Справа №254/381/14-ц
Пров. №2/254/606/2014
Будьоннівський районний суд м.
Головуючого - судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Будьоннівського райсуду м. Донецька з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики в розмірі 6758000,00 грн. та судових
витрат в розмірі 8 тис.грн.,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги
17 січня 2006 року між позивачем
ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був
укладений договір позики, про що
відповідачем було видано розписку від
17.01.2006 р. про отримання ним грошових
коштів в сумі 120 тисяч доларів США для
вирішення останнім виробничих та
соціально-побутових питань. В грудні
місяці 2006 року відповідач повідомив
позивача, що у нього тяжке фінансове
становище і він не в змозі повернути
йому вказаний борг за договором позики.
Але, відповідач запевнив позивача, що
гроші він поверне, як тільки вони
позивачу знадобляться, з чим позивач
погодився. За пропозицією відповідача
позивач за договором купівлі-продажу
від 28.12.2006р. придбав базу відпочинку
"ІНФОРМАЦІЯ_2", що розташована по
АДРЕСА_1, про що свідчить реєстрація
вищеназваного договору Комунальним
підприємством "Якимівське бюро
технічної інвентаризації" 09.02.2007 р.,
реєстраційний №17301029, та що
підтверджується витягом Комунального
підприємства "Якимівське бюро
технічної інвентаризації" про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №13513301 від 09.02.2007року. В 2011 році
відповідач ОСОБА_2 умовив позивача
надати йому довіреність на
розпорядження вищезазначеною базою
відпочинку. 17 червня 2011 року позивач
видав відповідачу довіреність, яка
була посвідчена приватним нотаріусом,
і за якою відповідач мав право
розпоряджатись (продати, здати в
оренду...) належною позивачу вище
зазначеною базою відпочинку.
Наприкінці 2011 року позивач знову
звернувся до відповідача з вимогою
повернути йому борг, але останній знову
послався на тяжке фінансове становище
і попросив відстрочити його
повернення, а також ще надати йому
додаткові кошти за договором позики. 16
січня 2012 року відповідач знову отримав
від позивача гроші в розмірі 1млн.800
тис.грн., про що написав особисто
розписку від тієї ж дати. З червня 2012
року позивач в черговий раз повідомив
відповідача про його зобов'язання
повернути борг, а відповідач звіряв
його, що поверне борг найближчим часом.
В лютому місяці 2013 року позивачу стало
відомо від відповідача, що база
відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_2" продана ним за
довіреністю за 4 млн.грн. і відповідач
знову завірив позивача про повернення
боргу найближчим часом. Після цього
відповідач почав ігнорувати позивача,
на телефонні дзвінки не відповідав,
почав уникати зустрічей з позивачем і
взагалі будь якого спілкування. На час
подання позову до суду курс НБУ за 100
доларів США становив 799 грн., тобто 120
тис. доларів складає 958 800 грн. З
урахуванням вартості бази відпочинку
"ІНФОРМАЦІЯ_2" у 4 млн.грн., отриманих
відповідачем 1мл.800 тис.грн. по розписці,
сума боргу на думку позивача складає
6 млн. 758 тис.грн., які позивач
просить стягнути з відповідача на його
користь. Крім того, позивач
користувався послугами фахівця в
галузі права ОСОБА_3 за договором про
надання правової допомоги від 20 грудня
2013 і здійснив їй оплату за юридичні
послуги в сумі 8 тис.грн., які він також
просить стягнути з відповідача на його
В подальшому позивач ОСОБА_1 змінив
свої позовні вимоги і просить стягнути
з відповідача ОСОБА_2 на його користь за
вказаними вище договорами позики не
6млн.758 тис.грн., а 4 млн.839 тис.293 грн., з
урахуванням того, що курс НБУ за 100
доларів США на час подання позову до
суду складав 992 грн. і 120 тис. доларів США
складає 1 млн.190 тис.400 грн., а також
враховуючи, що вартості бази
відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_2" відповідачем
була продана за 1 млн.848 тис.893 грн.
Після цього позивач ОСОБА_1
відмовився від частини позову щодо
стягнення з відповідача ОСОБА_2 на його
користь вартості бази відпочинку
"ІНФОРМАЦІЯ_2" в розмірі 1 млн.848 тис.893
грн., про що надійшла від нього заява, і
судом постановлена ухвала про
залишення позову позивача в цій
частині без розгляду.
В судове засідання позивач ОСОБА_1
та його представник ОСОБА_3 не
з'явились. Від них надійшли до суду
заяви про розгляд справи у їхню
Відповідач ОСОБА_2 до суду не
з'являється, про причини неявки суд не
повідомляє, від нього до суду не
надходило заяви про розгляд справи у
Разом із цим, суд вважає, що
відповідач ОСОБА_2 був своєчасно
повідомлений про час та день розгляду
справи, про що свідчить оголошення про
його виклик в судове засідання в
засобах масової інформації - газетах.
Тому, справа розглянута в порядку
ст.ст.224-225 ЦПК України.
Дослідивши матеріали по справі,
суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступного.
Відповідно до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.ст.1046,1049 ЦК країни, за
договором позики одна сторона/
позикодавець/ передає у власність
другій стороні /позичальникові/
грошові кошти або інші речі, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів. Позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику у такій
самій кількості, що були передані йому
у строк та порядок, що встановлені
договором.

До матеріалів справи приєднана
розписка від імені ОСОБА_2 про
отримання ним від позивача ОСОБА_1 16
січня 2012 року 1 млн.800 тис.грн., в котрій
відсутній строк повернення боргу, а за
ч.2 ст.1047 ЦКУ на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей (а.с.9).

Але, відповідно до ч.2 ст.1049 ЦК
України, якщо договором позики не
встановлений строк повернення позики
або це строк визначений моментом
пред'явлення вимоги, позика має бути
повернена позичальником протягом 30
днів від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
законом.

Позивачем ОСОБА_1 суду надане
повідомлення на адресу відповідача
ОСОБА_2 від 21 жовтня 2013 року про
отримання останнім 29 жовтня 2013 року
претензії на 2х аркушах щодо повернення
йому суми боргу (а.с.11).

Виходячи з викладеного, суд
вважає, що відповідач ОСОБА_2 повинен
був повернути позивачу ОСОБА_1 грошові
кошти в розмірі 1 млн.800 тис.грн. за
договором позики від 16 січня 2012 року не
пізніше 29 листопаду 2013 року і позивач
ОСОБА_1 у строках позовної давності,
котра обчислюється саме з дати 29
листопаду 2013 року, правомірно
звернувся до суду з вказаним позовом.

Оскільки, відповідно до ст.ст.525,526
ЦК України, зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов позики та
Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а при
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, і одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, суд вважає
за необхідне стягнути з відповідача
ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 за
договором позики від 16 січня 2012 року 1
млн.800 тис.грн.

Стосовно позовних вимог позивача
ОСОБА_1 щодо поновлення строку позовної
давності для звертання до суду із
позовом про стягнення з відповідача
ОСОБА_2 на його користь 120 тис. доларів
США, що за курсом НБУ складає 1 млн.190
тис.400 грн., то в цій частині позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

До матеріалів справи приєднана
розписка від імені відповідача ОСОБА_2,
відповідно до якої він отримав 17 січня
2006 року від позивача ОСОБА_1 120 тис.
доларів США за позикою строком на 1
рік(а.с.10), тобто відповідач повинен був
повернути позивачу вказану суму 17
січня 2007 року.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом 21 січня 2014 року, тобто через 7
років після закінчення строку
повернення позики відповідачем ОСОБА_2,
і в своїй заяві (а.с.6) мотивує причину
пропуску строку тум, що відповідач
посилався на тяжке фінансове становище
і просив відстрочити повернення
грошових коштів.

Приймаючи до уваги те, що позивач
ОСОБА_1 значно тривалий час не
звертався до суду з позовом за захистом
своїх майнових прав, що ним не надано
суду будь-яких доказів стосовно
вирішення питання з відповідачем про
відстрочення повернення суми позики чи
неможливості звертання до суду з цього
приводу його особисто, суд вважає, що
вказаний строк позовної давності
позивачем пропущений з не поважних
причин і не бачить підстав для
поновлення цього строку.

Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з наведеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача ОСОБА_1 стосовно
стягнення з відповідача ОСОБА_2 на його
користь 120 тис. доларів США, що за курсом
НБУ складає 1 млн.190 тис.400 грн., за
договором позики від 17 січня 2006 року не
підлягають задоволенню.

Оскільки за ч.1 ст.1050 ЦК України,
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст.625 цього
Кодексу, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача ОСОБА_2 на
користь позивача ОСОБА_1 1 млн.800 тис.грн.
за договором позики від 16 січня 2012 року.

Позов позивача ОСОБА_1 задоволений
на вказану суму, що становить 26% від
заявлених першочергово позовних вимог.

Тому, у відповідності до ст.88 ЦПК
України, відповідач ОСОБА_2 повинен
сплатити позивачу понесені судові
витрати за надання юридичної допомоги
в розмірі 26% від 8 тис.грн., що становить
2080,00 грн., та 26% від сплаченого судового
збору при поданні позову до суду
(229,41=3424,60=3654,01), що становить 947,04 грн., а
всього 3027,04 грн. ( 2080,00+947,04=3027,04).

На підставі ст.ст.267,525-526,625,1046-1050 ЦК
України та керуючись ст.ст. 60,88,208-233 ЦПК
України, суд -

В И Р І
Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, що проживає за
адресою: АДРЕСА_2(ідентифікаційний код
не відомий) на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики від
16 січня 2012 року 1 800 000 грн. (один мільйон
вісімсот тисяч грн.00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, що проживає за
адресою: АДРЕСА_2(ідентифікаційний код
не відомий) на користь ОСОБА_1 судові
витрати в розмірі 3027,04 грн.(три тисячі
двадцять сім грн.04 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
через Будьоннівський райсуд м.
Донецька протягом 10 днів з дня
проголошення рішення, а особами, які не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення. Рішення набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Заява про перегляд заочного
рішення може бути подана відповідачем
ОСОБА_2 до Будьоннівського райсуду м.
Донецька протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя