Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1935/14 Головуючий у
1-й інстанції Махіборода Н.О.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 20 лютого 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_3, Міське комунальне
підприємство «Основаніє» про
визначення порядку користування
квартирою, виділ частки у спільній
власності в натурі, зобов'язання
розділити та відкрити окремий особовий
рахунок та за зустрічним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
виділ в натурі частки у спільному
майні, припинення права власності,
стягнення грошової компенсації за
частку у спільній власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 про визначення порядку
користування квартирою.

В обґрунтування позову зазначала, що
вона з відповідачами є співвласником в
рівних долях АДРЕСА_1. Житлова площа
квартири складає 35,8 кв.м., на кожного з
них приходиться по 8,95 кв.м. Між нею та
відповідачем ОСОБА_2, з яким було
розірвано шлюб, склалися неприязні
стосунки. Через це, виникають свари у
зв'язку з порядком користування
квартирою та оплатою комунальних
послуг.

Позивачка звернулася до суду з
позовом про визначення порядку
користування квартирою з розподілом
особистого рахунку та виділенням їй в
натурі частки в праві власності на
квартиру, наполягаючи на тому, щоб їй
була виділена в користування кімната,
площею 7,9 кв.м. з балконом площею 0,75
кв.м.,згідно ? частині права власності.
Просила зобов'язати МКП «Основаніє»
розділити особовий рахунок на
квартиру, відкривши на її ім'я окремий
особистий рахунок на цю кімнату. У
зв'язку з тим, що в результаті виділення
в натурі утворюється різниця в метражі
? частини, що складає 0,48 кв.м. то
компенсація має складати 3 949 гривень.

31.10.2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 звернулися зі зустрічним
позовом, в якому просили виділити
натурі частки із спільного майна, а
саме квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5
та ОСОБА_3 відповідно до розміру їх
часток по ? кожному. (а.с.38)

29.03.2013 року від ОСОБА_2, ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 надійшов зустрічний позов ,в
якому вони просили припинити право
власності ОСОБА_4 на ? частку АДРЕСА_1.
Визнати за ними право власності за
кожним по 1/3 частці квартири та
стягнути з них на користь ОСОБА_4
компенсацію дійсною вартості її ?
частки квартири у сумі 49 364 гривень.
Стягнути судові витрати. (а.с.63)

17.12.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
надали заяви в яких просили розглядати
їх вимоги про виділ в натурі частки із
спільного майна, а саме квартири
АДРЕСА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3
відповідно до розміру їх часток по ?
кожному. (а.с.115-120).

Відповідно до вимог ст.11, 31,118,119 ЦПК
України інших вимог , або відмови від
вимог матеріали справи не містять.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2014 року
виділено в натурі ОСОБА_4 в квартирі
АДРЕСА_1 в користування кімнату, площею
7,9кв.м. з балконом площею 0,75кв.м., що
складає 23/100 частин квартири, а ОСОБА_2,
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і в користування
кімнату, площею 12,2кв.м. з лоджією площею
1,7кв.м. та кімнату площею 15,7 кв.м., що
складає 77/100 частин квартири, а кожному -
по 77/300 частин квартири. В спільному
користуванні співвласників залишено
коридор, ванну кімнату, туалет, кухню,
та комору площею, а всього - загальною
площею - 22,2 кв.м.

Зобов'язано МКП «Основаніє»
укласти з ОСОБА_4 окремий договір найму
на кімнату, площею 7,9кв.м. з балконом
площею 0,75 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_2,
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
вартість 2/100 часток квартири АДРЕСА_1,
що складає -3 949 гривень , з кожного - по
1316 гривень.

Зобов'язано ГУ ДКСУ у
Запорізькій області повернути ОСОБА_2 -
49 364гривень, які були сплачені ним на
депозитний рахунок ТУ ДСА в
Запорізькій області за квитанцією №
П117/1386270/1 від 13.02.2013 року

Додатковим рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2014
року в зустрічних позовних вимогах
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення грошової компенсації за свою
долю в праві власності відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зазначає, що висновки суду не
відповідають обставинам справи,
неповно з'ясовані обставини, які мають
значення для справи, рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому просять
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 та задовольнити
зустрічний позов.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає зазначеним положенням
закону.

Як вбачається з матеріалів
справи та встановлено судом першої
інстанції, що ОСОБА_4, її колишньому
чоловіку - ОСОБА_2 та їх дітям: ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 на праві спільної часткової
власності в рівних долях, по ? частці
належить квартира АДРЕСА_1.

Квартира складається із трьох
кімнат. Житлова площа спірної квартири
складає 35,8 кв.м. На кожного із
співвласників приходиться по 8,95 кв.м., а
загальна площа квартири складає -
59,45кв.м. /а.с.7-8/.

Після розірвання шлюбу між
позивачкою та відповідачем ОСОБА_2, яке
відбулося 06.10.2010 року склалися
неприязні стосунки. Через що виникають
свари щодо порядку користування
квартирою та оплатою комунальних
послуг. Фактично, в квартирі проживають
ОСОБА_4 та її дочка ОСОБА_3 разом з
чоловіком. Відповідачі ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 проживають за іншою адресою.

Рішенням Ленінського райсуду м.
Запоріжжя від 23.07.2012 року позивачу
ОСОБА_2, за участі третіх осіб ОСОБА_5,
ОСОБА_3 було відмовлено в задоволенні
позову до ОСОБА_4 в припиненні права
власності на частку у спільному майні
та визнання права власності на її
частку з виплатою їй грошової
компенсації за її долю. При цьому, суд
встановив, що припинення права ОСОБА_4
на її частку у спірному майні завдасть
суттєвої шкоди її інтересам, оскільки
вона зареєстрована та фактично
проживає за даною адресою і іншого
житла не має. /а.с.24-28/

Задовольняючі позовні вимоги
ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволені
зустрічного позову, суд першої
інстанції дійшов висновку проте, що
сторони не дійшли згоди щодо
врегулювання житлового спору, іншого
житла не мають, матеріальний стан не
дозволяє сплатити вартість частки
інших співвласників, а тому
задоволення вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
завдасть ОСОБА_4 та її сину істотної
шкоди, призведе до звернення стягнення
на частку їх квартири, її примусового
продажу й порушення їх законних прав,
як співвласників квартири.

Стягуючі компенсацію 2/100 частки
вартості квартири ОСОБА_4 суд першої
інстанції послався на висновок
судової будівельно-технічної
експертизи № 28 від 23.07.2013 року.

За висновком експертизи можливий
визначення порядок користування
квартирою з відступленням від часток.
Та при виділі в користування ОСОБА_4
кімнати площею 7,9 кв.м. з балконом 0,75
кв.м., її частка зменшується та буде
складати 23/100, компенсація 2/100 частки
складає 3949 гривень (а.с.88)

Задовольняючі позовні вимоги
ОСОБА_4 про стягнення компенсації суд
першої інстанції зазначає, що вона
звернулася з позовом про виділ частки у
в натурі, що передбачено ч.1 ст. 364 ЦК
України.

Проте з таким висновком суду
повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК
України кожен із співвласників має
право на виділ його частки майна, що є у
спільній частковій власності в натурі
або його поділ з дотриманням вимог ст.
183 ЦК України. За відсутності згоди
співвласників про поділ спільного
майна це питання вирішується судом.

Виходячи з положень ст. ст. 183, 367
ЦК України та роз'яснень, викладених у
п. п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності на
житловий будинок" від 4 жовтня 1991 року №
7, виділ частки в натурі (поділ будинку)
може мати місце за наявності технічної
можливості виділення кожній із сторін
відокремленої частини будинку із
самостійним виходом (квартири), яка
відповідає розміру їх часток у
приватній власності або наявності
технічної можливості переобладнання
будинку в ізольовані квартири. Якщо
виділ частки будинку в натурі
неможливий, суд вправі за заявленим про
це позовом встановити порядок
користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку.

Отже, визначення порядку
користування майном та виділення його
в натурі є самостійними
взаємовиключними предметами позову,
які визначають різні правові наслідки
щодо права на це майно для його
співвласника. У разі виділення майна в
натурі право на часку у праві спільної
часткової власності у співвласника
припиняється. У такому випадку
співвласнику, який бажає виділу,
сплачується матеріальна компенсація
вартості його частки. Аналогічний
порядок застосовується й у разі
розходження часток у праві спільної
часткової власності, коли співвласник
за меншу (більшу) від його частку
отримує (сплачує) матеріальну
компенсацію. Як наслідок, відбувається
зміна часток у праві спільної
часткової власності на майно.

При визначенні порядку
користування майном співвласнику
виділяється у користування майно
відповідно до розміру його частки у
ньому. При цьому співвласник продовжує
володіти, користуватися та
розпоряджатися своїм майном. Виплата
компенсації за недоотриману жилу площу
у разі неможливості встановлення
порядку користування майном
відповідно до ідеальних часток
співвласників законом не
передбачається.

Виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України
слід дійти висновку, що ця норма
регулює саме порядок здійснення права
часткової власності, тобто порядок
користування спільною частковою
власністю без її поділу в натурі,
наслідком якого є припинення права
спільної часткової власності. Зокрема
при встановленні порядку користування
будинком кожному із співвласників
передається в користування конкретна
частина будинку, виходячи із його
частки в праві спільної власності на
будинок. Разом з тим виділені у
користування приміщення можуть бути і
неізольовані і не завжди точно
відповідати належним співвласникам
часткам, оскільки встановлення порядку
користування майном не припиняє право
спільної часткової власності на це
майно.

Встановлення співвласниками порядку
користування будинком з виділенням
конкретних приміщень, не припиняє
право спільної часткової власності,
оскільки такі частини не
перетворюються в об'єкт самостійної
власності кожного з них.

Дана правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
03.04.2013 року № 6-12цс13 та відповідно до
вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою
для всіх судів України.

На зазначені положення закону
суду першої інстанції уваги не звернув
та помилково дійшов висновку про
можливість поділу майна в натурі.
Проте, оскільки зі змісту позовної
заяви вбачається, що ОСОБА_4 просила
визначити порядок користування
квартирою, де склався певний порядок
користування, вона займає кімнату
площею 7,9 кв.м. з балконом 0,75 кв.м.,та ця
площа менше ніж її частка в спільній
власності її вимоги про встановлення
порядку користування квартирою
підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги
проте, що судом неправильно відмовлено
у задоволенні зустрічного позову щодо
припинення право власності ОСОБА_4 на
їх частки з стягненням компенсації на
її користь, то колегія судів вважає, що
такі вимоги не підлягають задоволенню
виходячи із наступного.

Правовий режим спільної
часткової власності передбачає
урахування інтересів всіх її учасників
і забороняє обмеження прав одних
учасників за рахунок інших, що
передбачено положеннями ст.21, 24, 41
Конституції України та ст.319,358 ЦК
України, а також, зазначено, що
володіння, користування і
розпорядження спільною частковою
власністю здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом.

Як вбачається із висновків
рішення Ленінського райсуду м.
Запоріжжя від 23.07.2012 року, яким позивачу
ОСОБА_2, за участі третіх осіб ОСОБА_5,
ОСОБА_3 було відмовлено в задоволенні
позову до ОСОБА_4 в припиненні права
власності на частку у спільному майні
та визнання права власності на її
частку з виплатою їй грошової
компенсації за її долю, суд встановив,
що припинення права ОСОБА_4 на її частку
у спірному майні завдасть суттєвої
шкоди її інтересам, оскільки вона
зареєстрована та фактично проживає за
даною адресою і іншого житла не має.
/а.с.24-28/

Задовольняючі позовні вимоги
ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволені
зустрічного позову, суд першої
інстанції дійшов висновку проте, що
сторони не дійшли згоди щодо
врегулювання житлового спору, іншого
житла не мають, матеріальний стан
ОСОБА_4 не дозволяє сплатити вартість
частки інших співвласників, а тому
задоволення вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
завдасть ОСОБА_4 та її сину істотної
шкоди, призведе до звернення стягнення
на частку їх квартири, її примусового
продажу й порушення їх законних прав,
як співвласників квартири.

За правовою позицією, викладеною у
постанові Верховного суду України від
19 лютого 2014 року № 6-4ц14, при вирішенні
справ про стягнення грошової
компенсації вартості частки квартири,
що знаходиться у спільній частковій
власності, крім спеціальної норми суду
слід врахувати і загальні засади
цивільного законодавства (стаття 3 ЦК
України) щодо справедливості,
добросовісності та розумності з
врахуванням прав та інтересів усіх
співвласників. При цьому суду слід
враховувати чи реалізація цього права
не порушить прав інших осіб, які не
мають змоги сплатити співвласнику
грошову компенсацію вартості його
частки, і що правовий режим спільної
часткової власності має враховувати
інтереси всіх її учасників і забороняє
обмеження прав одних учасників за
рахунок інших.

Посилання в апеляційній скарзі
на те, що виділ частки зі спільного
майна шляхом отримання компенсації
вартості частки не обмежує права
співвласника ОСОБА_4 не приймається
колегією судів, оскільки крім
спеціальної норми щодо припинення
право власності, суду слід врахувати і
загальні засади цивільного
законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо
справедливості, добросовісності та
розумності з врахуванням прав та
інтересів усіх співвласників.

В апеляційній скарзі з
посиланням на докази не має
спростування висновків суду першої
інстанції проте, що ОСОБА_4 іншого житла
не має, матеріальний стан не дозволяє
сплатити вартість частки інших
співвласників, а тому припинення права
її власності, стягнення компенсації за
частку квартири завдасть їй істотної
шкоди.

За вимогами ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справу у межах заявлених
позивачем вимог ( оформлених
відповідно ст. 31,118,119 ЦПК України у
письмовій формі).

За правилами ст. 303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

В матеріалах справи не має
позовних вимог ( оформлених відповідно
ст. 31,118,119 ЦПК України у письмовій формі)
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_4
про стягнення з ОСОБА_5 і ОСОБА_4
компенсації з кожного у розмірі 49 364, 25
гривень, як проте вимагає в апеляційній
скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а тому за
правилами ст. 303 ч.1 ЦПК України такі
вимоги не можуть бути задоволені.

Додаткове рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2014
року не оскаржувалося, а тому не може
бути скасоване за власною ініціативою
апеляційної інстанції, проте за
роз'ясненнями п. 20 Постанови Пленуму
ВСУ Україні N 14, 18.12.2009 року «Про судове
рішення у цивільній справі» у разі
скасування рішення у справі ухвалене
додаткове рішення втрачає силу.

Відповідно до ч.1 ст. 3, 27,30, 32 ЦПК
України та ст. 20 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів та здійснює свій захист на
власний розсуд.

За положеннями ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

ОСОБА_4 у своїх позовних вимогах
просила зобов'язати МКП «Основаніє»
розділити особовий рахунок на
квартиру, відкривши на її ім'я окремий
особистий рахунок на кімнату площею 7,9
кв.м. з балконом 0,75 кв.м., вимог про
зобов'язання МКП «Основаніє» укласти
з ОСОБА_4 окремий договір найму
позивачем не заявлялося, проте суд у
порушення вимог ст.. 11 ЦПК України на
свій розсуд зобов'язав МКП «Основаніє»
укласти з ОСОБА_4 окремий договір
найму.

Крім того, договір найму за
правилами ст. 103, 104 ЖК України
укладається із членом сім'ї наймача,
ані з власником квартири. За Правилами
користування приміщеннями жилих
будинків та прибудинкової територією,
затвердженими Постановою КМУ № 572 від
08.10.1992 року, з власниками квартири
укладається договір про надання
послуг по утриманню будинку та його
прибудинкової території.

Відповідно до ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту, у тому числі,
зобов'язати МКП «Основаніє»
розділити особовий рахунок на
квартиру, відкривши на її ім'я окремий
особистий рахунок позивач ОСОБА_4 у
відповідності до вимог ст. ст. 3,10, 60 ЦПК
України на засадах змагальності не
довели переконливими, належними та
припустимими доказами порушення її
прав зі сторони відповідача МКП
«Основаніє» , а також правову та
фактичну підставу заявлених ними
вимог.

За викладених обставин ухвалене
у справі рішення суду першої інстанції,
як таке що не відповідає вимогам
матеріального та процесуального права
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_4.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 20 лютого 2014 року у цій
справі скасувати. Ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_4 в квартирі
АДРЕСА_1 в користування житлову
кімнату, площею 7,9 кв.м. з балконом
площею 0,75 кв.м..

Виділити ОСОБА_2, ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 в
користування житлову кімнату, площею
12,2 кв.м. з лоджією, площею 1,7 кв.м., та
житлову кімнату, площею 15,7 кв.м..

В спільному користуванні
співвласників залишити коридор, ванну
кімнату, туалет, кухню, та комору.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_4
відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
виділ в натурі частки у спільному
майні, припинення права власності та
стягнення грошової компенсації
відмовити.

Зобов'язати ГУ ДКСУ у Запорізькій
області повернути ОСОБА_2 49 364 гривень,
які були сплачені ним на депозитний
рахунок ТУ ДСА в Запорізькій області за
квитанцією № П117/1386270/1 від 13.02.2013 року.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: