АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2/532/2/13
Номер провадження 22-ц/786/2/14
Головуючий у 1-й інстанції Омельченко
Доповідач Карпушин Г. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:
головуючого судді: Карпушина Г.Л.;
суддів: Винниченка Ю.М., Корнієнка В.І.,
при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою Кременчуцького
міжрайонного екологічного прокурора
на рішення Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 04 березня 2013
року по справі за позовною заявою
Кременчуцького міжрайонного
екологічного прокурора в інтересах
держави в особі Кобеляцької районної
державної адміністрації Полтавської
області, Орлицької сільської ради
Кобеляцького району, ДП «Кременчуцьке
лісове господарство» до ОСОБА_1 про
визнання недійсним та скасування акту
на право приватної власності на
земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року Кременчуцький
міжрайонний екологічний прокурор
діючи в інтересах держави в особі
Кобеляцької районної державної
адміністрації Полтавської області,
Орлицької сільської ради Кобеляцького
району Полтавської області та
Державного підприємства «Кременчуцьке
лісове господарство» звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_1 про визнання
недійсним та скасування державного
акту на право приватної власності на
земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що при проведенні
перевірки щодо законності надання
земель лісового та водного фонду у
приватну власність на території
Кобеляцького району було встановлено,
що розпорядженням голови Кобеляцької
районної державної адміністрації № 566
від 27 липня 2008 року, ОСОБА_1 передано у
власність земельну ділянку для
індивідуального дачного будівництва
за межами населеного пункту на
території Орлицької сільської ради
Кобеляцького району Полтавської
області та 12 вересня 2008 року видано
державний акт серії ЯЖ № 512812 на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,02 га.

При цьому зазначав, що вказану земельну
ділянку надано з порушенням вимог
земельного законодавства, оскільки
згідно матеріалів лісовпорядкування
вона відноситься до земель державного
лісового фонду та належать до
категорії земель
сільськогосподарського призначення, а
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки ОСОБА_1 з ДП
«Кременчуцький лісгосп» не
погоджувався. Окрім того, земельна
ділянка яка виділена у власність
ОСОБА_1 знаходиться в нормативно
встановленій прибережній захисній
смузі Дніпродзержинського водосховища
та є ділянкою з обмеженим режимом
господарської діяльності і не може
здаватися у власність та
використовуватись для будівництва.

Рішенням Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 04 березня 2013
року в задоволенні позовних вимог
Кременчуцького міжрайонного
екологічного прокурора в інтересах
держави в особі Кобеляцької районної
державної адміністрації Полтавської
області, Орлицької сільської ради
Кобеляцького району, Державного
підприємтства «Кременчуцьке лісове
господарство» до ОСОБА_1 про визнання
недійсним та скасування акту на право
приватної власності на земельну
ділянку - відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився
Кременчуцький міжрайонний екологічний
прокурор та подав на нього апеляційну
скаргу. Вважає дане рішення
необґрунтованим та таким, що прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Прохає скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Судове засідання проводилося за участі
представника апелянта, за відсутності
інших осіб, які були належним чином та
завчасно повідомленими про час та
місце слухання справи, але в судове
засідання не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи та мотиви
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, рішення суду
скасуванню.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу позовних вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 307 ч. 1 п. 2 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, що розпорядженням голови
Кобеляцької районної державної
адміністрації № 566 від 27.07.2008 року
погоджено та передано у власність
громадянам згідно з списком проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок для індивідуального дачного
будівництва за межами населених
пунктів на території Орлицької
сільської ради (а.с.15).

Згідно вищевказаного розпорядження,
ОСОБА_1 розроблено технічну
документацію із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку та
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 512812 від 12.09.2008 року, площею 0,02 га,
розташовану на території Орлицької
сільської ради, Кобеляцького району,
Полтавської області призначену для
індивідуального дачного будівництва
(а.с.14). Посилання в Державному акті на
розпорядження №566 від 27.07.2008 року
замість 22.07.2008 року є технічною
помилкою.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог прокурора про визнання недійсним
та скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з
недоведеності позивачем факту
належності спірної земельної ділянки
до земель лісового фонду, чинності
розпорядження органу виконавчої влади
щодо передачі земельної ділянки у
власність відповідачу та
недостатності виявлених технічних
порушень при погодженні технічної
документації, для визнання державного
акту не дійсним.

Проте з таким висновком суду не може
погодитись колегія суддів з наступних
підстав.

Відповідно до положень статті 118
Земельного кодексу України від 25
жовтня 2001 року N 2768-ІІІ (в редакції, що
діяла на момент спірних правовідносин)
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності, зокрема, для
індивідуального дачного будівництва, у
межах норм безоплатної приватизації,
подають заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві визначаються бажані розміри та
мета її використання. Відповідна
місцева державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає заяву, а при передачі
земельної ділянки фермерському
господарству - також висновки
конкурсної комісії, і в разі згоди на
передачу земельної ділянки у власність
надає дозвіл на розробку проекту її
відведення. Проект відведення
земельної ділянки погоджується з
органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Згідно листа № 655 ДП «Кременчуцького
лісгоспу» від 10 травня 2011 року
вбачається, що земельні ділянки,
передані у власність громадянам
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, згідно матеріалів
лісовпорядкування відносяться до
земель державного лісового фонду (кв.17
вид.10 Ново-Орлицького лісництва) та
належать до категорії земель
сільськогосподарського призначення.
Станом на 2008 рік вказані земельні
ділянки перебувати у власності
громадян не могли, оскільки
знаходилися у постійному користуванні
ДП «Кременчуцьке лісове господарство»
(а.с. 181).

Відповідно до ст. 20 ЗК України в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин, віднесення
земель до тієї чи іншої категорії
здійснювалось на підставі рішень
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень. Зміна цільового
призначення земель провадиться
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.
Зміна цільового призначення земель,
зайнятих лісами, провадиться з
урахуванням висновків органів
виконавчої влади з питань охорони
навколишнього природного середовища
та лісового господарства.

З матеріалів справи вбачається, що
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, зокрема, ОСОБА_1 з ДП
«Кременчуцький лісгосп» не
погоджувався та вилучення даної
земельної ділянки із
землекористування ДП «Кременчуцьке
лісове господарство» в порядку,
встановленому ст. ст. 149, 150 ЗК України не
здійснювалось.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу
України, підставами набуття
громадянами права власності на
земельну ділянку є рішення органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим кодексом.

Порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель,
відповідно до ст. 21 ЗК України є
підставою для визнання недійсними
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування про
надання (передачу) земельних ділянок
громадянам та юридичним особам та
визнання недійсними угод щодо
земельних ділянок.

У постановах Верховного Суду України №
6-14цс13 від 24 квітня 2013 року, № 6-33цс від 22
травня 2013 року, № 6-41цс13 від 29 травня 2013
року, які, відповідно до ч.2 ст.214 і ст.360-7
ЦПК України, є обов'язковими для усіх
судів України, сформульована правова
позиція, що порушення визначеного
законом порядку набуття у власність
земельної ділянки є підставою для
визнання у судовому порядку
незаконними рішень органів місцевого
самоврядування про передачу землі у
власність, а також - недійсним
державного акта про право власності на
землю.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України,
колегія суддів приймає до уваги при
вирішенні даної справи положення, які
містяться в постанові судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 26.09.2012 року по цивільній
справі № 6-103цс12, про те, що державний
акт на право власності на земельну
ділянку визнається недійним у разі
коли він виданий органом, який не мав на
це законних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з вимогами абз.1 п.12 розд.X
«Перехідні положення» Земельного
кодексу до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзацах другому та
четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Відповідно до ст. 149 ЗК України та
зважаючи на обставини справи,
повноваження щодо розпорядження
земельною ділянкою переданою
відповідачу, мала обласна державна
адміністрація.

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що державний акт на
право власності на земельну ділянку,
виданий органом, який не мав на це
законних повноважень, визнається
недійсним.

Колегія суддів, вважає, що суд першої
інстанції при винесенні рішення в
порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України,
не надав належної оцінки вказаним
обставинам та прийшов до помилкового
висновку про те, що земельна ділянка
відповідачу передана органом, який мав
на це право і в межах цільового
призначення, та що порушення при
виготовлені технічної документації та
погодженні проектів землеустрою щодо
відведення даної земельної ділянки
встановлені постановою Кобеляцького
районного суду Полтавської області від
03 квітня 2013 року по справі № 1-290/2012) не є
підставою для скасування державного
акту.

Висновки суду першої інстанції щодо
відсутності підстав для визнання
недійсним державного акту про право
власності на земельну ділянку за
недоведеності незаконності рішення
органу державної влади, на підставі
якого видано оспорюваний державний
акт, не ґрунтується на нормах
матеріального права та обставинах
даної справи.

Таким чином, набуття ОСОБА_1 права
власності на підставі оскаржуваного
державного акту не відповідає приписам
ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України,
а тому державний акт, виданий на його
ім'я є недійсним. Враховуючи
вищевикладене, захист права власності
на земельну ділянку відповідно до п. 7 ч.
2 ст. 16 ЦК України можливий шляхом
припинення правовідношення права
власності відповідача та визнанням
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку, в
зв'язку з чим рішення суду першої
інстанції відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України підлягає скасуванню.

Беручи до уваги те, що спірна земельна
ділянка вибула з володіння держави з
порушенням вимог ст.ст. 116, 118 та п. 12
Перехідних положень Земельного
кодексу України, за положеннями ст.ст.
387, 388 ЦК України позов про її
витребування з чужого незаконного
володіння підлягає задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про наявність
підстав для задоволення апеляційної
скарги Кременчуцького міжрайонного
екологічного прокурора в інтересах
держави в особі Кобеляцької районної
державної адміністрації Полтавської
області, Орлицької сільської ради
Кобеляцького району, ДП «Кременчуцьке
лісове господарство», скасування
рішення Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 04 березня 2013
року з постановленням нового рішення
про задоволення позову прокурора із
застосуванням передбачених законом
способів захисту порушеного права.

Ухвалюючи нове по справі рішення,
колегія суддів здійснює розподіл
судових витрат у відповідності до ч.3
ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Кременчуцького
міжрайонного екологічного прокурора -
задовольнити.

Рішення Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 04 березня 2013
року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким позовні
вимоги Кременчуцького міжрайонного
екологічного прокурора в інтересах
держави в особі Кобеляцької районної
державної адміністрації Полтавської
області, Орлицької сільської ради
Кобеляцького району, ДП «Кременчуцьке
лісове господарство» до ОСОБА_1 про
визнання недійсним та скасування акту
на право приватної власності на
земельну ділянку - задовольнити.

Визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ № 512812 від 12.09.2008 року, виданий
ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,02 га
для індивідуального дачного
будівництва на території Орлицької
сільради Кобеляцького району
Полтавської області, який
зареєстровано 09.10.2008 року за № 47.

Повернути земельну ділянку площею 0,02
га згідно Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 512812 від 12.09.2008 року до земель запасу
Орлицької сільської ради Кобеляцького
району Полтавської області.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 114
грн. 70 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Г.Л. Карпушин