Єдиний унікальний номер 205/9943/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого
судді Скрипник К.О.,

при секретарі
Олексієнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя та визнання права
власності та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права
особистої приватної власності на
майно, -

В
С Т А Н О В И В:

Позивач 28 листопада 2013 року звернулася
до Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом, в якому
вказала, що перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем з
23 листопада 2002 року до 19 липня 2012 року.
Від спільного подружнього життя мають
двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Під час спільного проживання,
перебуваючи у шлюбі, за спільні кошти
сторонами було придбано 34/100 частин
домоволодіння № АДРЕСА_1, згідно
договору купівлі-продажу від 19
листопада 2004 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 Право
власності на яке зареєстровано в КП
«ДМБТІ» за відповідачем. Право
власності на 66/100 частин вказаного
домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_7
та ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом. Малолітні
доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають
разом з позивачкою та знаходяться на її
утриманні. Оскільки відповідач не
надає належної матеріальної допомоги
на утримання дітей, позивачка просила
збільшити її частку при поділі майна і
виділити їй 2/3 частки від спірної
частини АДРЕСА_1, що складає 34/150 частини
вказаного домоволодіння, а відповідачу
виділити 17/150 частин домоволодіння.
Позивач просила розділити спільне
сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, яке складається з 34/100 частин
домоволодіння № АДРЕСА_1, яке
складається з житлового будинку літ.А-1
житловою площею33,0 кв.м., підсобною
площею 33,9 кв.м., загальною площею 66,9
кв.м., житлового будинку літ.Б-1 житловою
площею33,7 кв.м., літньої кухні літ. В,
сараю літ.Г, вхід до погрібу літ.Д, сараї
- літ.Е., Ж, вбиральні - літ. З., И, літній
душ - літ. Л.,М., колодязь - літ.К, №1-7
огородження, вартістю 96605 грн. і
виділити позивачу 34/150 частин
домоволодіння № АДРЕСА_1, ОСОБА_2
виділити 17/150 частин вказаного
домоволодіння; визнати за позивачем
право власності на 34/150 частин
домоволодіння № АДРЕСА_1; стягнути з
відповідача судові витрати.

13 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з зустрічною позовною заявою до
ОСОБА_1 про визнання права особистої
приватної власності на майно. В
обґрунтування зустрічного позову
зазначив, що на момент укладання шлюбу
ОСОБА_2 проживав разом з батьками у
спільній квартирі АДРЕСА_2, після
одруження сторони переїхали до
гуртожитку по АДРЕСА_3. 15 листопада 2004
року ОСОБА_2 разом з батьками продав
належну їм квартиру АДРЕСА_2. Після
продажу ОСОБА_2 звернувся до матері з
проханням допомогти грошима для
придбання житла. Відповідно до
розписок від 15.11.2004 р., 16.11.2004 р., 17.11.2004 р.
та 18.11.2004р. мати подарувала кошти в
розмірі 3200 грн. 19 листопада 2004 року за
отримані від квартири кошти ОСОБА_2
придбав 34/100 частин домоволодіння №
АДРЕСА_1. Крім того, ОСОБА_1 є
співвласницею будинку своїх батьків,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.
Таким чином, ОСОБА_2 придбав спірну
частину будинку за власні кошти. Просив
визнати за ним право особистої
приватної власності на 34/100 частин
домоволодіння № АДРЕСА_1; стягнути
судові витрати.

У судовому засіданні позивач, її
представник підтримали позовні вимоги
і просили їх задовольнити. В
обґрунтування позовних вимог
посилались на обставини, викладені у
позові. Зустрічні позовні вимоги не
визнали в повному обсязі та
заперечували проти їх задоволення.

Представник відповідача в судовому
засіданні зустрічні позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві. Позов ОСОБА_1 не визнав
та заперечував проти його задоволення.

Третя особа за первісним позовом у
судове засідання не з'явилася, про день
і час проведення слухання справи
повідомлялася належним чином, письмово
просила слухати справу у її
відсутність.

Суд, вислухавши пояснення
позивача, її представника,
представника відповідача, свідків,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
частковому задоволенню, а в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
необхідно відмовити по наступним
підставам.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2002
року по 19 липня 2012 року (а.с.6,112). Від
спільного подружнього життя мають двох
неповнолітніх дітей - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.7,8).

У період сумісного подружнього життя
сторонами, згідно договору
купівлі-продажу від 19 листопада 2004
року, посвідченого приватним
нотаріусом дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
за реєстровим номером 5615, було придбано
34/100 частин домоволодіння № АДРЕСА_1,
право власності на яке було
зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.11,109).

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України,
дружина та чоловік мають рівні права
на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

У відповідності до ст.70 Сімейного
кодексу України, у разі поділу майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними.

Пленум Верховного Суду України в
Постанові № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» зазначив у
п.22, що поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372
ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи.

Згідно висновку про оцінку майна, а
саме, 34/100 частин домоволодіння №
АДРЕСА_1, складеного ТОВ «ПКП»
«Електра», вартість спірної частини
домоволодіння склала 96605 грн. (а.с.20-44).

Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України, за
рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
фактично одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Як пояснила в судовому засіданні
позивачка, відповідач по справі не
надає належної матеріальної допомоги
на утримання дітей, у зв`язку з чим суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя та може збільшити її
частку до 2/3 частин спільного майна.

Проте, Пленум Верховного Суду
України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007
р. «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» зазначив у п.
30, що при вирішенні спору про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, суд
згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в
окремих випадках може відступити від
засади рівності часток подружжя,
враховуючи обставини, що мають істотне
значення для справи, а також інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей (за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення
їхнього фізичного, духовного розвитку
та лікування). Під обставинами, що
мають істотне значення для справи,
потрібно розуміти не тільки випадки,
коли один із подружжя не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї, але і випадки коли один із
подружжя не мав з поважної причини
(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба тощо) самостійного заробітку
чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Разом з тим, в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_2 сплачує
аліменти на утримання дітей, та
позивачкою не представлено доказів в
підтвердження обставин, на які вона
посилається.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, передбачених ст.61 цього
Кодексу. Згідно п.4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, в судовому засіданні
не встановлені обставини, які дають
змогу суду відступити від засади
рівності часток подружжя, у зв`язку з
чим, первісні позовні вимоги в цій
частині є незаконними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Отже, суд, враховуючі думку сторін,
порядок фактичного користування
спірною частиною домоволодіння між
ними, та те, що спільне проживання
сторін не можливе, вважає за необхідне
розділити спільне сумісне майно
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яке
складається з 34/100 частин домоволодіння
№ АДРЕСА_1, яке складається з житлового
будинку літ.А-1 житловою площею33,0 кв.м.,
підсобною площею 33,9 кв.м., загальною
площею 66,9 кв.м., житлового будинку
літ.Б-1 житловою площею33,7 кв.м., літньої
кухні літ. В, сараю літ.Г, вхід до
погрібу літ.Д, сараї - літ.Е., Ж,
вбиральні - літ. З., И, літній душ - літ.
Л.,М., колодязь - літ.К, №1-7 огородження,
вартістю 96605 грн. та виділити позивачу
ОСОБА_1 - ? частину 34/100 частин АДРЕСА_1,
яка була придбана ОСОБА_2 згідно
договору купівлі-продажу частини
домоволодіння від 19 листопада 2004 року,
зареєстрованого приватним нотаріусом
дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим номером 5615 і визнати за
ОСОБА_1 право власності на 34/200 частин
домоволодіння № АДРЕСА_1, яке
складається з житлового будинку літ.А-1
житловою площею33,0 кв.м., підсобною
площею 33,9 кв.м., загальною площею 66,9
кв.м., житлового будинку літ.Б-1 житловою
площею33,7 кв.м., літньої кухні літ. В,
сараю літ.Г, вхід до погрібу літ.Д, сараї
- літ.Е., Ж, вбиральні - літ. З., И, літній
душ - літ. Л.,М., колодязь - літ.К, №1-7
огородження.

Враховуюче вищевикладене, первісні
позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна
подружжя та визнання права власності
законні, обґрунтовані та підлягають
частковому задоволенню.

Стосовно зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2, то вказані вимоги не
підлягають задоволенню за
нижченаведеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 372 ЦК України майно,
що є у спільній сумісній власності,
може бути поділене між співвласниками
за домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. У разі поділу майна між
співвласниками, право спільної
сумісної власності на нього
припиняється.

Частиною 1 ст. 68 СК України
передбачено, що розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності на майно, набуте за час шлюбу.

Проте, ОСОБА_2 в судовому засіданні
заперечував проти визнання 34/100 частин
домоволодіння № АДРЕСА_1, спільною
сумісною власність подружжя, та
висовував позовні вимоги про визнання
за ним право особистої приватної
власності на 34/100 частин домоволодіння
№ АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: майно, набуте нею, ним до
шлюбу; майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування;
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Стаття 61 СК України встановлює, що
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Рівність прав кожного із подружжя
на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної власності (якщо інше не
встановлено домовленістю між ними), та
необхідність взаємної згоди подружжя
на розпорядження майном, що є об'єктом
права його спільної сумісної
власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.
65 СК України.

Відповідно до п. 23 постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21 грудня
2007 року № 11, було роз'яснено, що
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК),
відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше
не встановлено шлюбним договором чи
законом.

Як пояснив в судовому засіданні
ОСОБА_2 спірна частина домоволодіння №
АДРЕСА_1, була придбана ним за власні
кошти, які були надані його матір`ю
ОСОБА_9, після продажу квартири АДРЕСА_2,
де він проживав разом з батьками.

Проте, належних та допустимих доказі
в підтвердження, що спірна частина
домолодіння, яка була придбана у період
зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_1, була
придбана за кошти саме ОСОБА_2, останнім
суду не надано.

Згідно наданих розписок не можливо
встановити, на яке житло були надані
кошти, тому суд до них ставиться
критично. Крім того, як вбачається з
розписок ОСОБА_2 було надано 3200 грн., а
згідно договору купівлі-продажу
частини домоволодіння від 19 листопада
2004 року продаж здійснено за 9598 грн.

Крім того, в судовому засіданні
були допитані свідки з боку позивача.

Так, допитана у якості свідка
ОСОБА_10, яка є матір`ю позивача,
свідчила, що після одруження сторони
проживали у гуртожитку, працювали,
відкладали кошти, бажали жити окремо.
Свідок допомагала коштами сім`ї,
надавала 800 доларів США для благоустрою
житла До 2010 року мати проживала спільно
зі сторонами, свідчила, що сім»я брала
кредит для обладнання газу, потім
поставили в житловому будинку вікна,
провели воду.

Свідок ОСОБА_3, яка є сусідкою по
двору, свідчила, що сторони у 2004 році
придбали частину домоволодіння у її
бабусі, вони разом в 2005 році провели
газ, згодом провели воду, мати позивача
жила разом з ними, допомагала
продуктами, разом робили ремонт.

З огляду на наведене, та
враховуючи наявні в матеріалах справи
докази, суд приходить до висновку, про
відсутність підстав для визнання за
ОСОБА_2 право особистої приватної
власності на 34/100 частин домоволодіння
№ АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене, та
аналізуючи здобуті по справі докази,
суд вважає, що первісні позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню, а
зустрічні позовні є незаконними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню за
недоведеністю.

В силу ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати
понесені позивачем у розмірі 483 грн.
Оскільки в задоволенні зустрічного
позову відмовлено, то судові витрати не
відшкодовуються.

На підставі викладеного і
керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" ст. ст. 60, 70 СК
України, ст.ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 212-215 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи -
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та
визнання права власності -
задовольнити частково.

Розділити спільне сумісне майно
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яке
складається з 34/100 частин домоволодіння
№ АДРЕСА_1, яке складається з житлового
будинку літ.А-1 житловою площею33,0 кв.м.,
підсобною площею 33,9 кв.м., загальною
площею 66,9 кв.м., житлового будинку
літ.Б-1 житловою площею33,7 кв.м., літньої
кухні літ. В, сараю літ.Г, вхід до
погрібу літ.Д, сараї - літ.Е., Ж,
вбиральні - літ. З., И, літній душ - літ.
Л.,М., колодязь - літ.К, №1-7 огородження,
вартістю 96605 грн.;

Виділити позивачу ОСОБА_1 - ?
частину 34/100 частин АДРЕСА_1, яка була
придбана ОСОБА_2 згідно договору
купівлі-продажу частини домоволодіння
від 19 листопада 2004 року,
зареєстрованого приватним нотаріусом
дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим номером 5615 і визнати за
ОСОБА_1 право власності на 34/200
домоволодіння № АДРЕСА_1, яке
складається з житлового будинку літ.А-1
житловою площею33,0 кв.м., підсобною
площею 33,9 кв.м., загальною площею 66,9
кв.м., житлового будинку літ.Б-1 житловою
площею33,7 кв.м., літньої кухні літ. В,
сараю літ.Г, вхід до погрібу літ.Д, сараї
- літ.Е., Ж, вбиральні - літ. З., И, літній
душ - літ. Л.,М., колодязь - літ.К, №1-7
огородження.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 483 грн.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права
особистої приватної власності на майно
- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя
К.О. Скрипник