АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1031/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 31 Черниш Т. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. РІШЕННЯ
22 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоНерушак Л. В.
суддівКарпенко О.В., Єльцова В.О.
секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 04 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
стягнення матеріального збитку
нанесеного злочином, коштів на
придбання путівки на лікування,
втраченого заробітку ,-
в с т а н о в и л а :
31 січня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення
матеріального збитку нанесеного
злочином, коштів на придбання путівки
на лікування, втраченого заробітку,
посилаючись на те, що вироком
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 17 червня 2013
року, який набрав законної сили,
відповідач ОСОБА_7 був засуджений за ч.1
Позивач ОСОБА_6 вказує у позові, що
органом досудового слідства та судом
його було визнано потерпілим у даній
справі.
Відповідно до вимог ст. 1172 ЦК України
ним було подано позов до ПАТ
«Уманьферммаш» про відшкодування
матеріального та морального збитку,
оскільки шкоду, нанесену працівником
іншому працівникові відшкодовує
юридична особа, з якою він перебуває у
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 6 листопада
2013 року відмовлено ОСОБА_6 в
задоволенні позову до ПАТ
«Уманьферммаш» про відшкодування
моральної та матеріальної шкоди,
спричиненої злочином, визнання факту
нанесення травм нещасним випадком та
зобов'язання відповідача скласти акт
про нещасний випадок на виробництві.
Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
відшкодування моральної шкоди
задоволено частково та стягнуто з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошові кошти
в сумі 5000 грн. у відшкодування
моральної шкоди. Дане рішення суду
першої інстанції змінено рішенням
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Черкаської області від 26 грудня 2013 року
та збільшеного визначений судом розмір
моральної шкоди, що підлягає до
стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 з
5000 грн. до 10000 грн. В решті рішення суду
залишено без змін.

Уманський міськрайонний суд
Черкаської області при винесені вироку
в кримінальній справі та при розгляді
цивільного позову прийшов до висновку,
що ПАТ «Уманьферммаш» не є належним
відповідачем у справі. Тому він подав
позовну заяву до ОСОБА_7, як до особи,
яка заподіяла йому шкоду.

Позивач посилається, що злочином,
скоєним проти нього ОСОБА_7, йому була
завдана матеріальна шкода, в зв'язку з
чим він звернувся до суду з даним
позовом та просив стягнути з
відповідача: 1850 грн. витрат за послуги
представника; 5292 грн. на придбання
путівки в санаторій; 1270,29 грн.
втраченого заробітку у зв'язку з
перебуванням на стаціонарному
лікуванні; 24,48 грн. втраченого
заробітку за шкідливість за 9 днів; 995,40
грн. втраченого заробітку у зв'язку з
відстороненням від роботи 9 днів; 7300,80
грн. втраченого заробітку за 12 місяців
у зв'язку з погіршенням стану здоров'я;
280 грн. за переплату по страхуванню; 200
грн. не виплаченої премії за підсумками
року у зв'язку з подіями 09 березня 2010
року; 67197,50 грн. втраченого заробітку у
зв'язку із звільненням з роботи у
зв'язку з відстороненням від роботи.

Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 04 березня
2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
3120,26 грн. на відшкодування матеріальної
шкоди.

У задоволенні позову в іншій частині
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 подав на нього
апеляційну скаргу. В апеляційній
скарзі апелянт посилається, що рішення
в частині не задоволення позовних
вимог є несправедливим і незаконним.
Просить скасувати рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 04 березня 2014 року в частині
незадоволення інших позовних вимог та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог, задовольнити їх в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, які з'явилися в судове
засідання, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги, та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню, виходячи
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, та
стягуючи з відповідача 3120,26 грн., суд
першої інстанції виходив з того, що дії
відповідача, які виразилися у завданні
позивачу тілесного ушкодження
середнього ступеня тяжкості, що
спричинило тривалий розлад здоров'я,
потягли за собою потребу позивача у
лікуванні, у зв'язку з чим останнім було
втрачено заробіток в сумі 1270,26 грн. Суд
вважав, що вказана сума підлягає до
відшкодування відповідачем позивачу,
оскільки відповідач є винним у
завданні зазначених тілесних
ушкоджень і саме з його вини позивач
потребував стаціонарного лікування і
відповідно втратив заробіток, який мав
отримати, знаходячись на роботі. Також
при розгляді кримінальної справи
інтереси ОСОБА_6 представляв адвокат, у
зв'язку з чим ним були понесені
відповідні витрати на правову допомогу
в сумі 1850 грн., тому суд вважав за
необхідне стягнути дані витрати з
відповідача на користь позивача.

Відмовляючи в задоволенні інших
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що інші витрати, вказані
позивачем в позовній заяві та у
судовому засіданні відповідно, не
знайшли свого обґрунтування, їх
доцільність, а також винуватість
відповідача у їх виникненні не
доведена належними та допустими
доказами, а тому суд вважав доводи
позивача у цій частині позовних вимог
не доведеними та безпідставними.

Однак, з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може, оскільки висновок суду не
відповідає обставинам справи та
вимогам закону, судом не зазначено
норми матеріального права, на підставі
яких задоволено позов частково, чим
допущено порушення вимог ст. 215 ЦПК
України.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні, що
вироком Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 17 червня 2013
року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК
України та призначено покарання у
вигляді виправних робіт строком на
один рік із відрахуванням у розмірі 15
відсотків із суми його заробітку в
доход держави. В задоволенні
цивільного позову потерпілого ОСОБА_6
до ПАТ «Уманьферммаш» відмовлено.

Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 6 листопада
2013 року відмовлено ОСОБА_6 в
задоволенні позову до ПАТ
«Уманьферммаш» про відшкодування
моральної та матеріальної шкоди,
спричиненої злочином, визнання факту
нанесення травм нещасним випадком та
зобов'язання відповідача скласти акт
про нещасний випадок на виробництві.
Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
відшкодування моральної шкоди
задоволено частково та стягнуто з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошові кошти
в сумі 5000 грн. у відшкодування
моральної шкоди. Дане рішення суду
першої інстанції змінено рішенням
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Черкаської області від 26 грудня 2013 року
та збільшеного визначений судом розмір
моральної шкоди, що підлягає до
стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 з
5000 грн. до 10000 грн. В решті рішення суду
залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Позивач повинен довести розмір
заподіяної шкоди та причинний зв'язок
між діями відповідача та заподіяною
шкодою, а відповідач в свою чергу має
довести відсутність вини та
протиправної поведінки.

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України визначено,
що вирок у кримінальному провадженні,
що набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що вина відповідача щодо
нанесення тілесних ушкоджень позивачу
ОСОБА_6 доведена, в зв'язку з чим, суд
першої інстанції, посилаючись на
преюдиційність вказаного рішення та ч.
1 ст. 1166 ЦК України, стягнув з
відповідача 3120,26 грн. на відшкодування
майнової шкоди, виходячи з того, що
зазначеною статтею встановлена
підстава цивільно-правової
відповідальності за заподіяння шкоди -
наявність правопорушення, що включає
такі складові елементи: майнову шкоду,
протиправність дій заподіювача шкоди,
причинний зв'язок між ними, вина
заподіювача шкоди. Дана сума
складається із суми 1270, 26 грн. -
втраченого заробітку за 9 днів у
зв'язку з перебуванням в лікарні та 1850
грн. - витрат за послуги представника у
кримінальній справі.

Згідно даних угоди № 1-12 від 19 січня 2011
року, укладеної між адвокатом ОСОБА_8
та ОСОБА_6, вбачається, що адвокат
ОСОБА_8 надавав ОСОБА_6 юридичну
допомогу по кримінальній справі, а
саме: представляв потерпілого і
цивільного позивача ОСОБА_6 у
кримінальній справі про обвинувачення
ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України.

Згідно даних квитанції до прибуткового
касового ордера № 1-12 від 19 січня 2011
року ОСОБА_6, згідно вищевказаної
угоди, оплатив ОСОБА_8 1850 грн.

Тому дані витрати позивач ОСОБА_6
повинен був заявляти в кримінальній
справі та вони підлягали задоволенню
при вирішенні судових витрат при
розгляді справи у кримінальному
провадженні. В цивільній справі за
даним позовом дані витрати задоволенню
не підлягають, тому суд першої
інстанції безпідставно задовольнив
вимоги про стягнення 1850 гривень з
відповідача на користь позивача ОСОБА_6

Колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення вимог про стягнення 1850
гривень за надання правової допомоги,
тому відмовляє в їх задоволенні.
Позивачу необхідно звернутись до суду
про стягнення даних коштів відповідно
до вимог КПК України.

Також колегія суддів не вбачає підстав
для задоволення вимог позивача про
стягнення 1270 грн. 26 коп. втраченого
заробітку під час перебування в
лікарні, оскільки позивач, як
застрахована особа отримав лікарняні,
та із наданих ним доказів і матеріалів
справи не вбачається, що саме такою є
різниця в отриманій сумі лікарняних за
період перебування в лікарні та
розміру заробітної плати, яку позивач
мав отримати , якби не лікувався, а
працював.

Тому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, задовольнивши
дані вимоги, та безпідставно стягнув з
відповідача на користь позивача 1270, 26
грн. Крім того, колегією суддів
апеляційного суду від 26 грудня 2013 року
змінено рішення суду першої інстанції
від 06 листопада 2013 року та збільшено
розмір моральної шкоди з 5 тисяч
гривень до 10000 гривень, тому колегія
суддів вважає, що саме такий розмір
відшкодування моральної шкоди включає
в себе і вказані суми, оскільки
вказаними вимогами та обставинами
обґрунтовується саме такий розмір
моральної шкоди, який стягнуто з
відповідача.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що судом першої
інстанції несправедливо і незаконно
відмовлено йому в задоволенні інших
позовних вимог, які він просив
задовольнити та стягнути дані витрати
із відповідача.

Колегія суддів вважає, що дані доводи
апелянта не підлягають до задоволення,
виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Отже, зі змісту цієї норми вбачається,
що шкода, завдана фізичній особі
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, складається з втраченого
заробітку (доходу), додаткових витрат,
викликаних необхідністю посиленого
харчування, санаторно-курортного
лікування, придбання ліків,
протезування, стороннього догляду
тощо. Тобто будь-які витрати, які
стягуються на користь потерпілого на
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язані з лікуванням та
заходами, спрямованими на відновлення
здоров'я.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на
інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведеності перед
судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України.

Обов'язок доказування та подання
доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України,
в якій зазначено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України, частиною 3 якої визначено, що
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Позивач надав лише довідку Приватного
акціонерного товариства санаторій
«Мошногір'я « від 22.03. 2013 року, згідно
якої вбачається, що вартість путівки
на одну особу на одну добу у 2 -х місному
номері 228 грн. 252 грн. і вище в залежності
від умов проживання, харчування,
лікування ( а.с. 26).

Оскільки позивачем підтверджено, що
він потребує санаторного лікування, що
вбачається із довідки № 30 на одержання
путівки на санаторно - курортне
лікування, виданої Уманською міською
поліклінікою 29.03 2011 року, однак позов
подано 31.01. 2014 року та довідки за 2014 рік
позивач не надав, путівки він не
придбав і не проходив лікування в
санаторії після отриманих тілесних
ушкоджень, то суд правомірно відмовив
йому в задоволенні вимоги про
стягнення 5292 грн. на придбання
путівки, так як вказані кошти
підлягають стягненню лише після
придбання путівки.

З огляду на викладене дані посилання
апелянта є безпідставними та
задоволенню не підлягають.

Також колегія суддів не вбачає підстав
для задоволення вимог позивача про
втрату заробітку за шкідливість 9 днів
в сумі 24, 48 грн., 995, 4 грн. - за втрату
заробітку в зв'язку з відстороненням
від роботи, 7300, 8 грн. - за 12 місяців
втраченого заробітку у зв'язку із
погіршенням стану здоров'я, 280 грн. - за
переплату по страхуванню, 200 гривень не
виплаченої премії за підсумками року у
зв'язку із подіями 09.03. 2010 року, оскільки
позивачем, крім його розрахунків не
надано належних та допустимих доказів,
що саме є вини відповідача у погіршенні
стану його здоров'я, так як згідно
вироку, яким засуджено ОСОБА_7 за ч.1
ст. 122 КК України вбачається, що
засудженим нанесені декілька ударів
кулаком в область голови ОСОБА_6, та
згідно висновку експертизи позивач
отримав закритий перелом тіла лівої
скулової кістки та скулової дуги
зліва, які відносяться до ушкоджень
середнього ступеню тяжкості, що
спричинили тривалий розлад здоров'я .

Згідно довідки від 10 листопада 2010 року
пройшов в Уманській міській лікарні
огляд, після якого комісія ЛПЗ дала
висновок про стан його здоров'я та
рекомендації про переведення з посади
свердлувальника на іншу роботу , проте
в довідці вказані ИБС, стенокардія та
інші діагнози серцево - судинних
хвороб, що не пов'язано з отриманими
тілесними ушкодженнями ( а. с.17 ).

За таких обставин , колегія суддів
вважає, що позивачем не доведено
причинний зв'язок та вину відповідача
в погіршенні стану здоров'я ОСОБА_6, а
тому відсутні підстави для задоволення
вищевказаних позовних вимог з
відповідача ОСОБА_7

Позивач підтвердив в судовому
засіданні апеляційного суду, що також
вбачається із копії даних трудової
книжки, що він був звільнений за згодою
сторін за п. 1 ст.36 КЗоТ України
наказом № 76 від 21.09. 2011 року з 21.09. 2011
року, потім отримував допомогу по
безробіттю. Своє звільнення позивач в
судовому порядку не оспорював з часу
звільнення, а тому будь - які правові
підстави для задоволення вимог
позивача про стягнення 67197, 5 грн.
втраченого заробітку по причині
звільнення з роботи в зв'язку з
відстороненням від роботи саме з
відповідача ОСОБА_7 відсутні.

За таких обставин, колегія суддів
відповідно до вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК
України, яка передбачає, що апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення суду, прийшла до
висновку, що відсутні підстави для
часткового задоволення позовних вимог
ОСОБА_6, тому рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що оскільки при
вирішенні даного спору судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення спору по суті,
то рішення суду першої інстанції
підлягає до скасування з ухваленням
нового рішення, яким ОСОБА_6 необхідно
відмовити в задоволенні позовних вимог
до ОСОБА_7 про стягнення матеріального
збитку, нанесеного злочином, коштів на
придбання путівки на лікування,
втраченого заробітку, згідно заявлених
ним правових підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 04 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про стягнення матеріального
збитку нанесеного злочином, коштів на
придбання путівки на лікування,
втраченого заробітку - скасувати та
ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_6 у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_7 про стягнення
матеріального збитку нанесеного
злочином, коштів на придбання путівки
на лікування, втраченого заробітку.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :