АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий в І інстанції:
Венглєвська Н.Б. Категорія: 27
Доповідач: Чиркова К.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 29 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Пузанової
Л.В.

Суддів: Чиркової К.Г.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Херсоні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на заочне
рішення Чаплинського районного суду
Херсонської області від 30 жовтня 2012
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики,
посилаючись на те, що 18 лютого 2010 року
між ним та відповідачами укладено
договір позики на суму 250000 грн. У
підтвердження передачі ним грошових
коштів відповідачі видали письмову
розписку та зобов'язалися за умовами
договору повернути грошові кошти з
моменту пред'явлення такої вимоги.

Позивач зазначаючи про те, що в
порушення умов договору відповідачі на
його вимогу від 09.03.2010 року грошові
кошти отримані за договором позики не
повернули, просив стягнути з
відповідачів 250000 грн., а також судові
витрати у справі.

Справа слухалася судами неодноразово.

Останнім заочним рішенням
Чаплинського районного суду
Херсонської області від 30 жовтня 2012
року позов задоволено.

Судом стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 суму боргу 250000 грн. та
понесені судові витрати в сумі 2575 грн.,
а всього стягнуто 252 575 грн.

У травні 2013 року відповідачі
звернулися до суду з заявою про
перегляд заочного рішення, яка ухвалою
Чаплинського районного суду
Херсонської області від 28.05.2013 року
залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3
просять заочне рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог,
зазначаючи, що висновки суду у спірних
правовідносинах не відповідають
обставинам справи та нормам
матеріального права. Зокрема, суд не
врахував видану ОСОБА_4 11.06.2010 року
письмову розписку про отримання ним
грошових коштів за борговою розпискою
від 18.02.2010 року в сумі 250 000 грн. При
цьому зазначали, що ними не вчинялися
дії по перешкоджанню в проведенні
експертизи, оригінал розписки про
отримання грошових коштів наданий ними
своєчасно, а висновок суду про те, що
експертиза не була проведена з їх вини
не відповідає дійсності, окрім того
саме відповідач, який заперечує
повернення коштів повинен бути
зацікавленим у підтвердження своїх
заперечень.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив із доводів
позивача про те, що кошти зазначені в
договорі позики йому не були повернуті,
тому стягненню підлягає передана ним
за договором позики грошова сума, а
надана відповідачами письмова
розписка про отримання ОСОБА_4 грошових
коштів в рахунок погашення боргу не є
належним доказом виконання грошових
зобов'язань.

Проте до такого висновку суд прийшов,
допустивши порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

За договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальнику) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передавання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками
(ст.1046 ЦК України).

Згідно з вимогами ч.2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047).

Із матеріалів справи вбачається, що
18.02.2010 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 отримали від
ОСОБА_4 у борг 250000 грн. та зобов'язалися
повернути борг на вимогу (а. с. 8, т.1).

09.03.2010 року позивач направив на адресу
відповідачів письмову вимогу про
повернення боргу, а в квітні 2012 року
звернувся до суду з позовом про
стягнення боргу в сумі 250000 грн.

В ході судового розгляду справи
відповідачі надали письмову розписку
ОСОБА_4 від 11.06.2010 року про отримання ним
грошових коштів в сумі 250000 грн. в якості
погашення боргу за письмовою розпискою
від 18.02.2010 року (а.с.99, т.1).

Заперечуючи факт написання вказаної
розписки ОСОБА_4 посилався на
можливість використання ОСОБА_2, яка
працювала у нього головним бухгалтером
бланку з його особистою печаткою
приватного підприємця, однак в ході
розгляду справи в суді першої
інстанції відмовився від призначення
та проведення у справі судово -
почеркознавчої експертизи, вважаючи,
що саме відповідачі повинні нести
витрати по її проведенню та довести
передачу йому грошових коштів,
оскільки наявність у нього оригіналу
боргової розписки свідчить про
невиконання боржником боргового
зобов'язання.

Згідно з вимогами ч.3 ст.1049 ЦК України
позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції в
порушення зазначених вище положень
закону дійшов висновку про
неповернення відповідачами отриманих
за договором позики грошових коштів
ґрунтуючись лише на доводах
позикодавця, при цьому не звернув увагу
на наявність не спростованої позивачем
його письмової розписки від 11.06.2010 року
про отримання ним грошових коштів в
сумі 250000 грн. в якості погашення боргу
за письмовою розпискою від 18.02.2010 року.

В ході розгляду справи в апеляційному
порядку за клопотанням сторін у справі
судом призначено комплексну судово -
технічну та судово - почеркознавчу
експертизи.

Згідно до висновку судово -
почеркознавчої експертизи за №624502 від
21.02.2014 року встановлено, що підпис від
імені ОСОБА_4 у наданій експерту
розписці про повернення грошової суми
від 11.06.2010 року розміщений в графі
«частный предприниматель» виконаний
самим ОСОБА_4 (а.с. 166-169 т.2).

Відповідно до висновку судово -
технічної експертизи за №6246,627003 від
29.01.2014 року вирішити питання відносно
того, чи виконані друкований текст
розписки від 11.06.2010 року та підпис в
один і той проміжок часу, а також
установити чи текст розписки був
надрукований до, або після виконання
підпису та нанесення відтиску печатки,
не можливо (а.с.160-163 т.2).

Таким чином, матеріалами справи
підтверджений факт повернення
позикодавцеві грошових коштів за
договором позики, а знаходження у нього
боргового документу за наявності у
боржників письмової розписки
позикодавця про повернення боргу не
може свідчити про неповернення ними
грошових коштів за договором позики.

Інших належних та допустимих доказів
на підтвердження заперечень щодо
неповернення відповідачами грошових
коштів за договором позики позивачем
не надано.

За таких обставин, враховуючи наведене,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду, як незаконне та
необґрунтоване підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову із наведених вище
підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

За матеріалами справи вбачається, що
відповідачами сплачений судовий збір
при подачі апеляційної скарги в сумі 1250
грн., а тому з позивача підлягають
стягненню понесені відповідачами
документально підтверджені витрати в
сумі 1250 грн.

На підставі викладеного, ст.ст.1046, 1047, 1051
ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316
ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити.

Заочне рішення Чаплинського районного
суду Херсонської області від 30 жовтня
2012 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2,
ОСОБА_3 по 625 грн. кожному судових
витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: