Провадження № 8/522/26/14
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні заяви про
перегляд рішення суду у зв'язку з
нововиявленими обставинами

17.04.2014 року, Приморський районний суд
міста Одеси, у складі:

головуючого судді - Турецького О.С.,

при секретарі - Гасуляк С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Приморського
районного суду міста Одеси, заяву
представника відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автомобільне підприємство С.Т.Р.
Україна», Бортник О.В., про перегляд
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 11.12.2012 року, яке набрало
законної сили 23.12.2011 року, по цивільній
справі № 1522/12197/12, у зв'язку з
нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автомобільне підприємство С.Т.Р.
Україна» (далі - ТОВ «Автомобільне
підприємство С.Т.Р. Україна»), Бортник
О.В., звернулася до суду із заявою про
перегляд рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 11.12.2012 року,
яке набрало законної сили 23.12.2011 року,
по цивільній справі № 1522/12197/12 за
позовом ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автомобільне підприємство С.Т.Р.
Україна» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та компенсації втрати
частини доходів, у зв'язку з
нововиявленими обставинами та
обґрунтувала її наступним.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 11 грудня 2012 року було
частково задоволено позовні вимоги
ОСОБА_3 та судом вирішено стягнути з ТОВ
«Автомобільне підприємство С.Т.Р.
Україна» на її користь заборгованість
по заробітній платі, компенсацію
втрати частини доходів, у зв'язку з
порушенням строків виплати заробітної
плати, грошову компенсацію за
невикористану щорічну відпустку та
середній заробіток за час прострочення
проведення розрахунку при звільненні.

Рішенням Апеляційного суду Одеської
області від 28 березня 2013 року вказане
вище рішення Приморського районного
суду м. Одеси було скасовано в частині
стягнення середнього заробітку за час
прострочення проведення розрахунку
при звільненні та в цій частині в
задоволенні позову було відмовлено, а в
решті оскаржуване рішення було
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 03 липня 2013 року,
касаційну скаргу ОСОБА_3 було
задоволено, рішення Апеляційного суду
Одеської області від 28 березня 2013 року
скасовано, а рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 11 грудня 2012
року залишено в силі.

Однак, 11.11.2013 року, при здійсненні
моніторингу єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, заявник дізнався
про те, що ОСОБА_3 з 10.08.2010 року (тобто
після звільнення та в період за який
ОСОБА_3 просила суд здійснити виплату
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні по
день фактичного розрахунку )
зареєстрована як фізична особа -
підприємець.

Зазначена обставина є нововиявленою,
та такою, що може суттєво вплинути на
результат розгляду справи, так як судом
не було з'ясовану чи отримувала ОСОБА_3
заробітну плату в період за який вона
просила суд здійснити компенсацію
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні або доходи
як фізична особа-підприємець.

В судове засідання представник
заявника та позивач (представник) не
з'явилися, про час, дату та місце
розгляду заяви були повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили, представник позивача
ОСОБА_3, ОСОБА_4 надала заперечення на
заяву про перегляд рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами, в яких
зазначила, що обставина, на яку
посилається представник заявника як на
істотну, не відповідає дійсним
обставинам справи та не є
нововиявленою, тим більше рішення від
11.12.2012 року добровільно виконано
відповідачем.

Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено,
що у разі неявки в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі
фіксування судового процесу
звукозаписувальним засобом не
здійснюється.

З'ясувавши обставини, якими сторони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, та правовідносини сторін,
що випливають з таких обставин,
дослідивши матеріали справи в межах
вимог заявника, надавши їм правову
оцінку, суд вважає, що заява
представника відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автомобільне підприємство С.Т.Р.
Україна», Бортник О.В., про перегляд
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 11.12.2012 року, яке набрало
законної сили 23.12.2011 року, по цивільній
справі № 1522/12197/12, у зв'язку з
нововиявленими обставинами
задоволенню не підлягає з
нижчевикладених підстав.

Як випливає з матеріалів справи,
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 11 грудня 2012 року було
частково задоволено позовні вимоги
ОСОБА_3 та судом вирішено стягнути з ТОВ
«Автомобільне підприємство С.Т.Р.
Україна» на її користь заборгованість
по заробітній платі, компенсацію
втрати частини доходів, у зв'язку з
порушенням строків виплати заробітної
плати, грошову компенсацію за
невикористану щорічну відпустку та
середній заробіток за час прострочення
проведення розрахунку при звільненні.

Рішенням Апеляційного суду Одеської
області від 28 березня 2013 року вказане
вище рішення Приморського районного
суду м. Одеси було скасовано в частині
стягнення середнього заробітку за час
прострочення проведення розрахунку
при звільненні та в цій частині в
задоволенні позову було відмовлено, а в
решті оскаржуване рішення було
залишено без змін.

Ухвалою від 03 липня 2013 року Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, касаційну скаргу ОСОБА_3 було
задоволено, рішення апеляційного суду
Одеської області від 28 березня 2013 року
скасовано, а рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 11 грудня 2012
року залишено в силі.

Відповідно до ст. 361 ЦПК України,
рішення або ухвала суду, якими
закінчено розгляд справи, що набрали
законної сили, а також судовий наказ
можуть бути переглянуті у зв'язку з
нововиявленими обставинами.
Підставами для перегляду рішення,
ухвали суду чи судового наказу у
зв'язку з нововиявленими обставинами є
в тому числі істотні для справи
обставини, що не були і не могли бути
відомі особі, яка звертається із
заявою, на час розгляду справи.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 11 грудня 2012 року не було
закінчено розгляд справи за позовом
ОСОБА_3 до ТОВ «Автомобільне
підприємство С.Т.Р. Україна» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, компенсації втрати
частини доходів, у зв'язку з порушенням
строків виплати заробітної плати,
грошової компенсації за невикористану
щорічну відпустку та середній
заробіток за час прострочення
проведення розрахунку при звільненні.

В своїй заяві представник відповідача
зазначає, що 11.11.2013 року, при здійсненні
моніторингу єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, відповідач дізнався
про те, що ОСОБА_3 з 10.08.2010 року, тобто
після звільнення та в період за який
вона просила суд здійснити виплату
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні по
день фактичного розрахунку,
зареєстрована як фізична особа -
підприємець.

Ця обставина, на думку заявника, є
нововиявленою, та такою, що може
суттєво вплинути на результат розгляду
справи, та кінцеві висновки суду,
зокрема у зв'язку з тим, що гідно абзацу
2 п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», при присудженні оплати за час
вимушеного прогулу зараховується
заробіток за місцем нової роботи
(одержана допомога по тимчасовій
непрацездатності, вихідна допомога,
середній заробіток на період
працевлаштування, допомога по
безробіттю), який працівник мав у цей
час.

Отже, судом не було з'ясовано чи
отримувала ОСОБА_3 заробітну плату в
період за який вона просила суд
здійснити компенсацію середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні або доходи як фізична
особа-підприємець.

Проте, висновками заявника не
засновані на нормах діючого
законодавства України, а саме.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в своїй постанові
від 30.03.2012 року № 4 «Про застосування
цивільного процесуального
законодавства при перегляді судових
рішень у зв'язку з нововиявленими
обставинами» зазначає:

«Нововиявлені обставини - це юридичні
факти, які мають істотне значення для
розгляду справи та існували на час
розгляду справи, але не були і не могли
бути відомі заявнику, а також
обставини, які виникли після набрання
судовим рішенням законної сили та
віднесені законом до нововиявлених
обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених
обставин, визначених пунктами 1, 2
частини другої статті 361 ЦПК, є те, що
вони існували на час розгляду справи;
ці обставини не могли бути відомі
заявникові на час розгляду справи; вони
входять до предмета доказування у
справі та можуть вплинути на висновки
суду про права та обов'язки осіб, які
беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають
підтверджуватися фактичними даними
(доказами), що в установленому порядку
спростовують факти, покладені в основу
судового рішення. Суд має право
скасувати судове рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами лише за
умови, що ці обставини можуть вплинути
на юридичну оцінку обставин, здійснену
судом у судовому рішенні, що
переглядається.»

Таким чином, нововиявлені обставини -
це юридичні факти, які існували на час
розгляду справи, але не були і не могли
бути відомі заявнику.

Відповідач зазначає, що йому не було
відомо, що ОСОБА_3 з 10.08.2010 року
зареєстрована як фізична
особа-підприємець, та що йому не могло
бути відомо про ці обставини, а стало
відомо лише 11 листопада 2013 року, про що
свідчить роздруківка з сайту
Державного підприємства
«Інформаційно-ресурсний центр».

Зазначені твердження є
необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців»,
відомості, що містяться в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, є
відкритими і загальнодоступними, за
винятком реєстраційних номерів
облікових карток платників податків,
відомостей про відкриття та закриття
рахунків, накладення та зняття арештів
на рахунки та майно.

Таким чином, інформація з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців щодо
реєстрації ОСОБА_3 у якості фізичної
особи - підприємця могла бути отримана
Відповідачем під час розгляду судової
справи по суті.

Відповідно до статті 27 ЦПК України,
особи які беруть участь у справі, мають
право подавати докази, брати участь у
дослідженні доказів, задавати питання
іншим особам, які беруть участь у
справі, заявляти клопотання та відводи,
давати усні та письмові пояснення
судові, подавати свої доводи,
міркування щодо питань, які виникають
під час судового розгляду,
користуватися правовою допомогою,
користуватися іншими процесуальними
правами, встановленими законом. Особи
зобов'язані добросовісно здійснювати
свої процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Відповідач, користуючись своїми
процесуальними правами, під час
судового розгляду справи міг
безпосередньо у Позивачки або у її
представника дізнатись, чи
зареєстрована Позивачка як фізична
особа - підприємець, чи отримує вона
доходи.

А отже, в даному випадку Відповідач
заявляє про обставини, які могли бути
досліджені судом під час розгляду
справи.

Процесуальні недоліки справи, такі як
неповне з'ясування обставин справи, не
можуть бути підставою для перегляду
рішення суду за нововиявленими
обставинами.

Про це зазначає пункт 5 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 року № 4
«Про застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами»,
процесуальні недоліки розгляду справи
не вважаються нововиявленими
обставинами, проте можуть бути
підставою для перегляду судового
рішення в апеляційному або касаційному
порядку. Більш того, обставини, на які
посилалася особа, яка брала участь у
справі, у своїх поясненнях, в
апеляційній або касаційній скарзі чи в
заяві про перегляд судового рішення
Верховним Судом України або які могли
бути встановлені при всебічному і
повному з'ясуванні судом обставин
справи, тобто при виконанні вимог
частини четвертої статті 10 ЦПК, не є
нововиявленими обставинами.

На це також вказує Верховний Суд
України у своєму листі від 01.01.2009 року
«Узагальнення практики перегляду
судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами в порядку
цивільного судочинства»:

«Слід звернути увагу судів на те, що
процесуальні недоліки розгляду справи
(неналежне повідомлення учасників
судового розгляду, що перешкодило їм
взяти участь у судовому засіданні;
неналежне дослідження обставин справи;
неналежне сприяння всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи
тощо) не можуть вважатися
нововиявленими обставинами. Такі
обставини можуть бути підставою для
перегляду судового рішення в
апеляційному чи касаційному порядку.

Слід звернути увагу, що ухвалення судом
рішення без урахування обставин, які
суд не міг врахувати через їх
відсутність, не є недоліком роботи
суду, особливо з огляду на принцип
диспозитивності, встановлений ст. 11 ЦПК
України, відповідно до якого суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, і не
може з власної ініціативи здійснювати
пошук та збирати докази.»

Оскільки, відомості, що містяться в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців є
загальнодоступними, Відповідач міг
дізнатися про те, що ОСОБА_3 JI.A.
зареєстрована у якості фізичної особи -
підприємця та міг посилатися на ці
обставини під час розгляду справи, а
отже ці обставини не є нововиявленими в
розумінні статті 361 ЦПК України.

Далі, нововиявлені обставини мають
бути обставинами, що входять до
предмета доказування по справі, можуть
вплинути на юридичну оцінку обставин,
здійснену судом у судовому рішенні, що
переглядається, та на висновки суду про
права та обов'язки осіб, які беруть
участь у справі.

Як зазначено вище, рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 11 грудня 2012 року було задоволено
позовні вимоги ОСОБА_3 та стягнуто з ТОВ
«Автомобільне підприємство С.Т.Р.
Україна» на її користь середній
заробіток за час прострочення
проведення розрахунку при звільненні
та компенсацію втрати частини доходів
у зв'язку з порушенням строків виплати
заробітної плати.

Обґрунтовуючи належність факту
реєстрації Позивачки як фізичної особи
- підприємця до предмету доказування по
справі, Відповідач посилається на
абзац 2 пункту 32 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів», відповідно до якого
при присудженні оплати за час
вимушеного прогулу зараховується
заробіток за місцем нової роботи
(одержана допомога по тимчасовій
непрацездатності, вихідна допомога,
середній заробіток на період
працевлаштування, допомога по
безробіттю), який працівник мав у цей
час.

Виплата середнього заробітку за час
вимушеного прогулу передбачена
статтями 235 та 236 Кодексу законів про
працю України (далі - КЗпП), відповідно
до яких, у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу, або у разі затримки
виконання рішення про поновлення на
роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, такому працівнику
виплачується середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Однак, предметом розгляду справи не
було стягнення оплати за час
вимушеного прогулу, предметом справи є
притягнення до відповідальності,
передбаченої статтею 117 КЗпП, за
затримку розрахунку при звільненні
шляхом стягнення середнього заробітку
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку та компенсації втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків виплати заробітної плати,
оскільки Відповідачем були порушені
норми статті 116 КЗпП.

Так, відповідно до статті 117 КЗпП, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Порядок застосування положень статті
117 КЗпП роз'яснено Пленумом Верховного
Суду України у Постанові № 13 від 24.12.1999
року «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці». У
пункті 21 цієї Постанови зазначено, що
при визначенні середньої заробітної
плати слід виходити з того, що в усіх
випадках, коли за чинним
законодавством вона зберігається за
працівниками підприємств, установ,
організацій, це слід робити відповідно
до Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними
змінами і доповненнями) (далі -
Постанова КМУ № 100).

Під час розрахунку розміру середньої
заробітної плати, наведеного у
позовній заяві, позивачем були
враховані положення Постанови КМУ № 100.

Будь-яких інших застережень щодо
порядку розрахунку розміру середньої
заробітної плати у зв'язку з
притягненням до відповідальності
через затримку розрахунку при
звільненні чинне законодавство
України не містить.

Також, керуючись ст. 34 Закону України
«Про оплату праці», ст. 1 Закону України
«Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати» від 19.10.2000 р. №2050-111,
підприємства, установи і організації
всіх форм власності та господарювання
здійснюють компенсацію громадянам
втрати частини доходів у випадку
порушення встановлених строків їх
виплати, у тому числі з вини власника
або уповноваженого ним органу (особи),
Позивачкою були заявлені вимоги щодо
компенсації втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків виплати
заробітної плати.

Чинне законодавство України не ставить
компенсацію зазначених втрат у
залежність від реєстрації особи як
фізичної особи - підприємця або
отримання нею будь-яких доходів.

А отже, ні факт реєстрації ОСОБА_3 як
фізичною особою - підприємцем, ні
розмір доходів, що отримувались нею з
08.09.2011 року по день постановлення
рішення по справі не є тими
обставинами, які підлягали доказуванню
під час розгляду позовної заяви по
суті.

Таким чином, реєстрація ОСОБА_3 як
фізичної особи - підприємця в розумінні
статті 361 ЦПК України не може вважатися
нововиявленою обставиною по цій
справі.

Окрім наведеного вище, слід зазначити,
що рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 11 грудня 2012 року по справі
№ 1522/12197/12 про стягнення з ТОВ
«Автомобільне підприємство С.Т.Р.
Україна» на користь ОСОБА_3 середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та компенсації втрати
частини доходів добровільно виконано
Відповідачем.

На підставі ст. ст. 208-210, 294, 361-366 ЦПК
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автомобільне
підприємство С.Т.Р. Україна», Бортник
О.В., про перегляд рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 11.12.2012 року,
яке набрало законної сили 23.12.2011 року,
по цивільній справі № 1522/12197/12 за
позовом ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автомобільне підприємство С.Т.Р.
Україна» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та компенсації втрати
частини доходів, у зв'язку з
нововиявленими обставинами - залишити
без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається до
Апеляційного суду Одеської області
через Приморський районний суд м. Одеси
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя:
О.С.Турецький

17.04.2014