Єдиний унікальний номер 250/2775/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3432/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючої Осипчук
О.В.

суддів Смєлік
С.Г., Ткачук С.С.

при секретарях Біляєві
М.О., Щербюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду в місті Донецьку
апеляційну скаргу управління освіти
Ясинуватської районної державної
адміністрації Донецької області на
рішення Ясинуватського міськрайонного
суду Донецької області від 25 лютого 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління освіти Ясинуватської
районної державної адміністрації
Донецької області про стягнення
середнього заробітку за час затримки
видачі трудової книжки,-

в с
т а н о в и в :

Рішенням Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 25 лютого 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_1 до управління освіти
Ясинуватської районної державної
адміністрації задоволені частково: на
відповідача покладено зобов»язання
видати трудову книжку в якій зазначити
день її звільнення 31 жовтня 2013 року,
тобто день видачі трудової книжки;
стягнути з управління освіти
Ясинуватської районної державної
адміністрації на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час затримки
видачі трудової книжки, починаючи з 01
червня 2013 року по день видачі дублікату
трудової книжки -31 жовтня 2013 року у
розмірі 8185 грн. 32 коп. стягнути на
користь позивачки з відповідача
компенсацію моральної шкоди у розмірі
300 грн.

З рішенням суду не погодився
відповідач, подав апеляційну скаргу в
якій зазначив, що справа була
розглянута таким чином, що перешкода в
затриманні видачі дублікату трудової
книжки та винність відповідача вже
встановлено, та навпаки - не взято до
уваги важливі для вирішення справи
обставини. Судом не було прийнято до
уваги, що 28 травня 2013 року відділом
освіти було виявлено факт розкрадання
бюджетних коштів саме позивачем
ОСОБА_1, яка надала письмові пояснення
за фактом розкрадання нею 162692, 89 грн.

29 травня 2013 року вона пройшла до
відділу освіти та забрала з сейфу свою
трудову книжку, про що повідомила у
телефонній розмові в день звільнення. 31
травня 2013 року ОСОБА_1 була присутня,
проте не повний робочий день, про що
складено акт від 31 травня 2013 року. Суд
при вирішені спору посилається на п.4.2
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників, яким
передбачено: якщо працівник відсутній
на роботі в день звільнення, то власник
або уповноважений орган в цей день
надсилає поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки. Пересилання трудової
книжки поштою допускається тільки за
письмовою згодою працівника. Проте,
судом не враховано, що цей пункт має
місце лише у випадках звільнення
працівників з ініціативи роботодавця.

У даному випадку позивачка звільнилася
за власним бажанням. Згідно п. 6.1 якщо
трудова книжка працівника загублена
підприємством внаслідок стихійного
лиха або з інших причин, то йому
видається дублікат трудової книжки без
стягнення її вартості.

Суд неправильно посилався на ст. 235
КЗпП України ( поновлення на роботі та
зміна формулювання причин звільнення )
з наступних підстав, зокрема,
відповідач не перешкоджав в отриманні
трудової книжки, яку позивач
самостійно взяла на робочому місці за
день її звільнення, остерігаючись
ганебного запису. Таким чином, тільки 31
жовтня 2013 року позивач отримала
дублікат трудової книжки тільки з
підстав її особистої недбалості та з
причин навмисного не бажання в його
отриманні. Просив скасувати рішення
суду у задоволені позову відмовити.

В судовому засіданні представники
апелянта Управління освіти
Ясинуватської районної державної
адміністрації Донецької області
підтримали доводи апеляційної скарги,
просили її задовольнити, а рішення суду
першої інстанції скасувати.

ОСОБА_1 заперечувала проти доводів
апеляційної скарги, просила рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників
судового засідання, перевіривши доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи. апеляційний суд
дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 25
липня 2013 року Позивач звернулася до
суду з уточненим під час розгляду
справи позовом до Управління освіти
Ясинуватської районної державної
адміністрації Донецької області про
стягнення середнього заробітку за час
затримки видачі трудової книжки,
просила зобов'язати відповідача видати
їй трудову книжку, зазначивши в
трудовій книжці день звільнення - день
винесення рішення по справі; стягнути з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за весь час
затримки видачі трудової книжки,
починаючи з 31 травня 2013 року по 31 жовтня
2013 року, тобто по день видачі
відповідачем дублікату трудової
книжки у розмірі 8262,54 грн, стягнути з
відповідача на користь позивача
моральну шкоду у розмірі 1000 грн.,
мотивуючи свої вимоги ухиленням
відповідача у видачі їй її трудової
книжки.

Судом першої інстанції
встановлено, що Позивач працювала на
посаді бухгалтера централізованої
бухгалтерії відділу освіти
Ясинуватської райдержадміністрації з
04 вересня 2012 року по 31 травня 2013 року:
згідно наказу № 28-к від 31 травня 2013 року
була звільнена за власним бажанням. (
а.с.31 )

Згідно складеному акту 31 травня 2013
року ОСОБА_1 на роботі була відсутня.

Згідно п.4.1 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
зареєстрованої і Міністерстві юстиції
України 17 серпня 1993 року № 110, власник
або уповноважений ним орган
зобов»язаний видати працівнику його
трудову книжку в день звільнення з
внесенням до неї записом про
звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що
співробітниками відділу освіти
Ясинуватської райдержадміністрації,
де працювала позивачка, 31 травня 2013
року було встановлено факт зникнення з
сейфу, де зберігалися трудові книжки
всіх працівників відділу, трудової
книжки ОСОБА_1, що стало підставою
звернення відділу освіти до
правоохоронних органів с заявою і,
відповідно, оголошення догани
провідному фахівцю з кадрового
забезпечення відділу освіти ОСОБА_2 (
а.с. 34 - 37 ).

Проте, з висновку Ясинуватського МВ
ГУМВС від 18.06.2013 року вбачається, що
перевірка закінчена через
малозначність вчиненого. ( а.с.40 )

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції відповідач та допитані
свідки наполягали, що трудова книжка
знаходиться у ОСОБА_1, яка сама забрала
її з сейфу, оскільки побоювалась того,
що у її трудовій книжці буде зроблений
ганебний запис за вчинення нею діяння
щодо державних коштів відділу освіти.

Позивачка ОСОБА_1 не заперечувала, що
відносно неї порушена кримінальна
справа провадження якої триває.

Згідно п.4.2 якщо працівник відсутній на
роботі в день звільнення, то власник
або уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки.

31 травня 2013 року позивачці було
направлено листа про необхідність
з»явитися за трудовою книжкою, що
знайшло відображення у наданому
письмовому доказі з реєстрацією в
книзі вихідної кореспонденції.

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
саме в обов»язок звільненого
працівника входить особисто
звернутися за отриманням трудової
книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з
доставкою на зазначену адресу
допускається тільки за письмовою
згодою працівника.

Відомості про уповноваження
позивачкою відділ управління освіти
переслати їй трудову книжку чи її
дублікат, в матеріалах справи відсутні.

З огляду на матеріали справи ОСОБА_1
вперше звернулася за отриманням
трудової книжки через свого
представника - адвоката ОСОБА_3 - 06.06. 2013
року.

В матеріалах справи наявне звернення
адвоката, погоджене з ОСОБА_1 з
відміткою про реєстрацію запиту у
книзі вхідної кореспонденції від 07.06.2013
року № 396 ( а.с.49 )

Під час розгляду справи в апеляційному
суді представник відповідача
наполягала, що запиту такого змісту
управління освіти не отримувало. Був
запит від адвоката, але зовсім іншого
змісту, на який надана відповідь, яка
відповідає змісту запиту. Просила
копію запиту, що знаходиться на а.с. 49
не приймати як належний доказ, оскільки
на ньому відсутній підпис посадової
особи, яка прийняла запит, а надана
копія запиту щодо змісту звернення, є
підробкою з боку сторони позивача.

З огляду на зміст запиту адвоката
ОСОБА_3 ( а.с.49 ), останній посилається на
укладений від 1 червня 2013 року № 23
договір з ОСОБА_1 на ведення
кримінальної справи. У зв»язку з цим
просив надати копію посадових
обов»язків ОСОБА_1, наказ про її
звільнення, видати на руки трудову
книжку.

Так, 07.06.2013 року було звернення ОСОБА_3
до управління оовіти, яке
зареєстроване у книзі вхідної
кореспонденції за № 396, але про
надання відомостей відносно дій ОСОБА_1

10 червня 2013 року відділом освіти була
надана відповідь за вихідним номером №
653 (а.с.50 ) такого змісту, що не
стосується видачі трудової книжки.

Таким чином, наданий запит адвоката від
06.06.2013року, як доказ звернення
уповноваженої позивачкою ОСОБА_1 особи
( з огляду на відсутність належним
чином оформлених повноважень для
звернення та отримання трудової
книжки), не приймається апеляційним
судом як належний та допустимий доказ,
в розумінні ст. 58, 59 ЦПК України,
тому не має підстав
ввважати, що звернення за видачею
трудової книжки сталося 07.06. 2013 року.

Слід зауважити, що договір між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про надання
останній правової допомоги у справі
по стягненню середнього заробітку за
час вимушеного прогулу був укладений
тільки 31 серпня 2013 року. ( а.с.24 )

Безспірних доказів про звернення
ОСОБА_1 до відповідача з вимогою видачі
трудової книжки чи її дублікату після
звільнення, тобто у період після 31
травня 2013 року до 07 жовтня 2013 року,
позивачкою ОСОБА_1 не надано.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції «Про
порядок ведення трудових книжок
працівників» власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
видати працівнику його трудову книжку
в день звільнення з внесеним до неї
записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з
вини власника або уповноваженого ним
органа працівникові сплачується
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу. Днем звільнення в
такому разі вважається день видачі
трудової книжки. Про новий день
звільнення видається наказ і вноситься
запис до трудової книжки працівника.

Тобто, підставою для вчинення
вищевказаних дій - є наявність вини
власника або уповноваженого ним
органу.

Як зазначалось вище, позивакою не
надано жодного доказу, що у період з 31
травня до 07 жовтня 2013 року відповідач-
відділ освіти Ясинуватської
райдержадміністрації створював
перешкоди чи відмовляв у видачі
дублікату трудової книжки.

Проте, з матеріалів справи
вбачається, що звернення ОСОБА_1 до
відповідача через адвоката ОСОБА_3 мало
місце 07 жовтня 2013 року, вже під час
розгляду в суді її позову до
відповідача ( а.с.72) і цієї обставини
відповідач не заперечував.

Дублікат трудової книжки та її копія
були видані позивачці 31 жовтня 2013 року.

Як пояснив представник відповідача,
копію трудової книжки, яка була видана
ОСОБА_1 та долучена до матеріалів
справи, виготовлена з копії її
трудової книжки, яка знаходилася в
управлінні ПФУ.

Пунктом 32 Постанови Пленуму
Верховного Суду України « Про практику
розгляду судами трудових спорів» № 9
від 06 листопада 1992 року передбачено, що
оскільки згідно зі ст. 235 КЗпП України
оплаті підлягає вимушений прогул,
вимоги працівника про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку підлягають задоволенню у
тому разі і за той період, коли з вини
власника або уповноваженого ним органу
була затримана видача трудової книжки.

З огляду на вищевикладене затримка
видачі трудової книжки ( дублікату )
вбачається тільки у період з 07 по 31
жовтня 2013 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи у
повному обсязі вимоги ОСОБА_1 виходив з
того, що вона при звільненні не
отримала трудової книжки, що
відповідно до ст. 48, 235 КЗпП України є
порушенням трудових прав працівника і
дійшов висновку про наявні підстави
для стягнення середнього заробітку за
весь час затримки, а саме з 1 червня 2013
року по 31 жовтня 2013 року, вважаючи весь
цей час вимушеним прогулом і
підставами для видання нового наказу
із зазначенням дати звільнення - 31
жовтня 2013 року.

Такий висновок є помилковим, оскільки
судом першої інстанції не було
встановлено вини відповідача у
затримці видачі трудової книжки (
дублікату); судом першої інстанції
наявність вини відповідача взагалі не
розглядалася.

Виходячи з положень Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою КМ України
від 8 лютого 1995 року №100, наявних
відомостей про заробіток ОСОБА_1, суд
першої інстанції правильно розрахував
її середньоденний заробіток, який
складає 77, 22 грн.

Виходячи з кількості днів затримки
відповідачем видачі їй трудової
книжки ( дублікату ) - 19 днів робочих
днів, за цей період позивачці підлягає
стягненню з відповідача середній
заробіток у розмірі: 77,22 грн. х 19 = 1467, 18
грн.

За таких обставин не підлягають
задоволенню позовні вимоги позивача
про внесення до трудової книжки
відомостей про дату її звільнення 31
жовтня 2013 року, оскільки вина установи,
де працювала позивачка і, відповідно,
вимушений прогул з часу її фактичного
звільнення - 31 травня 2013 року не знайшов
свого підтвердження.

Позивачкою були заявлені вимоги про
стягнення за її користь компенсації
моральної шкоди у розмірі 1000 грн, які
судом першої інстанції з посиланням на
ст.1167 ЦК України, були задоволені
частково у розмірі 300 грн.

Правовідносини, які склалися між
сторонами, регулюються нормами
кодексу законів про працю.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
Відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться
відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП
України.

Апеляційний суд вважає, що з огляду на
звернення позивачки с заявою про
отримання трудової книжки ( дублікату)
і затримка у її видачі наявна, то
вбачається порушення права позивачки з
боку відповідача.

Виходячи з фактичних обставин справи,
терміну затримки у видачі трудової
книжки (дублікату), апеляційний суд
вважає, що вимоги про стягнення
компенсації моральної шкоди на користь
позивачки підлягають задоволенню у
розмірі 100 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 випливають з
трудових правовідносин, а тому,
відповідно до ст.5 Закону України «Про
судовий збір» вона звільнена від
сплати судового збору.

Згідно частині 3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави, пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Оскільки позовні вимоги позивачки
задоволені частково - стягнуті
матеріальна шкода і компенсація
моральної шкоди, з відповідача на
користь держави підлягає стягненню
судовий збір у розмірі 487, 20 грн.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга відповідача підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, неправильному
застосуванню норм матеріального
права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316
ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Управління
освіти Ясинуватської районної
державної адміністрації Донецької
області задовольнити частково.

Рішення Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 25 лютого 2014 року скаксувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з управління освіти
Ясинуватської районної державної
адміністрації Донецької області на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
весь час затримки видачі дублікату
трудової книжки за період з 07 жовтня
2013 року по 31 жовтня 2013 року у розмірі 1467
( одна тисяча чотириста шістдесят
сім)грн. 18 коп. , зобов'язавши управління
освіти Ясинуватської районної
державної адміністрації Донецької
області відрахувати обов'язкові
податки та платежі та у відшкодування
моральної шкоди 100 грн.

У решті позову відмовити.

Стягнути з управління освіти
Ясинуватської районної державної
адміністрації Донецької області
судовий збір у розмірі 487грн.20коп.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді