Справа №489/8168/13-ц 18.03.2014 18.03.2014 18.03.2014
Провадження №22ц/784/806/14
Головуюча в першій інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Галущенка О.І., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Романенко Ю.О.,

за участю позивача ОСОБА_3,

представника позивача
ОСОБА_4,

відповідача
ОСОБА_5,

представника відповідача
ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 24 січня 2014 року по
справі за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_5

про відшкодування збитку у зв'язку з
невиконанням рішення суду, майнової та
моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

26 вересня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, який в подальшому
уточнив, до ОСОБА_5 про відшкодування
збитку у зв'язку з невиконанням
судового рішення, майнової та
моральної шкоди.

Позивач зазначав, що йому та його брату
- відповідачу по справі, належать на
праві власності по 27/100 частин жилого
будинку АДРЕСА_1. Рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 28
вересня 2010 року проведено реальний
розподіл вказаного житлового будинку
та виділено у його користування
приміщення житлового будинку Літ. «А»,
загальною площею 41,2 кв.м., а саме: кухня,
дві комори, туалет, ванна та жила
кімната. У користування відповідача
виділено приміщення цього будинку,
загальною площею 26,1 кв.м.: коридор, дві
житлові кімнати, а також гараж.

Також позивач зазначив, що за вказаним
рішенням суду з нього стягнуто на
користь ОСОБА_5 компенсацію різниці між
рівністю часток - 4917 грн., витрати по
упорядкуванню (компенсація за
благоустрої, які відсутні у
відповідача, оскільки кухня, ванна і
туалет виділені позивачу) - 3245 грн.,
витрати по переплануванню 5200 грн.,
усього - 13362 грн. На протязі 5 років
відповідач чинив перешкоди щодо
користування належної йому (позивачу)
частини домоволодіння та без його
дозволу демонтував систему опалення,
систему водопостачання та відведення,
лінію електропостачання, ванну та
віконні захисні решітки. Для того, щоб
він мав змогу проживати у належній йому
частині домоволодіння, йому необхідно
було провести ремонтні роботи та
підключити опалення,
електропостачання та водопостачання.
Крім того, вказана частина
домоволодіння перебувала в аварійному
стані після проживання в ній
відповідача.

Посилаючись на викладене, просив
стягнути з відповідача на його користь
матеріальні збитки за вимушене
виконання відновлювальних робіт в сумі
12 500 грн.; витрати, пов'язані з
невиконання рішення суду від 28 вересня
2010 року в розмірі 3 200 грн.; витрати за
приєднання до електричної мережі в
сумі 2 280 грн.; витрати за вимушений
ремонт системи опалення в розмірі 1250
грн.; відшкодування за вимушене
лікування в сумі 1487 грн.; 8 000 моральної
шкоди та 600 грн. витрат на правову
допомогу і 840 грн. судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 січня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення його
позову в повному обсязі. На думку
апелянта, рішення суду ухвалено з
порушенням норм процесуального права,
а висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивача, відповідача та представників
сторін, дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що сторони по справі та
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 є
співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1 (а.с. 3). Позивачу та відповідачу
по справі належить по 27/100 його частці
(а.с. 18-19, 73).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 28 вересня 2010 року, яке
набрало законної сили 09 жовтня 2010 року,
проведено реальний розподіл вказаного
жилого будинку між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 та
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
компенсацію різниці між рівністю
часток 4917 грн., витрати по
упорядкуванню 3245 грн., витрати по
переплануванню 5200 грн., а всього 13 362
грн. (а.с. 7).

Позивач вважав, що відповідач повинен
відшкодувати йому витрати пов'язані з
невиконанням цього рішення суду в
частині перепланування приміщень.

Проте, ухвалою цього ж суду від 15 червня
2011 року, яка залишена без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 12 жовтня 2011 року,
відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3
щодо ухвалення додаткового рішення по
вищевказаній справі для зазначення
обов'язку ОСОБА_5 про виконання та
перелік робіт по переплануванню
будинку. Суд зазначив, що усі
будівельні роботи ОСОБА_5 необхідно
провести у частині, яка виділена у його
користування, з метою благоустрою
(ванна кімната, каналізація,
водопровід) та облаштування окремого
входу, ізоляції своєї частини, і ці
роботи не стосуються ОСОБА_3 та не
порушують його права. Крім того, ці
питання не були предметом його позову.

Зазначені судові рішення набрали
законної сили.

Наполягаючи на задоволенні позову,
ОСОБА_3 також посилався на те, що
відповідач без його дозволу демонтував
у його частині будинку систему
опалення, систему водопостачання та
відведення, лінію електропостачання,
ванну та віконні захисні решітки. Для
того, щоб проживати у належній йому
частині домоволодіння, він провів
необхідні ремонтні роботи, підключив
опалення, світло та водопостачання,
тобто відповідач своїми діями завдав
йому значну майнову шкоду.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Єдиною підставою для цивільно-правової
відповідальності є правопорушення, що
включає як складові елементи шкоду,
протиправне діяння особи, котра її
завдала, причинний зв'язок між ними, а
також вину заподіювача шкоди.

В підтвердження своїх доводів позивач
послався на акт огляду приміщень
спірного будинку від 31 березня 2009 року,
договори підряду та надав товарні чеки,
квитанції щодо понесених ним витрат.

Проте, акт від 31 березня 2009 року не
містить відомостей щодо вчинення
зазначених дій саме відповідачем (а.с.
72).

Інших доказів, які б підтверджували
неправомірні дії відповідача у
спричиненні майнової шкоди, позивачем
суду не надані.

Крім того, ОСОБА_3 також посилався на те,
що його частина домоволодіння
перебувала в аварійному стані після
проживання в ній відповідача. Але, для
визначення розміру коштів на
проведення відновлювальних
будівельно-монтажних робіт необхідно
володіти спеціальними знаннями, проте
позивач клопотання про призначення
експертизи не заявляв, що є його
процесуальним обов'язком довести
розмір шкоди саме від неправомірних
дій відповідача та причинний зв'язок
між ними.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, ключі від будинку позивач
отримав 05 лютого 2009 року, що останнім не
оспорюється, але з цього часу він не
оспорював, як він вважав, своє порушене
право, та з позовом до суду про усунення
перешкод в користуванні правом
власності до суду не звертався. З
теперішнім позовом позивач звернувся
до суду лише у вересні 2013 року.

Також, наполягаючи на задоволенні
позову про відшкодування моральної
шкоди позивач вважав, що протиправні
дії відповідача призвели до
загострювання його хвороби (сахарний
діабет), лікування якого потягло
матеріальні витрати.

Проте, позивачем не надані суду докази
вини відповідача щодо спричинення
шкоди, а відсутність причинного зв'язку
між шкодою та протиправними діями
відповідача є підставою для відмови в
задоволенні позову про відшкодування
моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги, що рішення
суду ухвалено з порушенням норм
процесуального права, а висновки суду
не відповідають дійсним обставинам
справи є безпідставними та
спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді