Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/920/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

29.04.2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Єгорової С.М.

суддів: Дьомич Л.М., Дуковського О.Л.

із
секретарем - Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права особистої приватної
власності, та зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна
набутого у шлюбі, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 05 лютого
2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання за
ним права особистої приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1. В
обґрунтування позову зазначав,
що 12.12.2009 року, в період шлюбу з
відповідачем, ним була придбана
зазначена квартира, однак договір
купівлі-продажу було оформлено на
ОСОБА_3 В листопаді 2012 року шлюбні
відносини між ними фактично припинено,
у зв"язку з чим виникло питання щодо
розпорядження спірною квартирою.
Відповідач не заперечувала проти того,
що ця квартира належить особисто йому
та видала довіреність на право
розпорядження цим майном, проте в
подальшому скасувала довіреність,
внаслідок чого виник спір. В
ході розгляду справи позивач
доповнював і змінював свої позовні
вимоги (а.с.40, 86) та просив поділити
майно, що є об"єктом права спільної
сумісної власності подружжя, а саме:
квартиру АДРЕСА_1, та квартиру АДРЕСА_2,
шляхом визнання права особистої
приватної власності за кожним з них на
одну з квартир відповідно. Посилався на
те, що вказане нерухоме майно придбане
ними під час перебування у
зареєстрованому шлюбі і після
припинення шлюбних відносин фактично
поділене між ними, проте оформити це у
встановленому законом порядку
відповідач не бажає. ОСОБА_2 просив
визнати за ним право особистої
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 звернулась із
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ
майна набутого у шлюбі, і просила суд, у
порядку поділу майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя, визнати
особистою приватною власністю ОСОБА_2
на квартиру АДРЕСА_1, та стягнути з
нього на її користь грошову
компенсацію вартості 1/2 частини цієї
квартири та понесені судові витрати.

В подальшому ОСОБА_3 подала заяву
про зміну предмета позову (а.с.53-56), в
якій крім вище вказаних вимог просила
з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 та ч. 6 ст.
57 СК України, визнати квартиру АДРЕСА_2,
її особистою приватною власністю.
Посилалась на те, що ця квартира
придбана за її особисті кошти, які вона
одержала від своїх батьків, тому не
може бути об"єктом спільного сумісного
майна подружжя і не підялгає поділу.

Рішенням Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 05.02.2014 року у задоволені
первісного позову відмовлено,
зустрічний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2
частини квартири АДРЕСА_1, у розмірі
78382,50 грн.

Визнано особистою приватною
власністю ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

Визнано особистою приватною
власністю ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 229,40 грн. судового збору та 1000,00
грн. витрат за проведення судової
будівельно-технічної експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави
2796,44 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі позивачем
ставиться питання про скасування
судового рішення з підстав порушення
судом норм матеріального та
процесуального права і ухвалення
нового рішення про задоволення позову
та відмову у задоволені зустрічного
позову. Зазначається, що судом не взято
до уваги вимоги закону про те, що
присудження грошової компенсації
замість частки одного з подружжя у
праві спільної сумісної власності на
майно допускається лише за його згодою
та за умови попереднього внесення
другим з подружжя відповідної грошової
суми на депозитний рахунок суду. Такої
суми грошей у нього немає, тому він
вважає помилковим висновок суду про
наявність підстав для стягнення з
нього на користь ОСОБА_3 компенсації
половини вартості квартири, що
виділена йому в натурі. Також вважає
недоведеними вимоги зустрічного
позову щодо визнання за ОСОБА_3 права
особистої приватної власності на
квартиру АДРЕСА_2, яка була придбана за
рахунок спільних коштів подружжя, про
що зазначалось ними при укладенні
договору купівлі-продажу вказаної
квартири, і відноситься до майна, що
підлягає поділу. Висновки суду першої
інстанції в цій частині не грунтуються
на належних доказах та суперечать
дійсним обставинам справи, вимогам
закону.

Відповідачем направлено письмове
заперечення на апеляційну скаргу, в
якому зазначається про свою згоду з
рішенням суду і його висновками щодо
способу поділу майна подружжя та
визнання за нею права особистої
приватної власності на одну з квартир.
Вказано, що на час придбання квартири
АДРЕСА_2 вони перебували у
зареєстрованому шлюбі, що зазначено в
договорі купівлі-продажу цієї
квартири, тому позивачем надавалась
заява про згоду на оформлення на її ім"я
цього договору. Проте, кошти, витрачені
на придбання вказаної квартири, вона
одержала від своїх батьків, що
враховано судом.

Позивач та відповідач в судове
засідання не з'явились, про день, час та
місце розгляду справи були повідомлені
належним чином, що підтверджується
повідомленням про вручення судових
повісток (а.с.207-208).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, яка підтримала
доводи апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи, перевіривши в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України,
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторонни
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону
судове рішення у справі не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Частиною 2 статті 60 СК України
закріплено презумпцію права спільної
сумісної власності на майно, набуте
подружжям за час шлюбу. Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Частиною 2 статті 69 СК України
передбачено, що дружина і чоловік мають
право розділити майно за взаємною
згодою.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК
України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто.

У ч. 6 ст. 57 СК визначено, що суд
може визнати особистою приватною
власністю дружини, чоловіка майно,
набуте нею, ним за час їхнього окремого
проживання у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в пунктах 23, 24 постанови
від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (ст.60, 69 СК,
ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК
можуть бути будь-які види майна,
незалежно від того, на імя кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Судом встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 01.07.2009 року, від
шлюбу мають двох дітей: дочку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживаають з
відповідачем у квартирі АДРЕСА_2 (а.с.15,
28, 29, 30).

За час перебування у шлюбі
подружжям придбано дві квартири у
місті м. Світловодську Кіровоградської
області: квартиру за АДРЕСА_1, згідно
договору купівлі-продажу від 12.12.2009
року, зареєстрованого в реєстрі за №
1-1884 (а.с.10-11), та квартиру АДРЕСА_2, на
підставі договору купівлі-продажу від
30.05.2012 року, зареєстрованого в реєстрі
за № 729 (а.с.41-43, 186-188). Покупцем за
вказаними договорами зазначено
відповідача ОСОБА_3, на яку й
зареєстровано право власності на
вказане спірне нерухоме майно (а.с.12, 44).

Рішенням Світловодського суду
Кіровоградської області від 18
листопада 2013 року, яке набрало
законної сили, шлюб між сторонами
розірвано.

Відмовляючи у задоволені позову
ОСОБА_2 і задовольняючи позов ОСОБА_3,
суд першої інстанції безпідставно
дійшов висновку, що лише квартира
АДРЕСА_1, є об"єктом спільної сумісної
власності подружжя і як неподільна
річь підлягає присудженню в натурі
ОСОБА_2 зі стягненням з нього на користь
ОСОБА_3 грошової компенсації в розмірі
вартості 1/2 її частини.

Не підтверджені належними і
допустимими доказами взяті до уваги
судом доводи відповідача, що квартира
АДРЕСА_2, придбана після припинення
шлюбних відносин сторін за її особисті
кошти та є особистою приватною
власністю ОСОБА_3

Всупереч вищевикладеним вимогам
закону та без врахування роз"яснень
Пленуму Верховного Суду України суд
першої інстанції не в повній мірі
з"ясував обставини придбання вказаної
квартири по АДРЕСА_2, та в обгрунтування
своїх висновків щодо походження
(належності) витрачених на її придбання
коштів послався на показання свідків
та копію розписки про передачу коштів
для купівлі та ремонту квартири
батьками ОСОБА_3 (а.с.74, 90), які не є
належними доказами на підтвердження
цього факту.

При цьому, судом не було враховано
та не дано оцінки тим обставинам, що на
час придбання цієї спірної квартири
покупець ОСОБА_3 стверджувала, що
перебуває у зареєстрованому шлюбі, цей
правочин (договір купівлі продажу від
30.05.2012 року, реєстровий номер 729)
вчиненено за згоди її чоловіка ОСОБА_2,
що підтверджується її підписом на
договорі (а.с.186-187) та нотаріально
посвідченою заявою ОСОБА_2 від 30.05.2012
року, реєстровий № 727, про те що він дає
згоду своїй дружині на укладення
договору купівлі-продажу вказаної
квартири за гроші, що є їх спільною
сумісною власністю (а.с. 165). Ці
обставини визнані сторонами в судовому
засіданні і не можуть бути спростовані
наданою відповідачем розпискою про
одержання нею коштів від ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 на придбання квартири (а.с.90). Не
спростовує їх і надана позивачем як
доказ походження коштів копія розписки
ОСОБА_8, попереднього власника
(продавця) квартири АДРЕСА_2, про
отримання від ОСОБА_2 коштів в сумі 27000
доларів США в рахунок обплати за
зазначену квартиру та оформлення
договіру купівлі-продажу на ОСОБА_3
(а.с.166). Договір купівлі-продажу цієї
квартири ні сторони, ні інші
зацікавлені особи не оспорювали.

Висновки суду першої інстанції
щодо належності коштів, витрачених на
придбання спірної квартири, особисто
ОСОБА_3 грунтуються на припущеннях, що
не відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 215
ЦПК України.

Рішення Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 18.11.2013 року, залишене без
змін ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 27.03.2014 року
(а.с.141, 210), про розірвання шлюбу, яким
встановлено фактичне припинення з
травня 2012 року шлюбних відносини між
сторонами, в розумінні ст. 61 ЦПК
України, не дає підстав для звільнення
від доказування обставин щодо
припинення спільного ведення
господарства, джерела коштів і часу
придбання спірного майна, оскільки
фактичне припинення шлюбних відносин у
справі про розірвання шлюбу, як
обставина, що обґрунтовує вимоги і
заперечення сторін, яка мала значення
для вирішення даної справи, не
встановлювалася судом (ст. 57 ЦПК
України).

Враховуючи вищезазначені норми
закону та наявні у матеріалах справи
докази, квартири, щодо яких виник спір,
є спільною сумісною власністю сторін,
оскільки набуті за час перебування
сторін у зареєстрованому шлюбі, і саме
на час придбання квартири АДРЕСА_2, яка
є предметом спору, не встановлено
фактичне припинення шлюбних відносин
сторін.

Відповідно до вимог ст..ст.69-72 СК
України та ст.372 ЦК України сторони
мають право в судовому порядку
поділити майно в обраний ними спосіб, в
тому числі і шляхом стягнення
компенсації частини вартості спірного
майна, яке є об»єктом права спільної
сумісної власності. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 70 СК
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК України.

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Відповідно до роз'яснень п. 25 Постанови
Пленуму Верховного Суду України
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007
року № 11 вирішуючи питання про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4-5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання

грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за
умови звернення подружжя (одного з них)
до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

Ще до розірвання шлюбу сторони
фактично поділили спірне нерухоме
майно: квартирою за АДРЕСА_1,
користується позивач ОСОБА_2, в
квартирі АДРЕСА_2, проживає відповідач
ОСОБА_3 разом з дітьми. Проте, між ними
існує спір щодо оформлення справа
власності на це майно, який вони
намагались вирішити мирно протягом
розгляду даної справи, про що свідчать
заяви кожного з них щодо визнання права
особистої власності за іншим на спірні
квартири відповідно до встановленого
порядку користування, які в подальшому
ними скасовані (а.с.13, 14, 33, 34, 35, 145, 146, 147).

Сторони не висловлювали своєї згоди на
присудження грошової компенсації
замість нерухомого майна та не внесли
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Згідно звіту № 80/13 з незалежної оцінки
майна вартість квартири АДРЕСА_2,
складає 155771 грн. (а.с.58-62).

За висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 154-13
від 24.12.2013 року вартість квартири
АДРЕСА_1 становить 156765 грн. (а.с.107-111).

Оскільки вказані квартири є спільною
сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3, то
вони підлягають поділу в натурі
відповідно до визначеного ними порядку
користування спірним майном, з
компенсацією різниці вартості квартир
в розмірі 994 грн. на користь
відповідача.

Розглянувши справу в межах
заявленого первісного позову і
зустрічного позову, та в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення судом
першої інстанції ухвалене з порушенням
вимог процесуального права і
неправильним застосуванням
матеріального права, а тому відповідно
до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог позивача та
відповідача.

Відповідно до висог ст. ст. 88, 316
ЦПК України в порядку розподілу
судових витрат з урахуванням розміру
задоволених вимог підлягає стягненню з
позивача на користь відповідача
витрати, понесені за проведення
судової будівельно-технічної
експертизи згідно наданої квитанції -
1000 грн. (а.с. 140), з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 - частина сплаченого судового
збору в сумі 773,88 грн., а також не
доплачений на користь держави судовий
збір: - з ОСОБА_2 - 684,30 грн., - з ОСОБА_3 -
1091,81 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319,
325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 05 лютого 2014року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
спільного сумісного майна подружжя, та
визнання права особистої приватної
власності, та зустрічний позов ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого у
шлюбі, задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя визнати: за ОСОБА_2 право
особистої приватної власності на
квартиру АДРЕСА_1; за ОСОБА_3 право
особистої приватної власності на
квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
компенсацію в сумі 994 грн., та понесені
витрати за проведення експертизи в
сумі 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
сплачений судовий збір в сумі 773,88 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
684,30 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь на користь
держави 1091,81 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя:

Судді: