Справа №576/260/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Васянович В. М.Номер
провадження 22-ц/788/873/14 Суддя-доповідач -
Маслов В. О. Категорія - 41
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Маслова В. О.,

суддів - Сибільової Л. О., Лузан Л. В.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Глухівського
міськрайонного суду Сумської області
від 26 березня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Глухівського
виробничого житлового ремонтно -
експлуатаційного комунального
підприємства про встановлення порядку
користування жилим приміщенням,

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 26 березня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.
Встановлено порядок користування
жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1,
виділено в користування ОСОБА_5 жилу
кімнату площею 12,1 кв.м з лоджією, а
ОСОБА_3, ОСОБА_4 - жилі кімнати площею 17,3
кв.м, 7 кв.м, а коридори площею 8,5 кв.м,
кухню площею 9,1 кв.м, ванну кімнату
площею 2,7 кв.м, вбиральню площею 0,9 кв.м
залишити в спільному користуванні
сторін. Вирішено питання щодо судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
залишити без задоволення. Не
погоджуються із встановленим порядком
користування квартирою, вважають, що
місцевий суд при ухваленні рішення не
врахував, що жилі кімнати площею 17,3 та
12,1 кв.м. є прохідними, одна з кімнат, яка
виділена відповідачам, має площу 7 кв.
м., тобто менша від встановленої норми.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
які підтримали доводи апеляційної
скарги, пояснення ОСОБА_5 та його
представника ОСОБА_6, які вважали
рішення місцевого суду правильним,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
місцевого суду залишенню без зміни,
виходячи з ч. 1 ст. 308 ЦПК України.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, 07 березня 1990 року
ОСОБА_3 і членам її сім'ї: чоловіку
ОСОБА_5 та їх дітям ОСОБА_7, ОСОБА_4 було
надано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1,
що підтверджується ордером на жиле
приміщення № 140 від 07 березня 1990 року,
копія якого є на а.с. 4.

З викопіювання технічного паспорту
спірної квартири станом на 31 грудня 2012
року на а.с. 6, яке надало КП «Глухівське
БТІ», вбачається, що спірна квартира
складається з трьох ізольованих жилих
кімнат площею 17,3 кв.м, 12,1 та 7 кв.м, кухні,
коридора, вбиральні, ванної кімнати та
балкона.

Згідно довідки на а.с. 5 у вказаній
квартирі зареєстровані ОСОБА_3, її син
ОСОБА_4 та бувший чоловік ОСОБА_5

В судовому засіданні місцевого суду
встановлено, що ця квартира на даний
час не приватизована.

З рішення Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 31 жовтня 2013
року, копія якого є на а.с. 29 - 30,
вбачається, що у задоволенні позову
ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про зміну
договору найму жилого приміщення та
встановлення порядку його
користуванням відмовлено. Позов ОСОБА_5
задоволено. Визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_7
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
Вирішено питання щодо судових витрат.
Це рішення скасоване рішенням
Апеляційного суду Сумської області від
26 березня 2014 року, копія якого є на а.с. 32
- 33, в частині визнання втратившою право
користування жилим приміщенням ОСОБА_3
та розподілу судових витрат і ухвалено
нове. В задоволенні позову ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням відмовлено. В іншій
частині рішення суду залишено без змін.

Статтею 64 ЖК Української РСР визначено,
що члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. До членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Якщо особи перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Згідно ст. 63 ЖК Української РСР
предметом договору найму жилого
приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду є окрема
квартира або інше ізольоване жиле
приміщення, що складається з однієї
чи кількох кімнат, а також
одноквартирний жилий будинок. Не
можуть бути самостійним предметом
договору найму: жиле приміщення, яке
хоч і є ізольованим, проте за розміром
менше від встановленого для надання
одній особі (частина перша статті 48),
частина кімнати або кімната, зв'язана з
іншою кімнатою спільним входом, а
також підсобні приміщення ( кухня,
коридор, комора тощо).

В силу ст. 104 ЖК Української РСР суд
вправі задовольнити вимоги члена сім'ї
наймача про поділ жилого приміщення,
якщо жилу площу, що припадає на нього
(або з урахуванням укладеної угоди про
порядок користування жилим
приміщенням), може бути виділено у
вигляді ізольованого приміщення, яке
складається з однієї або кількох
кімнат, розмір якого не менше
встановленого для надання одній особі.

При поділі жилого приміщення за
вимогою члена сім'ї наймача йому може
бути виділено ізольоване жиле
приміщення розміром меншим за жилу
площу, що припадає на нього. Однак поділ
не може бути допущений, коли це
призведе до штучного погіршення
житлових умов позивача і викличе
необхідність постановки його на облік,
як такого, що потребує поліпшення
житлових умов.

Згідно з п. 3.1 Правил обліку громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов і надання їм жилих приміщень в
Українській РСР, затверджених
постановою № 383 виконкому Сумської
обласної Ради народних депутатів і
обласної ради професійних спілок від 26
грудня 1984 року, особами, які потребують
поліпшення житлових умов, визнані
громадяни, у яких на кожного члена сім'ї
приходиться менше 6 кв. м. жилої площі.

Таким чином, зважаючи на вказані вище
норми ЖК Української РСР та Постанови
виконкому № 383 Сумської обласної Ради
від 26 грудня 1984 року, суд обґрунтовано
встановив порядок користування
сторонами спірною квартирою та виділив
в користування позивача жилу кімнату
площею 12,1 кв.м з лоджією, а відповідачам
ОСОБА_3, ОСОБА_4 - жилі кімнати площею 17,3
кв.м, 7 кв.м, а коридори площею 8,5 кв.м,
кухню площею 9,1 кв.м, ванну кімнату
площею 2,7 кв.м, вбиральню площею 0,9 кв.м
залишив в спільному користуванні
сторін. При обраному варіанті порядку
користування квартирою ні у позивача,
ні у відповідачів не виникає підстав
для постановки їх на облік як громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов. При цьому будуть дотримані і
вимоги ст. ст. 48, 50 ЖК Української РСР, п.
3.2 Постанови виконкому № 383 Сумської
обласної Ради від 26 грудня 1984 року,
оскільки на кожного з відповідачів
приходиться більше 8 кв. м. жилої площі.
У даній справі суд вирішив спір не про
надання житла, а про встановлення
порядку користування вже наданим у 1990
році житлом. Кімната площею 7 кв. м. є
жилою, вона такою запроектована,
збудована і 23 роки використовувалася
за цим призначенням. Отже, проживання в
цій кімнаті однієї особи при наявності
другої кімнати площею 17,3 кв.м., не
суперечить діючому законодавству.

Доводи апелянтів, що кімнати площею 17,3
кв.м. та 12,1 кв.м. є прохідними не знайшли
свого підтвердження. До апеляційної
скарги вони додають копію викопіювання
з поверхового плану спірної квартири
завіреного 02 листопада 2001 року. З
пояснень сторін в судовому засіданні
місцевого суду встановлено, що відразу
після отримання спірної квартири
дверний отвір між кімнатами площею 17,3
кв.м. та 12,1 кв.м. був закладений, тому всі
жилі кімнати квартири 24 роки є
ізольованими, що також підтверджується
викопіюванням технічного паспорту
квартири станом на 31 грудня 2012 року, яке
надало КП «Глухівське БТІ», що
знаходиться на а.с 6.

В матеріалах даної справи є копія
позовної заяви ОСОБА_3 і ОСОБА_4 від 24
жовтня 2012 року у попередній цивільній
справі, в якій саме вони просили суд
встановити такий порядок користування
квартирою, при якому ОСОБА_5 виділити
кімнату площею 7 кв.м., а їм, позивачам,
дві інші площею 17,3 кв.м. та 12,1 кв.м. (а.с. 26
- 27). При цьому позивачі виходили з
встановленого факту , що всі три
кімнати у квартирі є ізольованими і не
оспорювали цього факту. Ні наймачі, ні
наймодавець не оспорювали закладення
дверного отвору між двома кімнатами. Це
зроблено на користь наймачів і без будь
- якого ущемлення прав і інтересів
наймодавця. Колегія суддів приймає до
уваги той факт, що за проектом і в
дійсності з дня заселення у 1990 році і
понині, всі три жилі кімнати в квартирі
мали і зараз мають окремі входи.
Закладка дверного отвору між кімнатами
площею 17,3 кв.м. та 12,1 кв.м. не змінила
розміру жилої площі в квартирі, але
створила зручності у користуванні
квартирою.

Не можуть бути підставою для
скасування рішення суду посилання
апелянтів про розгляд судом
аналогічного позову у 2013 році, оскільки
як вбачається з вказаних вище рішень
Глухівського міськрайонного суду від 31
жовтня 2013 року та Апеляційного суду
Сумської області від 26 березня 2014 року
даний позов ОСОБА_5 не був предметом
розгляду у цивільній справі № 1804/3217/12,
змінився суб'єктний склад осіб, які
беруть участь у розгляді справи та
підстава позову, зміст вимог, тому
місцевий суд розглянув дану справу у
відповідності зі ст. 11 ЦПК України в
межах заявлених позовних вимог і на
підставі доказів сторін.

Погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, колегія суддів приймає до
уваги і ту обставину, що після
розірвання шлюбу між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 21
грудня 1999 року усі послідуючі роки між
ними не припиняються суперечки з
приводу користування спірною
квартирою. Після досягнення
повноліття, до цих суперечок долучився
і їхній син ОСОБА_4. Обраний позивачем і
затверджений судом першої інстанції
варіант користування квартирою буде
сприяти урегулюванню житлового спору
між сторонами, у тому числі і у питаннях
квартплати і інших витрат по утриманню
квартири.

З матеріалів справи вбачається, що 01
листопада 2011 року ОСОБА_3 уклала з
наймодавцем Глухівським виробничим
житловим ремонтно - експлуатаційним
комунальним підприємством (статут
затверджений рішенням виконкому
Глухівської міськради 25 листопада 2002
року № 389) договір про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій. Копія цього
договору є на а.с. 63. Поряд з цим, з листа
директора цього підприємства від 17
березня 2014 року № 6 на а.с. 62 вбачється,
що договір найму спірної квартири
АДРЕСА_1 зі сторонами у справі не
укладався. За відсутності договору
найму житлового приміщення суд
правомірно встановив порядок
користування квартирою між сторонами.
Це надає можливість як позивачу, так і
відповідачам укласти окремі договори
найма з наймодавцем на добровільних
засадах. На таке рішення суду не
впливають доводи апелянтів про те, що
суд не вказав їм у рішенні кому якою
кімнатою користуватися, оскільки і це
питання мати з сином визначать за
взаємною домовленістю.

При вирішенні даного спору суд приймає
до уваги пояснення позивач про те, що
відповідачка і син ОСОБА_4 багато часу
проводять у АДРЕСА_2, який належить
відповідачці на праві власності на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 11 січня 2012 року, де вона
доглядає свою матір похилого віку.
Позивач навіть стверджує, що вони там
постійно проживають. Приналежність
будинку на праві власності
відповідачці підтверджується довідкою
державного реєстратора. Доводи
відповідачки про намір у майбутньому
пересилити маму у спірну квартиру та
доводи відповідача про намір
одружитися у майбутньому і поселити у
квартирі майбутню дружину не впливають
на суть рішення у даній справі,
оскільки знаходяться за межами даного
спору.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

За викладених обставин і фактів,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції з достатньою повнотою
з'ясував обставини справи, у
відповідності зі ст.212 ЦПК України дав
оцінку зібраним доказам і вирішив спір
у відповідності з законом, тому підстав
для задоволення скарги та скасування
рішення суду немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія
суддів,

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
відхилити, а рішення Глухівського
міськрайонного суду Сумської області
від 26 березня 2014 року у даній справі
залишити без змін.

Рішення місцевого суду і ухвала
апеляційного суду набрали законної
сили, але можуть бути оскаржені в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -