Номер провадження: 22-ц/785/3765/14
Номер справи місцевого суду: 501/5410/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 12 лютого 2014 року,

встановила:

14 листопада 2013 року ОСОБА_4
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про стягнення в солідарному
порядку з відповідачів матеріальної та
моральної шкоди в розмірі 4409 грн. та 3000
грн. відповідно.

В обґрунтування позову ОСОБА_4
послалась на те, що 20 липня 2013 року
відповідачі зруйнували кам'яний
паркан, що будувався нею напередодні,
та відділяв прилеглу до належної їй
частини будинку земельну ділянку від
належної відповідачам самочинної
будівлі.

В судовому засіданні:

- позивачка підтримала позовні вимоги
та додатково пояснила, що у неї
відсутні належні документи про право
користування земельною ділянкою, на
якій будувався паркан, дозволу на
проведення будівельних робіт в
установленому законом порядку вона не
отримувала, а паркан дійсно закривав
вікно будівлі відповідачів, оскільки
знаходився у безпосередній близькості
від нього. Паркан руйнував ОСОБА_7 та
чоловік, який знаходиться в цивільному
шлюбі з ОСОБА_6, але остання була
присутньою при руйнації;

- відповідачі позов не визнали та
пояснили, що матеріальної та моральної
шкоди позивачці не спричиняли.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 12 лютого 2014 року
позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення її позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні
вищевказаного позову, суд першої
інстанції правомірно виходив з
наступного.

Позивачка разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є
співвласниками приватизованих ними 14/25
часток домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.
08-10).

Будинок складається з декількох
квартир, частина яких не приватизовані,
розміщений на земельній ділянці
комунальної власності і у позивачки
відсутнє право особистого
користування земельною ділянкою, на
якій без дозволу будувався спірний
паркан. Паркан будувався в
безпосередній близькості до стін
будівлі, в якій зареєстровані
відповідачі.

20 липня 2014 року ОСОБА_7 з невстановленою
особою паркан розібрали. Вказані
обставини підтверджуються як
поясненнями сторін, так і допитаними в
судовому засіданні свідками ОСОБА_10,
ОСОБА_3

Однак, позивачкою не надано належних та
достатніх доказів спричинення їй
матеріальної та моральної шкоди.
Надана нею накладна від 17 липня 2013 року
на газобетон, цемент, пісок та доставку
не є достатнім доказом спричинення
шкоди, оскільки відповідачами
заперечується знищення чи пошкодження
каміння, його об'єми та інше.

Інших доказів в підтвердження шкоди
та її розміру суду не надано.

Оскільки стягнення моральної шкоди
позивачкою пов'язується з спричиненням
їй матеріальної шкоди, яка не доведена,
то є недоведеною і наявність моральної
шкоди.

При цьому, судова колегія зазначає,
згідно роз'яснень даних у п.п. 4, 5
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року ( з
наступними змінами ) "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди", у
позовній заяві має бути зазначено, в
чому полягає для позивача моральна
шкода, якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно, з яких
міркувань він виходив, визнаючи розмір
шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

При вирішенні спору про
відшкодування моральної шкоди
обов'язковому з'ясуванню підлягають:
наявність самої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останньої в її заподіянні, а також
інші обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог статей 57 - 60
ЦПК.

Судова колегія вважає, що позивачка
не довела ті обставини, на які вона
посилались як на підставу своїх вимог
щодо вищевказаного позову, що є
обов'язком сторін згідно з засадами
змагальності процесу за ст. 10 ЦПК
України.

При цьому, суд створив всі умови для
змагальності процесу.

Також, як вбачається з довідки
Бурлачобалківської сільської
адміністрації Іллічівської міської
ради (а.с. 25), ОСОБА_4, яка звернулась до
суду з вищевказаним позовом, не є
користувачем земельної ділянки на
зазначеній вище території.

На підставі всього вищевикладеного,
судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
з цивільних справ Апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 12 лютого 2014 року
по цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко