АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/7868/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1097/К/14
суддя Водоп'янов С.М.
Суддя-доповідач -
У Х В А Л А

Іменем України

07 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М.,
Соколан Н.О.

при секретарі: Бевзі М.О..

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_2 на рішення Жовтневого
районного суду м.Кривого Рогу від 17
березня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до Автогаражного
кооперативу «Пруди» про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, та за
зустрічним позовом Автогаражного
кооперативу «Пруди» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості.

Особи, що беруть участь у розгляді
справи:

позивач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_4,

представники відповідача
Автогаражного кооперативу «Пруди» -
Монастиренко Олександр Юрійович,
Петричук Олег Станіслаович, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Автогаражного
кооперативу «Пруди» (надалі - АГК
«Пруди») про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, посилаючись на те, що
він є членом кооперативу та власником
гаражу НОМЕР_1. Станом на травень 2013
року у нього була заборгованість по
сплаті членських внесків, від
прийняття яких бухгалтер АГК «Пруди»
відмовилась, мотивувавши свою відмову
нарахуванням штрафних санкцій, які
підлягають оплаті разом із боргом.
Вважаючи, що нарахування штрафів є
незаконним, ОСОБА_2 відмовився від їх
оплати, у зв'язку з чим ворота його
гаража були заварені чим було створено
перешкоди у доступі до автомобіля, які
позивач усував за власні кошти.

Після повторного заварювання
відповідачем воріт гаража, який
належить ОСОБА_2, останній перестав
користуватись гаражем і ставив свій
автомобіль біля свого житлового
будинку по АДРЕСА_1.

29 червня 2013 року в районі КРЕСУ у
м.Кривому Розі пройшов сильний град зі
зливою і великими градовими кульками
було пошкоджено його автомобіль,
вартість відновлювального ремонту
якого становить 15 603,06 грн.

Посилаючись на вищевикладене, просив
суд стягнути з АГК «Пруди» на свою
користь матеріальну шкоду у розмірі 15
853,06 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00
грн. та судові витрати у розмірі 1 740,97
грн.

У листопаді 2013 року АГК «Пруди»
звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, посилаючись на те, що
згідно Статуту АГК «Пруди» та п.п. 5,9
договору на експлуатацію автогаражу
«Пруди» від 14.09.1996 року ОСОБА_2, як член
АГК «Пруди», зобов'язаний сплачувати
членські внески.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не
здійснював сплату членських внесків за
2011-2013 роки, просив суд стягнути з нього
на свою користь заборгованість у
розмірі 775,00 грн., та судові витрати по
справі.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу від 17 березня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги АГК «Пруди»
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АГК
«Пруди» заборгованість по сплаті за
користування гаражем станом на 01 січня
2013 року в сумі 435,00 грн. та судові
витрати у сумі 229,40 грн.

В задоволенні решти зустрічних
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення суду в
частині відмови в задоволенні його
позовних вимог та ухвалення нового
рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права.
Висновок суду про те, що гараж не є
власністю позивача не ґрунтується на
матеріалах справи, а неврахування
судом експертного автотоварознавчого
дослідження є неправомірним.

Судом не було враховано
неправомірність дій голови
кооперативу по відношенню до позивача,
створення ним перешкод у користуванні
майном, що вподальшому призвело до
пошкодження автомобіля позивача, а
згідно статті 1172 ЦК України саме на
юридичну особу покладено обов'язок з
відшкодування шкоди, завданої діями її
працівника.

Порушення норм процесуального права
полягає у тому, що Головуючий суддя
упереджено ставився до представника
позивача, позбавив позивача та його
представника права виступу у судових
дебатах та провів судове слідство без
оголошення та дослідження матеріалів
справи.

Рішення суду в частині задоволення
зустрічного позову ОСОБА_2 просить
залишити без змін, а тому колегією
суддів не перевіряється правильність
та обґрунтованість рішення суду в
частині часткового задоволення
позовних вимог АГК «Пруди» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості, оскільки
згідно з вимогами частини 1 статті 303
ЦПК України і зважаючи на роз'яснення,
викладені в п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008
р., - під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача
ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4,
які, кожен окремо, підтримали доводи
апеляційної скарги та просили її
задовольнити, представників
відповідача АГК «Пруди» - Монастиренка
О.Ю., Петричука О.С., які, кожен окремо,
заперечували проти доводів
апеляційної скарги та просили її
відхилити, залишивши без змін рішення
суду першої інстанції, як законне та
обґрунтоване, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
ОСОБА_2 є членом обслуговуючого
автогаражного кооперативу «Пруди»
розташованого за адресою: м.Кривий Ріг,
вул. Водна, 5а, Статут якого
зареєстровано рішенням Жовтневого
райвиконкому м.Кривого Рогу НОМЕР_2 від
24.01.1992 року (а.с. 75-81, 88).

14.09.1996 року між АГК «Пруди» та ОСОБА_2
укладено договір, згідно якого ОСОБА_2
було надано земельну ділянку під
будівництво та експлуатацію гаражу в
ряді НОМЕР_2 місце НОМЕР_1 в АГК «Пруди»
(а.с.89).

Згідно умов цього договору ОСОБА_2
зобов'язався виконувати Статут
кооперативу (п. 4 Договору від 14.09.1996
року), розділу 5 якого передбачено
основні обов'язки члена кооперативу,
зокрема: виконання рішень загальних
зборів, правління та ревізійної
комісії кооперативу, своєчасна сплата
кооперативних внесків.

Станом на 01.01.2013 року ОСОБА_2 має
заборгованість по оплаті членських
внесків у розмірі 435,00 грн., яка визнана
відповідачем, а тому згідно ч. 1 ст. 61
ЦПК України вважається встановленою та
не потребує додаткової перевірки та
доказуванню.

На виконання рішень загальних зборів
членів АГК «Пруди» від 20.04.2013 року та
спільного засідання членів правління
і ревізійної комісії АГК «Пруди» від
09.02.2013 року ворота автомобільного
гаражу НОМЕР_1 у ряді НОМЕР_2, який
належить ОСОБА_2 було заварено у зв'язку
з наявною заборгованістю по оплаті
членських внесків, однак останній
розварив ворота гаражу без сплати
заборгованості (а.с.87,90).

З травня 2013 року ОСОБА_2 перестав
користуватись гаражем та залишав
належний йому на праві власності
автомобіль марки «Subaru Forester», 2008 року
випуску, д.з. НОМЕР_3, за місцем свого
проживання по АДРЕСА_1.

Згідно висновку експертного
автотоварознавчого дослідження
№Д29/07/13 від 11 липня 2013 року, проведеного
по заяві ОСОБА_2, автомобіль марки «Subaru
Forester», д.з. НОМЕР_3, отримав механічні
пошкодження у вигляді вм'ятин від граду
та вартість відновлювального ремонту,
становить 15 603,06 грн. (а.с. 28-51).

Спір виник з приводу наявності підстав
для покладення на АГК «Пруди»
обов'язку з відшкодування шкоди,
завданої пошкодженням автомобіля
позивача.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з його
недоведеності, оскільки доказів вини
відповідача АГК «Пруди» у заподіянні
шкоди позивачеві не надано.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Положеннями ст.ст. 1166, 1167 ЦК України
визначено загальні підстави
відповідальності за завдану
матеріальну та моральну шкоду.

З аналізу вказаних норм закону витікає,
що обов'язковими умовами виникнення
зобов'язання відшкодування як
матеріальної, так і моральної шкоди є
вина особи, яка її завдала, а також
наявність прямого причинного зв'язку
між допущеним порушенням(діями чи
бездіяльністю особи) та наслідками, що
настали.

Зокрема, згідно роз'яснень, викладених
у пункті другому Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.03.10092
року «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
предметом вимог ОСОБА_2 є
відшкодування шкоди завданої
пошкодженням його автомобіля.

Частиною 3 ст.10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

При цьому частина 4 цієї статті вказує
на те, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, позивачем ОСОБА_2 не надано суду
жодних допустимих та належних доказів
в підтвердження наявності винних дій
Голови АГК «Пруди», які призвели до
пошкодження автомобіля позивача.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
протоколом №1 від 09.02.2013 року спільного
засідання членів правління і
ревізійної комісії АГК «Пруди»
постановлено попередити злісних
неплатників членських внесків про
заварювання гаражів та відімкнення
електроенергії у разі несплати
заборгованості, а також вирішено про
стягнення з таких боржників пені у
розмірі 20% від суми заборгованості (а.с.
90).

Протоколом НОМЕР_1 від 20.04.2013 року
загальних зборів членів АГК «Пруди»
постановлено затвердити при сплаті
боргу 20% пені від загальної суми
заборгованості та приступити до
заварювання гаражів членів
кооперативу, які мають заборгованість
більше ніж за один рік (а.с. 87).

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 має
заборгованість по оплаті членських
внесків у розмірі 435,00 грн., на виконання
зазначених рішень ворота
автомобільного гаражу НОМЕР_1 у ряді
НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2, було
заварено.

Таким чином, дії працівників АГК
«Пруди», у тому числі й його Голови -
Петричука О.С., по заварюванню гаража
НОМЕР_1 у ряді НОМЕР_2, який належить
ОСОБА_2, є правомірними та не суперечать
рішенням спільного засідання членів
правління і ревізійної комісії АГК
«Пруди» від 09.02.2013 року та загальних
зборів членів АГК «Пруди» від 20.04.2013
року, які є вищим органом управління
кооперативу та до компетенції яких
входить вирішення питань, що
стосуються діяльності товариства, а
тому доводи позивача щодо порушення
його прав Головою АГК «Пруди» шляхом
створення перешкод у користуванні його
майно (заварювання воріт гаража) є
безпідставними.

Посилання позивача на те, що автомобіль
було пошкоджено у зв'язку з тим, що він
не мав можливості користуватись
гаражем, колегією суддів теж
відхиляються, оскільки, як встановлено
вище, ворота автомобільного гаражу
НОМЕР_1 у ряді НОМЕР_2, який належить
ОСОБА_2, дійсно було заварено на
виконання рішення правління і
ревізійної комісії АГК «Пруди», однак
останній двічі розварював ворота
гаражу без сплати заборгованості та,
як пояснив у суді апеляційної
інстанції, мав можливість
користуватись гаражем й у подальшому,
однак відмовився від його
використання, остерігаючись
повторного заварювання.

Зважаючи на правомірність дій
працівників АГК «Пруди» при
заварюванні воріт гаража позивача,
колегія суддів не вбачає
причинно-наслідкового зв'язку між їх
діями та пошкодженням автомобіля марки
«Subaru Forester», д.з. НОМЕР_3, який належить на
праві власності ОСОБА_2, та, зі слів
останнього, був пошкоджений внаслідок
несприятливих погодних умов у вигляді
граду.

Доводи позивача щодо наявності підстав
для відшкодування завданої йому
моральної шкоди колегією суддів
відхиляються, оскільки особа має право
на відшкодування моральної шкоди, яка
завдана внаслідок порушення її права
(ч. 1 ст. 23 ЦК України), а у даному випадку
судом не було встановлено порушення
відповідачем законних прав та
інтересів ОСОБА_2

Отже, вирішуючи спір, суд першої
інстанції, у відповідності до вимог ст.
212 ЦПК України, оцінив всі зібрані по
справі докази, навівши результати їх
оцінки в мотивувальній частині
ухваленого ним рішення, у зв'язку з чим
колегія суддів вважає
необґрунтованими доводи апеляційної
скарги позивачів щодо неоцінки судом
всіх доказів.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом норм процесуального
права (ст. 193 ЦПК України) та ненадання
позивачеві і його представникові права
виступити в судових дебатах суперечать
журналу судового засідання від 17.03.2014
року, згідно якого як позивач ОСОБА_2,
так і його представник ОСОБА_4,
виступали у судових дебатах (а.с. 101-102), і
жодних зауважень до журналу судового
засідання у порядку ст. 199 ЦПК України
не надавали.

Доводи апеляційної скарги щодо
упередженого ставлення Головуючого
судді Водоп'янова С.М. при розгляді
даної цивільної справи до позивача та
його представника, відсторонення їх
від доведення обставин справи є
голослівними та не підтверджені жодним
доказом. Так, в матеріалах справи
відсутні будь-які клопотання чи заяви
позивача ОСОБА_2 чи його представника
ОСОБА_4 щодо витребування доказів, які б
суд не розглянув чи відхилив. Ані
позивача ОСОБА_2, який був допитаний у
справі у якості свідка, ані його
представник не були обмежені судом у
наданні пояснень по справі та доказів.

Інші доводи апеляційної скарги
позивача зводяться до переоцінки
доказів по справі та незгоди з тією їх
оцінкою, що надав їм суд першої
інстанції. Проте відповідно до вимог
ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є
виключною компетенцією суду,
переоцінка доказів діючим
законодавством не передбачена. Судом
першої інстанції повно та всебічно
досліджені обставини справи,
перевірені письмові докази та надано
їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що доводи позивача про
заподіяння йому шкоди внаслідок
незаконних дій відповідача
ґрунтуються на припущеннях, не
підтверджені жодними належними та
допустимими доказами, а тому суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відсутність підстав для відшкодування
на користь позивача відповідачем
матеріальної та моральної шкоди,
відмовивши з цих підстав в задоволенні
поданого ОСОБА_2 позову.

За таких обставин підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду колегія суддів
не вбачає.

Суд не допустив порушень
матеріального або процесуального
закону, які могли б бути підставою для
скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313 - 315 ЦПК України
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу від 17 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: