АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/1313/14
Головуючий у 1-й інстанції Зємцов В. В.
Доповідач Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого - судді Пилипчук Л.І.,

суддів: Дряниці Ю.В., Чічіля В.А.,

при секретарі - Філоненко О.В.,

за участю: представників позивачів
ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 11 березня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Кременчуцької міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року позивачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до
Кременчуцької міської ради про
визнання за ними права власності по 1/2
частині за кожним на житловий будинок з
господарськими спорудами,
розташований у АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом. Зазначали, що
вказаний будинок належав їх батькам на
праві спільної сумісної власності, які
після розлучення розділили його на дві
частини. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько
ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мати
ОСОБА_7. Вони, позивачі, прийняли
спадщину шляхом подання відповідних
заяв до нотаріальної контори.
Постановами державного нотаріуса
Першої кременчуцької державної
нотаріальної контори від 15 січня 2014
року їм відмовлено у видачі на їх ім'я
свідоцтв про право на спадщину після
смерті кожного із батьків, оскільки
право власності на вказаний об'єкт
нерухомості на ім'я ОСОБА_6 не
зареєстровано, а за ОСОБА_7 значиться
зареєстрованою 1/2 частка житлового
будинку як незавершеного будівництва.

Рішенням Автозаводського районного
суду м.Кременчука від 11 березня 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі представник
позивачів ОСОБА_1, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
прохала рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Не погоджується з висновком суду про
те, що відсутність державної
реєстрації права власності на спірний
об'єкт нерухомості є підставою для
відмови у позові. Вважає, що судом
необхідно застосовувати
законодавство, яке діяло на момент
виникнення у спадкодавців права
власності на житловий будинок.
Відсутність державної реєстрації
права власності за спадкодавцями не
може позбавляти права позивачів на
спадщину, що і стало підставою
звернення до суду.

Заперечення відповідача проти позову
не обгрунтовані жодною обставиною та
доказом.

Вважає, що висновок суду про те, що
житловий будинок є самочинно
збудованим об'єктом,- не відповідає
обставинам справи, оскільки
спадкодавці збудували вказаний об'єкт
на підставі договору №86 від 21 травня 1954
року на право забудови та
безстрокового користування земельною
ділянкою.

Заперечує можливість застосування до
спірних правовідносин Положення про
облік і використання безхазяйного
майна та відумерлої спадщини у м.
Кременчуці, оскільки спірну спадщину
не можна вважати безхазяйним майном та
(або) відумерлою спадщиною.

Доводить належність відповідача
Кременчуцької міської ради як
представника територіальної громади
міста, оскільки в разі відсутності
спадкоємців за законом чи за заповітом
спадщина переходить до територіальної
громади.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про її задоволення з
наступних підстав.

Встановлено, що позивачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 є синами ОСОБА_6 та ОСОБА_7
Останні перебували у зареєстрованому
шлюбі з 07 лютого 1950 року, який розірвано
згідно рішення Автозаводського
районного суду м.Кременчука від 15
березня 1996 року /а.с.17,19,20/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько
позивачів ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року -
мати ОСОБА_7 /а.с.16,21/. Позивачі у
визначений ст.549 ЦК УРСР та ст.1270 ЦК
України 2004 року строк прийняли
спадщину шляхом направлення до Першої
кременчуцької державної нотаріальної
контори відповідні заяви, що
підтверджується матеріалами спадкових
справ /а.с.54 -83/.

Постановами державного нотаріуса
Першої кременчуцької державної
нотаріальної контори від 15 січня 2014
року відмовлено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
видачі свідоцтв про право на спадщину
за законом, оскільки 1/2 частину
житлового будинку з господарськими
будівлями за адресою: АДРЕСА_1, що
належала їх матері ОСОБА_7,
зареєстрована як 1/2 частка на житловий
будинок незавершеного будівництва, а
право власності на ім'я батька не
зареєстровано /а.с.69,83/.

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд виходив з того, що
відсутність державної реєстрації
права власності на нерухоме майно, до
складу якого входять об'єкти, які не
були зазначені в рішенні суду від 12
липня 1996 року при розділі будинку,
вказує на те, що спірний будинок є
об'єктом самочинного будівництва.

Однак колегія суддів з таким висновком
суду не погоджується з огляду на
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно договору №86 від 21 травня 1954 року
на право забудови та безстрокового
користування земельною ділянкою,
посвідченого Кременчуцькою
держнотконторою 08 червня 1954 року по
р.№6491/1, ОСОБА_6 на підставі рішення
виконкому від 18 березня 1954 року
відведено земельну ділянку для
будівництва житлового будинку по
АДРЕСА_1.

Згідно довідки Кременчуцького бюро
технічної інвентаризації земельна
ділянка АДРЕСА_1 загальною площею 476
кв.м. на підставі рішення
міськвиконкому від 23 серпня 1957 рроку
№391 зареєстрована за ОСОБА_6,
реєстровий №4745 від 20 серпня 1957 року
/а.с.147-149/.

Враховуючи, що право забудови одержано
ОСОБА_6 у період шлюбу з ОСОБА_7 та вони
спільно збудували житловий будинок і
господарські споруди, створивши
спільну сумісну власність подружжя,
рішенням Автозаводського районного
суду м.Кременчука від 12 липня 1996 року
було реально розподілено вказаний
житловий будинок з господарськими
спорудами між подружжям та визнано за
ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину
/а.с.18/.

Відповідно до довідки Кременчуцького
міжміського бюро технічної
інвентаризації від 01 квітня 2013 року
№61/2193 за даними архівного обліку
згідно вказаного рішення суду в
м.Кременчуці зареєстровано нерухоме
майно: 1/2 частка житлового будинку
незавершеного будівництвом за адресою:
АДРЕСА_1 за власником ОСОБА_7 /а.с.25/.

Як убачається з технічного паспорту,
житловий будинок з господарськими
спорудами за адресою АДРЕСА_1,
збудований у 1960 році, за виключенням
убиральні-душу, колодязя питного та
огорожі /а.с.26-30/. Однак жодний із
об'єктів не значиться самочинним.

Вирішуючи питання про правомірність
набуття права власності, суд має
враховувати, що воно набувається на
підставах, які не заборонені законом,
зокрема, на підставі правочинів. При
цьому діє презумпція правомірності
набуття права власності на певне майно,
яка означає, що право власності на
конкретне майно вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом
(стаття 328 ЦК, пункт 5 Постанови №5
Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових
прав»).

Відповідно до ст.5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чиннмоті. Тому, виходячи із вимог
про дію актів цивільного законодавства
у часі, застосування місцевим судом
при вирішенні даного спору норм
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» та ст.376 ЦК
України 2004 року є неправильним.

При наявності договору забудови від №86
від 21 травня 1954 року та чинного рішення
суду від 12 липня 1996 року щодо розподілу
житлового будинку, як завершеного
будівництва, подружжя ОСОБА_7 набуло
право спільної сумісної власності на
житловий будинок з господарськими
спорудами правомірно, відповідно до
ст.ст.100,112 ЦК УРСР, ст.17 Закону України
«Про власність». Спірний об»єкт
нерухомості не мав ознак самочинного з
огляду на приписи ст.105 ЦК УРСР. Крім
того, діюче на той час законодавство не
пов'язувало момент виникнення права
власності з обов'язковою державною
реєстрацією об'єкту нерухомості. На час
ухвалення судом рішення про розподіл
спірного будинку як спільного майна
подружжя та перетворення на підставі
цього рішення спільної сумісної
власності на часткову власність діяли
Правила державної реєстрації об»єктів
нерухомого майна, що знаходяться у
власності юридичних та фізичних осіб,
затверджені Наказом Держкомітету по
житлово-комунальному господарству від
13.12.1995р. №56, які запровадили державну
систему реєстрації, обліку та оцінки
вартості нерухомого майна. Дані
правила встановлювали порядок
державної реєстрації об»єктів
нерухомого майна. Однак не дотримання
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 встановленого
порядку державної реєстрації свого
права на нерухоме майно не позбавило
їх права власності на об»єкт
нерухомості.

В той же час, відсутність державної
реєстрації об'єкту нерухомості за
спадкодавцями позбавляє позивачів
можливості оформити свої спадкові
права, тому вони правомірно та
обґрунтовано заявили відповідні
вимоги до суду.

Посилання місцевого суду на
відсутність доказів порушення
Кременчуцькою міською радою прав
позивачів є неспроможною з огляду на
те, що відповідач є представником
територіальної громади міста та при
недоведеності права позивачів на
спадщину вона за умови визнання її
відумерлою переходить у власність
територіальної громади за місцем
відкриття спадщини (ч.3 ст.1277 ЦК
України).

Отже, висновки районного суду щодо
статусу спадкового будинку як
самочинного не відповідають фактичним
обставинам справи та нормам
матеріального права, тому колегія
суддів скасовує рішення районного суду
та ухвалює нове рішення про
задоволення позову та визнання за
позивачами права власності у
відповідних частках на спадковий
житловий будинок з господарськими
спорудами, які зведені спадкодавцями
на підставі договору забудови.

Щодо колодязя питного літ «К1» та
огорож №№2,3, то оскільки їх рік
побудови 2012-2013, тобто після відкриття
спадщини, тому вони не входять до
складу спадкового майна.

Керуючись ст.ст.303,304,307, п.п.3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст.314,316,317 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 11 березня 2014 року - скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право
власності на житловий будинок з
господарськими спорудами, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що
складається з: житлового будинку «А»,
прибудови «а», прибудови «а1», сараї
«б», «Б»., «б1», убиральні «В», ями
вигрібної «I», вимощення «II», колодязь
питний «К», огорожі №1, по ? частині за
кожним в порядку спадкування за
законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року
батька ОСОБА_6 та по ? частині за кожним
в порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року матері ОСОБА_7,
а всього за кожним по ? частині
зазначеного житлового будинку з
господарськими спорудами.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржено
протягом 20 днів шляхом подання
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
Л.І. Пилипчук

СУДДІ: /підпис/
Ю.В. Дряниця

/підпис/
В.А.Чічіль

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Л.І. Пилипчук