Ухвала

іменем україни

19 березня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Парінова І.К.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
який діє в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_5, треті особи: орган опіки та
піклування Кременецької районної
державної адміністрації, управління
державної міграційної служби України в
Тернопільській області, про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, зняття
з реєстраційного обліку, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Тернопільської області від 3
жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що йому на праві
приватної власності належить житловий
будинок з надвірними спорудами по
АДРЕСА_1. За вищезазначеною адресою
зареєстровані ОСОБА_3, його дружина
ОСОБА_6, дочка ОСОБА_7 та онука ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла його дочка ОСОБА_7, яка була
матір'ю малолітньої ОСОБА_5 З огляду на
зазначене, просив визнати малолітню
ОСОБА_5 такою, що втратила право
користування житловим будинком по
АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного
обліку, оскільки реєстрація
малолітньої дитини у вищезазначеному
будинку перешкоджає йому вільно
розпоряджатися своїм майном.

Рішенням Кременецького районного суду
Тернопільської області від 21 серпня 2013
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 3 жовтня 2013
року апеляційну скаргу ОСОБА_3
задоволено, рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено частково.

Визнано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням по АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення апеляційним судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції
виходив із того, що позивач не надав
доказів непроживання без поважних
причин його малолітньої онуки ОСОБА_5 у
спірному будинку понад встановлені
законом строки. Судом установлено, що
малолітня ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_1
проживала до 18 лютого 2013 року, а із
позовом до суду ОСОБА_4 звернувся 15
липня 2013 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_4, апеляційний суд виходив
з того, що малолітня ОСОБА_5 переїхала
на постійне проживання до свого батька
ОСОБА_4, а відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК
України місцем проживання фізичної
особи, яка не досягла десяти років, є
місце проживання її батьків.

Проте погодитись із такими висновками
апеляційного суду не можна, оскільки їх
суд дійшов їх із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що ОСОБА_3 на праві
приватної власності належить житловий
будинок з надвірними будівлями, який
знаходиться по АДРЕСА_1. За
вищевказаною адресою зареєстровані
ОСОБА_3, дружина позивача ОСОБА_6 , дочка
ОСОБА_7 та онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_7, яка
була матір'ю малолітньої ОСОБА_5

З акту обстеження умов проживання
ОСОБА_3 в будинку по АДРЕСА_1
вбачається, що малолітня ОСОБА_5 не
проживає у вищезазначеному житловому
будинку з 18 лютого 2013 року.

Відповідно до ст. ст. 141, 160 СК України
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків, які мають рівні права та
обов'язки щодо дитини.

Малолітня онука позивача була
зареєстрована в належному йому будинку
за його згоди.

Статтею 18 Закону України «Про охорону
дитинства» визначено, що діти - члени
сім'ї наймача або власника житлового
приміщення мають право користуватися
займаним приміщенням нарівні з
власником або наймачем.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним та
власником житла або законом.

Ураховуючи наведені норми права, а
також те, що малолітня онука позивача,
яка є членом сім'ї позивача, не
проживає за місцем реєстрації не з
власної ініціативи (тобто причину
непроживання не можна визнати
неповажною) і на час звернення позивача
до суду із зазначеним позовом строк її
непроживання не перевищував один рік,
вона не може бути визнана такою, що
втратила право користування цим
житлом.

За таких обставин, апеляційний суд
неправильно застосував норми
матеріального права і безпідставно
скасував рішення суду першої
інстанції, ухвалене згідно із законом.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 3 жовтня 2013
року скасувати, рішення Кременецького
районного суду Тернопільської області
від 21 серпня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. ОлійникГоловуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко І.К.
Парінова В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін