Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 квітня 2014 року
м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області
в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Дроботі В. В., Власова С. О.

при секретарі - Свіда Г. С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Хустського районного
суду від 6 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Хустське відділення № 6 Ужгородського
регіонального управління ПАТ КБ "Надра"
про поділ спільно нажитого майна і за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ спільно нажитого майна, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, в якому просила провести поділ
спільного майна, нажитого сторонами за
час перебування у шлюбі, за
запропонованим нею варіантом ( Т.1, а.с.
8-9).

ОСОБА_2 подав до суду зустрічний
позов до ОСОБА_1, у якому просив
провести поділ спільного майна
подружжя за іншим варіантом ( Т.1, а.с.
96-99).

Рішенням Хустського районного
суду від 6 грудня 2013 року основний та
зустрічний позов було задоволено
частково, майно подружжя розділено у
такий спосіб :

ОСОБА_2 виділено житловий будинок
АДРЕСА_1 вартістю 145728,40 грн. із
земельною ділянкою, виділеною для його
обслуговування, із залишенням за ним
зобов'язань по виконанню договору про
іпотечний кредит №08006/08 - 2006 від 23.08.2006
року, стягнуто із ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 85509,98 грн. компенсації за ? частку
у вказаному спільному майні подружжя (
будинку).

ОСОБА_1 виділено земельну ділянку
площею 0,25 га, розташовану на території
с. Шаян Вишківської селищної ради в
урочищі «Фінньов» ( державний акт про
право власності на земельну ділянку
серії ЯК№640757 видано на ім'я ОСОБА_1).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділено
земельні ділянки площею по 0,50 га
кожному, розташовані за межами
населеного пункту с. Шаян на території
Вишківської селищної ради, із
земельної ділянки загальною площею 1,00
га для товарного сільського
виробництва (державний акт про право
власності на земельну ділянку серії III
№029822, видано на ім'я ОСОБА_2).

ОСОБА_2 виділено земельну ділянку
площею 0,35 га для товарного
сільськогосподарського виробництва (
державний акт про право власності на
земельну ділянку серії ЯК№640757 видано
на ім'я ОСОБА_2)

Крім того, ОСОБА_2 виділено
автомобіль марки ВАЗ 2109 2005 р.в.,
д.н.НОМЕР_1 та легковий автомобільний
причіп моделі «Фермер» 2007 р.в. , д.н.
НОМЕР_2. З ОСОБА_2 стягнуто на користь
ОСОБА_1 11118,60 грн. компенсації за ?
частину вказаного автомобіля та 1500,00
грн. компенсації за ? частину вказаного
автомобільного причепу. В решті вимог
основного та зустрічного позовів -
відмовлено ( Т.1, а.с. 290-295).

Обидві сторони подали на це рішення
апеляційній скарги.

ОСОБА_1 у своїй скарзі просить
рішення скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким розділити
спільно нажите майно подружжя в інший
спосіб, а саме :

- виділити на її користь вказаний
вище житловий будинок та земельні
ділянки розміром 0,25 га, на якій
розташований цей будинок, та земельну
ділянку розміром 0,35 га в урочищі
«Вагов» біля цього ж будинку вартістю
21525 грн. та 31450 грн, всього майна на суму
198703,00 грн. ;

- виділити позивачеві інше майно, а
саме вказаний вище автомобіль вартістю
37466,00 грн., причіп до автомобіля
вартістю 3000,00 грн., вказану вище
земельну ділянку розміром 1,0 га
вартістю 65400,0 грн, , вказану вище
земельну ділянку урочищі « Фінньов»
розміром 0,25 га вартістю 31450 грн, всього
майна на суму 137316 грн.

ОСОБА_1також вказала, що різницю у
вартості долей в розмірі 61387,00 грн. та
залишок по кредиту в розмірі 29319 грн
вона погоджується виплатити
відповідачеві як грошову компенсацію (
Т.1, а.с. 300-303).

ОСОБА_2 у своїй скарзі просив
рішення змінити, а саме :

- зменшити розмір грошової
компенсації, стягнутої з нього на
користь ОСОБА_1 за ? частку у будинку,
стягнувши кошти у сумі 72864,20 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на його користь
кошти у розмірі 66736,40 грн. як грошову
компенсацію за ? частину коштів, які
були сплачені ним за іпотечним
кредитом;

- стягнути з ОСОБА_1 на його користь
понесені ним судові витрати;

- у задоволенні вимог ОСОБА_1 про
поділ земельної ділянки загальною
площею 1,00 га для товарного сільського
виробництва (державний акт про право
власності на земельну ділянку серії III
№029822) - відмовити.

В решті рішення Хутського
районного суду ОСОБА_2 просив залишити
без змін (Т.1, а.с. 306-309).

Ухвалою Хустського районного суду
від 17 грудня 2013 року було внесено
виправлення у резолютивну частину
рішення місцевого суду та стягнуто із
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 не 85509,98 грн.
компенсації за ? частку у вказаному
вище спільному майні подружжя ( будинку
із земельною ділянкою), а 72891,2 грн. ( Т.1,
а.с. 298).

В судовому засіданні в апеляційній
інстанції ОСОБА_1 та її представник
свою скаргу підтримали та просили
задовольнити, скаргу протилежної
сторони провили відхилити. ОСОБА_2 та
його представники свою скаргу
підтримали , скаргу ОСОБА_1 просили
відхилити.

При цьому обидві сторони заявили,
що кожен із них претендує на виділення
саме йому у власність житлового
будинку АДРЕСА_1 та подали суду докази
попереднього внесення на депозит
місцевого суду коштів у якості
грошової компенсації іншому із
подружжя вартості їх долі у цьому
будинку: позивачка на суму 72864,00 грн.,
відповідач - на суму 72891,20 грн.

Вислухавши пояснення присутніх
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи, колегія перевірили
законність та обґрунтованість рішення
місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та прийшла до
наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обгрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані ( пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішкення справи, та докази на їх
підтвердження та інші. Відповідно до
вимог частини першої ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд, розглядаючи
цивільну справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи та
вирішити спір у межах заявлених
позовних вимог та зібраних у справі
доказів.

Вирішуючи спір про поділ спільного
майна подружжя суд повинен визначити
склад майна, та врахувати, що до нього
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї .

Водночас, не належить до спільної
сумісної власності майно одного з
подружжя, набуте особою до шлюбу;
набуте за час шлюбу на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; набуте за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто; речі індивідуального
користування, в тому числі коштовності,
навіть якщо вони були придбані за
рахунок спільних коштів подружжя;
кошти, одержані як відшкодування за
втрату (пошкодження) речі, що належала
особі, а також як відшкодування
завданої їй моральної шкоди; страхові
суми, одержані за обов'язковим або
добровільним особистим страхуванням,
якщо страхові внески сплачувалися за
рахунок коштів, що були особистою
власністю кожного з них.

За змістом частини першої статті 81
Земельного кодексу України громадяни
України можуть набувати право
власності на земельну ділянку шляхом
приватизації за умови наявності
підстав набуття права на землю,
передбачених статтею 116 ЗК України.
Таким чином громадянин одержує у
власність частку із земельного фонду, а
тому земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу в приватну
власність шляхом приватизації, є його
особистою приватною власністю.
Водночас 11 січня 2011 року статтю 61 СК
України було доповнено ч.5, відповідно
до якої до об'єктів права спільної
сумісної власності подружжя було
віднесено і земельні ділянки, набуті
одним із подружжя під час шлюбу в
результаті безкоштовної передачі із
земель державної або комунальної
власності. Земельна ділянка розміром
загальною площею 1,00 га для товарного
сільського виробництва була набута
ОСОБА_2 саме у такий спосіб. Водночас
державний акт про право власності на
земельну ділянку серії III №029822 було
видано на ім'я ОСОБА_2 28 січня 2001 року,
тобто до внесення відповідних змін до
ст.61 СК України, тому ця ділянка є
особистою власністю ОСОБА_2 та поділу
не підлягає. У цій частині рішення
місцевого суду слід скасувати, у
задоволенні вимоги про поділ цієї
ділянки відмовити.

Вирішуючи питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми. У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Така правова позиція викладена,
зокрема, у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", у Постанові
Верховного Суду України за №6-37 цс 13 та
інш.

Таким чином неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними, з присудженням одному з подружжя
грошової компенсації, замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, і за змістом частин
четвертої, п'ятої статті 71 СК України
присудження такої грошової
компенсації можливе лише за згодою
того з подружжя, якому вона
присуджується, а також за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

У разі невчинення таких дій, а
також невчинення одним із подружжя дій
щодо припинення права другого з
подружжя на частку у спільному майні,
передбачених статтею 365 Цивільного
кодексу України, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між
подружжям відповідно до їхніх часток,
суд визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу й
залишає майно в їхній спільній
частковій власності. При цьому суд
повинен виходити зі змісту заявлених
сторонами позовних вимог.

В даній справі суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про те, що
спірний житловий будинок АДРЕСА_1 не
може бути розділено між сторонами в
натурі, що підтверджено наявним у
справі висновком судової
будівельно-технічної експертизи №177
від 10.04.2013 року, однак безпідставно
присудив його одному із подружжя.

При цьому судом не було враховано
те, що жоден із подружжя не надав своєї
згоди на отримання грошової
компенсації за свої частку у цьому
майні, на момент розгляду справи у суді
першої інстанції жоден із подружжя не
вніс попередньо відповідної грошової
суми на депозитний рахунок суду ( таке
було здійснено обома сторонами лише на
момент розгляду справи у суді
апеляційної інстанції), а підстав для
припинення права жодного із подружжя
на частку у цьому майні , передбачених
ст.365 ЦК України в даному випадку
належними, допустимими та достатніми
доказами не доведено. Вимог про
визначення ідеальних часток у цьому
майні сторони у даній справі не
заявили.

За цих обставин колегія вважає, що у
задоволенні вимог основного та
зустрічного позову у даній справі в
частині виділення спірного житлового
будинку одному із подружжя слід
відмовити , залишивши цей будинок у
спільній сумісній власності сторін.
Грошові кошти, внесені сторонами на
депозитний рахунок суду як компенсацію
за частку у цьому будинку, слід
повернути платникам.

Колегія враховує те, що сторони не
заперечували щодо виділення зі
спільного майна подружжя ОСОБА_2
автомобіля марки ВАЗ 2109 2005 р.в.,
д.н.НОМЕР_1 та легкового автомобільного
причіп моделі «Фермер» 2007 р.в. , д.н.
НОМЕР_2, а також стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 грошової компенсації за
? частину у цьому майні. Сторони також
погодилися із тим, що за ? частину
автомобільного причепу слід стягнути
кошти у розмірі 1500,0 грн. У цій частині
рішення місцевого суду не оскаржено,
атому і не перевіряється. Апелянтка
ОСОБА_1 оспорила лише розмір
компенсації, присудженої їй за належну
їй ? частку автомобіля. Місцевий суд
визначив її у розмірі 11118,60 грн.

Між тим у матеріалах справи наявні
два експертні висновки з цього приводу:
висновок судового експерта Каримова
В.М. №63/05 від 01 червня 2011 року,
відповідно до якого вартість спірного
автомобіля складає 37466,05 грн. (Т.1, а.с.
16-17), та висновок експерта ОСОБА_6 №57 від
20 квітня 2012 року, відповідно до якого
вартість цього ж автомобіля складає
22237,20 грн. ( Т.1, а.с. 152-153).

При цьому, визначаючи вартість
автомобільного причепа, суд першої
інстанції врахував вказаний вище
висновок судового експерта №63/05, яким
було також визначено й вартість
причепа, безпідставно відкинувши його
при визначені вартості автомобіля.

Враховуючи цю обставину, а також ті
документи, які були в наявності в
матеріалах справи у суді першої
інстанції на підтвердження
повноважень обох експертів, колегія
вважає, що слід врахувати висновок
судового експерта Каримова В.М. №63/05
від 01 червня 2011 року, відповідно до
якого вартість спірного автомобіля
складає 37466,05 грн. Відтак, з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 слід стягнути 18 733,00 грн.
компенсації за ? частину вказаного
автомобіля.

Щодо інших доводів обох апеляційних
скарг, то, на переконання колегії, вони
є безпідставними та висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
в решті рішення місцевого суду слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 303, ч.2-4 ст.309,
ст. 314, ст.316 ЦПК України, апеляційний суд
, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду від 6
грудня 2013 року змінити в частині
розміру компенсації, стягнутої з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за 1/2 частину
вартості легкового автомобіля,
стягнувши цю компенсацію у розмірі 18 733,
00 грн. У задоволенні вимоги щодо поділу
земельної ділянки розміром 1,00 га,
розташованої за межами с. Шаян на
території Вишківської сільської ради,
належної ОСОБА_2 на підставі державного
акту серії III ЗК № 029822, а також вимог
сторін про присудження в натурі
житлового будинку АДРЕСА_1 з виплатою
грошової компенсації іншому
співвласнику - відмовити, залишивши цей
будинок у спільній сумісній власності
сторін. Внесені ОСОБА_1 та ОСОБА_2
грошові кошти на депозитний рахунок
суду як компенсацію за частку у
житловому будинку, повернути
платникам.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Головуючий:
_____________

Судді:
_____________

_____________