Справа № 2-7852/11 Головуючий у 1 інстанції:
Івасюта Л.В. Провадження № 22-ц/773/503/14
Категорія: 27 Доповідач:
Лівандовська-Кочура Т.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді
Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів -Антонюк К.І., Овсієнка А.А.

при секретарі Черняк О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Акціонерного
банку (далі по тексту ПАТ АБ)
«Укргазбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення кредитної заборгованості, за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 14 серпня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 14 серпня 2012 року позов ПАТ
АБ «Укргазбанк» задоволено в повному
об'ємі.

Постановлено стягнути в солідарному
порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ
АБ «Укргазбанк» заборгованість за
кредитним договором № 14/08-І/02 від 11.02.2008
року в розмірі 302 928, 75 доларів США та 394
793, 13 грн. пені.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Не погоджуючись із вищеназваним
рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій із підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити повністю.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
наступних мотивів.

На підставі досліджених судом
першої інстанції доказів встановлено,
що 11.02.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (в
подальшому перейменований на ПАТ АБ
«Укргазбанк») та ОСОБА_1 був укладено
кредитний договір, за умовами якого
банк надав позичальнику кредит в сумі
250 000 доларів США строком по 10 лютого 2028
року із сплатою процентів за
користування кредитом, виходячи із 14 %
річних (а.с. 5-9).

Цього ж дня, у забезпечення виконання
зобов'язань за вищевказаним кредитним
договором, між установою банку та
відповідачем ОСОБА_2 укладено договір
поруки № 1, яким передбачено солідарну
з боржником, у випадку невиконання
ОСОБА_1 кредитних зобов'язань,
відповідальність у повному обсязі (а.с.
10-11).

Банк належним чином виконав взяті на
себе зобов'язання, надавши ОСОБА_1
обумовлені кредитним договором
грошові кошти в повному обсязі.

Проте, позичальник свої зобов'язання за
кредитним договором щодо сплати
відсотків і повернення кредиту не
виконав, у зв'язку із чим, станом на
06.02.2012 року, у нього перед банком
виникла заборгованість за кредитним
договором в розмірі 302 928, 75 дол. США
основного боргу та 394 793, 13 грн. пені.
(а.с. 26).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 536 ЦК України за
користування чужими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти, якщо
інше не встановлено договором між
фізичними особами.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до норм ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України
передбачено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Статтями 553, 554 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватись виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб. У разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники. Поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник, включаючи сплату
основного боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст.ст. 546, 553, 572 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою,
порукою та заставою.

Неустойка визначається як пеня та
штраф і є грошовою сумою або іншим
майном, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
зобов'язання. Сплата неустойки є
правовим наслідком у разі порушення
зобов'язання (ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

Сплата пені передбачена п. 5.3
кредитного договору за порушення
строків (термінів) повернення кредиту
та/або сплати процентів за
користування кредитом в розмірі 0,1 % від
суми невиконання зобов'язання за кожен
день прострочення платежу від дня
виникнення такої прострочки до повного
погашення заборгованості.

П. 5.4 визначено, що позичальник не
відповідає за порушення зобов'язання
(виплату неустойки), якщо доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили (обставин
форс-мажору).

З огляду на викладене та з урахуванням
того, що боржник ОСОБА_1 належним чином
не виконав взяті на себе зобов'язання
по поверненню кредиту, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про солідарне стягнення з боржника і
поручителя всієї суми заборгованості
за кредитним договором, в тому числі
пені.

Заперечуючи проти позову в частині
стягнення пені в розмірі 18060, 43 грн. за
простроченою сумою кредиту відповідач
не просив застосувати позовну давність
до вказаних позовних вимог та не навів
наведених у вищевказаному договорі
обставин, в тому числі істотних, в
розумінні частини 3 ст. 551 ЦК України
щодо зменшення її розміру за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими, оскільки не містять
конкретних даних про їх
невідповідність умовам договору чи
вимогам Закону, а відповідно до ч. 4 ст. 60
ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Також не впливає на правильність
судового рішення та обставина, що суд
розглянув справу у відсутності
відповідача, оскільки останній не був
позбавлений права захищати свої права
в суді апеляційної інстанції, який
розглядав справу за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції.

Оскаржуване рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що є підставою
для відхилення апеляційної скарги і
залишення його без змін.

Керуючись ст.ст. 305, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1
відхилити.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 14 серпня 2012 року у даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді