22-ц/775/485/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Гноєвой С.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області
в складі:

головуючого Баркової Л.Л.

Гаврилової Г.Л. Мальцевої Є.Є.

при секретарі : Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, в інтересах
яких діє ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання
квартири особистою власністю
спадкодавця та за зустрічним позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним, визнання заяв про відмову від
спадщини недійсними, визнання права
власності на ? частину квартири,
визнання права власності на 1/6 частину
спадкового майна

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 03 лютого 2014 року,

в с т а н
о в и л а :

У січні 2013 року позивачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом
до ОСОБА_6 про визнання квартири
АДРЕСА_1 особистою власністю їх батька
ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.
Зазначали, що на час його смерті
залишилось спадкове майно, яке
складається із зазначеної
однокімнатної квартири, що належала
йому на підставі біржового контракту №
2736 від 17 жовтня 1994 року,
зареєстрованого в БТІ міста Маріуполя
за Р.№14005724. Спадкоємцями за законом
крім них, є відповідачка ОСОБА_6,- його
дружина, яка спочатку відмовилась від
спадщини та виділу їй 1/2 частини
квартири на праві власності про що
надала нотаріусу дві заяви, а потім
звернулась з заявою про видачу їй
свідоцтв про набуття права власності
на ? частку та в порядку спадкування.
Вважають, що спадкова квартира є
особистою приватною власністю батька,
оскільки він припинив з відповідачкою
шлюбні відносини з 1993 року, між ними був
проведений розподіл двокімнатної
квартири, шляхом придбання двох
однокімнатних квартир, де вони стали
проживати окремо один від одного до дня
смерті батька.

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу за біржовим контрактом
№ 2736 від 17.10.1994 року дійсним, визнання
недійсними заяв про відмову від
спадщини, визнання права власності на ?
частину квартири та визнання права
власності на 1/6 частину спадкового
майна. Зазначала, що перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 до дня
його смерті. Після смерті ОСОБА_8
залишилась спадщина у вигляді квартири
АДРЕСА_1, яка є їх спільною сумісною
власністю. Оскільки при укладенні на
товарній біржі договору купівлі
продажу були дотримані вимоги
законодавства, він є дійсним, і в цій
квартирі їй належить ? частка. У травні
2011 року вона подала до державної
нотаріальної контори дві заяви про
відмову від обов'язкової долі у
спадщині та від долі у спільній
власності подружжя на користь сина
ОСОБА_9, якому померлий заповідав своє
майно. Після ухвалення 26 грудня 2012
року судового рішення, яким заповіт від
імені ОСОБА_8 на її сина був визнаний
нікчемним, вона у січні 2013 року
звернулась до нотаріуса з заявами про
видачу свідоцтва про право власності
на 1/2 частину спільного сумісного майна
та свідоцтва про право на спадщину за
законом на 1/6 частину майна, однак
постановою від 29 січня 2013 року нотаріус
їй відмовив у вчиненні нотаріальних
дій. Вважає, що має право на 2/3 частки
спадкової квартири, а її заяви від 19
травня 2011 року про відмову від
отримання свідоцтва про право
власності на ? частку спірної квартири
та від обов'язкової долі у спадщині є
недійсними на підставі ст.ст.229-230 ЦК
України.

Ухвалою Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя від 17.04.2013
року зазначені позови об'єднані в одне
провадження.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя від 03
лютого 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, в інтересах яких
діє ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання
квартири АДРЕСА_1 особистою власністю
спадкодавця ОСОБА_8, відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, визнання заяв
№989, №990 від 19 травня 2011 року про
відмову від спадщини недійсними,
визнання права власності на 1/2 частину
квартири, визнання права власності на
1/6 частину спадкового майна задоволено
частково. Визнано дійсним договір
купівлі-продажу (біржовий контракт)
№2736 квартири АДРЕСА_1, укладений 17
жовтня 1994 року на Маріупольській
універсальній товарній біржі між
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, зареєстрованого 12
травня 2011 року в Маріупольському бюро
технічної інвентаризації за
реєстраційним номером 41697. Визнано
недійсними заяви ОСОБА_6 №989, №990 від 19
травня 2011 року на ім'я державного
нотаріуса Четвертої маріупольської
державної нотаріальної контори ОСОБА_10
про відмову від обов'язкової долі у
спадщині та відмову від права у
спільній сумісній власності подружжя.
Визнано за ОСОБА_6 право власності у
спільній сумісній власності подружжя
на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1. В
задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивачів ОСОБА_5 просить рішення суду
скасувати в частині відмови у
задоволенні позову про визнання
квартири особистою власністю
спадкодавця та задоволенні позову про
визнання за ОСОБА_6 права власності у
спільній сумісній власності подружжя
на ? частку цієї квартири, ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та
відмовити в задоволені позову ОСОБА_6,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для вирішення справи.

У відповідності із вимогами ч.2
статті 305 ЦПК України апеляційний суд
розглядає справу у відсутності
позивачки ОСОБА_4 та відповідачок
ОСОБА_6, ОСОБА_7, які належним чином
повідомлені про час і місце судового
розгляду.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача,
пояснення позивачки ОСОБА_3,
представників позивачів, - ОСОБА_5 та
адвоката ОСОБА_11, які просили
апеляційну скаргу задовольнити,
представників відповідачки ОСОБА_6, -
ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_12, які просили
скаргу відхилити, дослідивши матеріали
справи в межах апеляційного оскарження
та обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню таких
підстав.

У відповідності із положеннями
ст.308 ЦПК України, апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Вирішуючи справу в межах
апеляційного оскарження суд першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
перевірив доводи і заперечення сторін,
правильно встановив правовідносини, що
виникли між сторонами та застосував
закон, який їх регулює і дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
спірна спадкова квартира є спільною
сумісною власністю померлого ОСОБА_8 та
ОСОБА_6, які придбали її в період
зареєстрованого шлюбу, а спадкоємцями
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 правових підстав для
визнання квартири особистою приватною
власністю померлого не наведено, факт
набуття подружжям права спільної
сумісної власності, в рівних долях на
цю квартиру не спростовано.

Не погодитися з таким висновком суду
не можна, оскільки він відповідає
встановленим обставинам у справі і
положенням закону.

Як встановлено судом і вбачається зі
справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8, який
постійно проживав в квартирі АДРЕСА_1.
(а.с.6 т.2)

В період з 25 вересня 1975 року по день
смерті ОСОБА_8 перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від
якого спільних дітей не мають. (а.с.9 т.2)

17 жовтня 1994 року на Маріупольській
універсальній товарній біржі між
продавцями ОСОБА_8 і ОСОБА_6 та покупцем
ОСОБА_13 був укладений біржовий
контракт № 2739 (договір купівлі-продажу)
згідно з яким продавці продали за 120 000
000 крб. квартиру АДРЕСА_1, яка належала
подружжю на праві спільної сумісної
власності. (а.с.66 т.1)

Того ж самого дня на Маріупольській
універсальній товарній біржі ОСОБА_8
за біржовим контрактом №2736 придбав за
40 000 000 крб. однокімнатну квартиру, жилою
площею 12,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та
зареєстрував право власності в
Маріупольському БТІ за №41697 в книзі 55
(а.с. 67, 152-153 т.1), а

ОСОБА_6 за біржовим контрактом № 2736
придбала за 80 000 000 крб. однокімнатну
квартиру, жилою площею17,4 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_3, а 16.05.2005 року за
нотаріально посвідченим договором
дарування подарувала її своєму синові
ОСОБА_9

На укладення договору дарування
від 16.05.2005 року померлий ОСОБА_8 надавав
письмову згоду своїй дружині ОСОБА_6, в
якій підтвердив своє право у спільній
сумісній власності. (а.с.62-64, 65, 103,109 т.1)

З урахуванням наведеного, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що і спірна спадкова
квартира, яка купувалась подружжям в
один і той же день за спільні кошти від
продажу двокімнатної квартири також
є їх спільною сумісною власністю, а
тому ОСОБА_6, як дружина, що пережила
чоловіка, має право на її одну другу
частку.

Належних і допустимих доказів, які
б свідчили про те, що спадкова квартира
є особистою приватною власністю
ОСОБА_8, що після продажу двокімнатної
квартири подружжя розподіли таким
чином сумісне майно та припинили
шлюбні стосунки позивачами не надано
як суду першої інстанції, так і
апеляційному суду.

Більш того, представник позивачів
ОСОБА_5 при розгляді справи в
апеляційному суді не заперечувала, що
двокімнатну квартиру подружжя продали
у зв'язку з тим, що сина відповідачки, -
ОСОБА_9 слід було забезпечити житлом,
що саме він повідомив її про смерть
ОСОБА_8 та займався його похоронами, що
також спростовує ствердження ОСОБА_5
про те, що подружжя розподілили своє
майно та припинили шлюбні відносини.

Матеріальний закон не забороняє
подружжю мати у спільній сумісній
власності декілька квартир та бути
зареєстрованими у різних місцях.

Право розпорядження часткою у
майні, яке є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя
встановлено ст.67 СК України, яка не
передбачає такого виду розпорядження,
як відмова від частки на користь інших
осіб під час оформлення спадщини на
іншу частку у спільному майні.

Приведені в апеляційній скарзі
доводи висновків суду не спростовують,
вони зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду.

Відповідно до положень ст.212 ЦПК
України виключне право оцінки доказів
належить суду, який має оцінити докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні належних у справі доказів
в їх сукупності.

Результати оцінки доказів судом першої
інстанції відображені в оскаржуваному
рішенні, в ньому наведені і мотиви їх
неприйняття, з якими колегія суддів
погоджується.

Посилання в апеляційній скарзі на
пояснення свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15,
яким нібито суд не дав оцінки і вони
суперечать поясненням свідків ОСОБА_16
та ОСОБА_17, є неспроможними,
спростовуються змістом мотивувальної
частини судового рішення і на висновки
суду не впливають.

Крім того, свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17
доводяться померлому близькими
родичами, а тому є заінтересованими
особами на боці його спадкоємців.

Інші доводи апеляційної скарги не
приводять судову колегію до висновку
про направлене застосування положень
матеріального закону і належать до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
скасування, або зміни оскаржуваного
судового рішення, яке перевірялось в
межах апеляційного оскарження.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 03 лютого 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Судді