Номер провадження: 22-ц/785/4294/14
Номер справи місцевого суду: 522/7701/13
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Косогор Г.О., Комлевої О.С.,

при секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 14 листопада
2013 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, завданої залиттям
приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з
позовом про відшкодування шкоди,
завданої залиттям приміщення, з ОСОБА_3.

В обґрунтування своїх вимог, позивачі
зазначили наступне.

ОСОБА_4 на праві приватної власності
належить квартира АДРЕСА_2, а ОСОБА_6 на
праві приватної власності належить
квартира АДРЕСА_3.

25.06.2012 року вищевказані квартири були
залиті водою з квартири АДРЕСА_1, що в м.
Одесі, яка належить відповідачу ОСОБА_3.

Про затоплення своїх квартир позивачі
відразу сповістили дільницю №8
Комунального підприємства
«Житлово-комунальний сервіс «Порто -
Франківський» (далі - КП «ЖКС
«Порто-Франківський»), як наслідок було
складено відповідний акт про залиття
квартир.

З метою встановлення розміру завданих
збитків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до
приватного підприємства «Одеського
науково-дослідного центру експертних
досліджень ім. Скібінського С.С.»,
відповідно до висновку якого, залиттям
квартир позивачам було завдано шкоди
на загальну суму 25072,00 гривень.

Посилаючись на викладене, позивачі
просили суд стягнути з ОСОБА_3
матеріальні збитки, які були завдані
залиттям квартир АДРЕСА_2, а ОСОБА_5
також - моральну шкоду у розмірі 5000,00
грн.

В судовому засіданні позивачі та
представник ОСОБА_4, ОСОБА_7 викладене в
позові підтримали та просили суд позов
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник до
судового засідання не з'явилися, про
час, дату та місце розгляду справи були
належним чином повідомлені, про
причини неявки суд не повідомили.

Рішенням суду позов задоволено
частково.

На рішення суду представник
відповідача приніс апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду скасувати,
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на те,
що судом неповно з'ясовані обставини,
що мають значення для справи, а також,
що судом порушено норми матеріального
та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
матеріали справи, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

У судовому засіданні
встановлено наступне.

ОСОБА_4, згідно Свідоцтва про право
власності на житло від 15.10.1999 року,
виданого Управлінням
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради на
підставі розпорядження № 136744 від 15.10.1999
року є власником на праві спільної
часткової власності квартири
АДРЕСА_2.Право приватної власності на
вищевказану квартиру зареєстровано за
ОСОБА_4 25.10.1999 року в Одеському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості за
номером 1339 стр. 98 кн. 341 пр.

ОСОБА_5, згідно Свідоцтва про
право власності на житло від 03.02.1998
року, виданого Управлінням
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради на
підставі розпорядження № 120015 від 03.02.1998
року є власником на праві спільної
часткової власності квартири АДРЕСА_3.

Право приватної власності на
вищевказану квартиру зареєстровано за
ОСОБА_5. 20.04.1998 року в Одеському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості за
номером 1339 стр. 130-кн. 277пр.

25 червня 2012 року житлові квартири
АДРЕСА_2 були затоплені водою з
квартири АДРЕСА_1, яка знаходиться над
квартирами позивачів (вище).

Згідно договору дарування від 26.07.2011
року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_3
та зареєстрованого у реєстрі за № 4151,
за останнім було зареєстровано право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з цим, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися в дільницю №8 КП «ЖКС
«Порто-Франківський» із заявою про
залиття, у результаті чого було
проведене відповідне обстеження
вищевказаних квартир та 25 червня 2012
року було видано акти про залиття
квартир позивачів з боку сусідів, а
саме: квартири АДРЕСА_1.

На підставі актів обстеження квартир
АДРЕСА_2 та візуального огляду
працівниками комунальної служби було
встановлено, що їх залиття відбулось з
халатного відношення до своєї
сантехніки власника квартири АДРЕСА_1,
адже місцем залиття є саме ванна та
кухня, що і зумовило залиття квартир
позивачів.

Вказане вище було підтверджено
поясненнями допитаної у судовому
засіданні в якості свідка ОСОБА_9, яка
пояснила, що залиття квартир АДРЕСА_2
відбулося з квартири АДРЕСА_1.

09 липня 2012 року, з метою встановлення
розміру завданих збитків, ОСОБА_5
звернулася до директора приватного
підприємства «Одеського
науково-дослідного центру експертних
досліджень ім. Скібінського С.С.» із
заявою про проведення
будівельно-технічної експертизи
квартири АДРЕСА_3.

В свою чергу, 20 липня 2012 року з метою
встановлення розміру завданих збитків,
ОСОБА_4 також звернулася до директора
приватного підприємства «Одеського
науково-дослідного центру експертних
досліджень ім. Скібінського С.С.» із
заявою про проведення
будівельно-технічної експертизи
квартири АДРЕСА_2.

В липні 2012 року позивачі отримали
висновки № 115/2012 від 26.07.2012 року та
№108/2012 від 18.07.2012 року
будівельно-технічного експертного
дослідження квартир АДРЕСА_2, згідно з
якими їм як власникам вищевказаних
житлових квартир неправомірними та
халатними діями власника квартири
АДРЕСА_1, було завдано шкоди на загальну
суму 25072,00 гривень.

У відповідності до ст. 32 ЦПК України,
позов може бути пред'явлений спільно
кількома позивачами або до кількох
відповідачів. Кожен із позивачів або
відповідачів щодо другої сторони діє в
цивільному процесі самостійно.

Участь у справі кількох позивачів і
(або) відповідачів (процесуальна
співучасть) допускається, якщо:

1) предметом спору є спільні права
чи обов'язки кількох позивачів або
відповідачів;

2) права і обов'язки кількох
позивачів чи відповідачів виникли з
однієї підстави;

3) предметом спору є однорідні
права і обов'язки.

Статтею 22 ЦК України передбачено,
що особа, якій порушення цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України,
власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог ст.
ст. 57- 60 ЦПК України.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до загального правила,
встановленого ч. 2 ст. 1166 ЦК України,
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Отже, позивач доказує наявність шкоди
та її розмір, а відповідач - відсутність
його вини у заподіянні шкоди.

Також позивачка ОСОБА_5 просила суд
стягнути з відповідача на їх користь
моральну шкоду, яку вона оцінила у
розмірі 5.000,00 (п'ять тисяч) гривень.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995
р. (далі - Постанова) під моральною
шкодою слід розуміти витрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Крім того, пункт 4 Постанови передбачає,
що у позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно Позивачам,
з яких міркувань вони виходили,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

У відповідності до п. 9 Постанови,
розмір відшкодування завданої
моральної (немайнової) шкоди, суд
визначає залежно від характеру та
обсягу заподіяних позивачам моральних
і фізичних страждань, з урахуванням їх
характеру і тривалості, стану здоров'я
потерпілого, тяжкості завданої травми,
наслідки тілесних ушкоджень, істотних
вимушених змін у його життєвих
стосунках.

Позивачем у судовому засіданні не було
доведено які саме моральні та фізичні
страждання йому було спричинено діями
відповідача.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Тому, суд вважав, що в задоволенні
позову в цій частині слід відмовити.

Позивачі рішення суду в цій частині не
оскаржили.

Доводи апеляційної скарги не
приймаються до уваги, оскільки
спростовуються вищевикладеним та
матеріалами справи, а письмових
доказів на підтвердження доводів
апеляційної скарги до апеляційного
суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів розглянувши скаргу в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду
відповідає фактичним обставинам
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги на увагу не
заслуговують, задоволенню не
підлягають, підстави для ухвалення
нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши
справу, прийшла до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення без змін.

Керуючись ст..ст. 303, 307 ч.1, п.1, 319, 324
ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 14 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів,

з дня проголошення.

Головуючий - суддя
Н.В. Ісаєва

Судді:
Г.О. Косогор

О.С. Комлева