Справа № 256/2146/ 14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
м. Донецьк

Калінінській районний суд м. Донецька у
складі:

Головуючої судді -
Гладкої І.А.,

при секретарі -
Запарі С.Р.,

за участю сторін:

позивача -
не з'явився,

представника відповідача -
не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету
Калінінської районної у м. Донецьку
ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ

В березні 2014 року позивач звернувся до
суду із позовною заявою до Виконавчого
комітету Калінінської районної у м.
Донецьку ради про визнання права
власності про визнання права
власності. Подану позовну заяву
позивач обґрунтував тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер його батько
ОСОБА_2, який постійно мешкав за
адресою: 83004 АДРЕСА_1. Після смерті
батька позивач прийняв спадщину,
оскільки подавав заяву про прийняття
спадщини до Першої донецької державної
нотаріальної контори. Крім позивача
спадкоємцем першої черги була дружина
померлого (його мати) - ОСОБА_3, що
мешкала разом із батьком, яка
відмовилася від своєї частки спадщини
на користь позивача. ОСОБА_3 померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Після смерті матері,
крім позивача, інших спадкоємців
першої черги, а також утриманців, немає.
Після смерті батька залишилось
спадкове майно, що складається з
земельної ділянки АДРЕСА_2, котра
передана спадкодавцю для ведення
садівництва, яка належала спадкодавцю
на підставі Державного акту на право
приватної власності на землю, виданого
26 квітня 1994 року Виконавчим Комітетом
Донецької міської Ради народних
депутатів Донецької області. Спадщина
на вказану ділянка не оформлялась,
свідоцтво на право спадщини не
видавалося, оскільки, був втрачений
вищеназваний акт на право власності на
землю. Для оформлення спадкових прав
позивач звернтався до нотаріальної
контори, однак нотаріус відмовила йому
в оформленні відповідних документів та
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом, оскільки на підтвердження
права власності спадкодавця ОСОБА_2 на
зазначену земельну ділянку, не надано
відповідного документа.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, проте
надав до суду заяву, згідно якої позов
підтримав, просив суд задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі та
розглянути справу в його відсутність.

Представник відповідача - Педь В.В., яка
діє на підставі довіреності, у судове
засідання не з'явилась, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлялась
належним чином, проте надала до суду
заяву про розгляд справи у її
відсутність та прийняти рішення згідно
діючого законодавства України.

Таким чином, суд, керуючись ст. 158 ЦПК
України, ухвалив розглянути справу у
відсутність сторін.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції
України, кожен має право вільно
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю.

Згідно статті 1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Стаття 8 Цивільного кодексу України
визначає законодавство, відповідно до
якого суд вирішує справи. Суд вирішує
справи відповідно до Конституції
України законів України та міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що встановлені Конституцією та
законами України.

Частина 1 статті 11 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачає, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Статтею 16 Цивільного процесуального
кодексу України встановлено, що кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
проти них. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
розгляді справи. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі щодо яких виникає у сторін спір,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Стаття 316 Цивільного кодексу України
визначає поняття права власності, а
саме: правом власності є право особи на
річ (майно), яке воно здійснює
відповідно до закону, за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини 1 статті 317 Цивільного
кодексу України власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Суб'єктами права приватної власності
відповідно до частини 1 статті 325
Цивільного кодексу України є фізичні
та юридичні особи.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 Цивільного
кодексу України, право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Квартирою відповідно до ч. 1 ст. 382
Цивільного кодексу України є
ізольоване помешкання в житловому
будинку, призначене та придатне для
постійного у ньому проживання.

Згідно до ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу
України спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ч. 1 ст. 1217 Цивільного кодексу
України - спадкування здійснюється за
заповітом або за законом.

Згідно до ч. 1 ст. 1218 Цивільного кодексу
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу
України спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
її померлою. Часом відкриття спадщини є
день смерті особи або день, з якого вона
оголошується померлою (частина третя
статті 46 цього Кодексу).

Згідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу
України незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України
встановлено, що право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Судом встановлено, що батьками
позивача є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що
свідчить долучена до матеріалів справи
копія повторно виданого свідоцтва про
народження серії НОМЕР_1, яке було
видано виконкомом Карло-Марківської
селищної ради м. Єнакієва Донецької
області.

Як вбачається судом із копій
документів, що містяться у справі, а
саме: державного акту на право
приватної власності на землю серії ДН,
виданого ОСОБА_2 на підставі рішення
виконкому Донецької міської ради
народних депутатів від 24 березня 1994
року № 43; технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі; технічного
завдання від 03 жовтня 2011 року, земельна
ділянка АДРЕСА_2 належав ОСОБА_2.

Із долучених до матеріалів справи
свідоцтв про смерть серії НОМЕР_2, серії
НОМЕР_3, які були видані Відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку, ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 84 років; ОСОБА_3
померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 81 рік.

Судом також встановлено, що 04 березня
2014 року державним нотаріусом
Мірошниковою Н.В. було відмовлено
позивачу у видачі свідоцтва про право
на спадщину за законом після смерті
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на земельну ділянку
АДРЕСА_2, оскільки ним не було подано
відомості (інформацію) та документи,
необхідні для вчинення нотаріальної
дії.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позивач - ОСОБА_1 є дійсно сином
померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та є єдиним
спадкоємцем першої черги за законом, а
й отже, беручі до уваги письмові докази
по справі, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають задоволенню в повному
обсязі, оскільки ним фактично була
прийнята спадщина як після смерті
свого батька ОСОБА_2 так і після смерті
його матері ОСОБА_3.

На підставі викладеного, керуючись ст.
41 Конституції України, ст.ст. 1, 8, 10, 11, 16,
60, 88, 158, 208-209, 212-215, 218, 223, 292, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, ст.ст.
316, 317, 325, 328, 382, 1216 - 1218, 1220, 1268 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 125, 126 Земельного
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого
комітету Калінінської районної у м.
Донецьку ради про визнання права
власності - задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на
земельну ділянку номер АДРЕСА_2, на
території Калінінського району м.
Донецька, котра передана для ведення
садівництва, як за спадкоємцем за
законом.

Витрати по сплаті судового збору
віднести на рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя
І.А. Гладка

28.04.2014