. При цьому
нотаріус виходив з того, що відсутні
документи, що підтверджують наявність
спадкового майна по трьом авторським
договорам ( а.с.82).

Жодних документально
підтверджених доказів на
підтвердження заборгованості за
авторськими договорами позивачем не
представлено ані до суду першої
інстанції ані до суду апеляційної
інстанції.

Частиною 4 ст. 174 ЦПК України
визначено, що у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. Якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

З мотивів, викладених вище, колегія
суддів вважає, що посилання позивача на
те, що суд у разі визнання позову
відповідачем повинен був ухвалити
рішення про задоволення позову, не
ґрунтується на вимогах закону.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з думкою суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог, однак, виходячи з
вищевикладеного правового
обґрунтування відмови у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 22 жовтня 2013 року у цій
справі змінити в частині правового
обґрунтування відмови у задоволенні
позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: