Справа №333/6418/13-ц
Пр. № 2/333/107/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого судді
Наумової І.Й.,

при секретарі
Кунець В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2
відповідача ОСОБА_3 представника
відповідача ОСОБА_4 розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні та володінні жилим
будинком і земельною ділянкою, про
знесення самочинного будівництва,-

ВСТАНОВИВ

Позивачі звернулися до суду з
вищезазначеним позовом, в якому
зазначили, що їм на підставі договору
купівлі-продажу від 15 квітня 2004 року,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_6, та договору купівлі-продажу від
26 квітня 2004 року, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_7, на праві
приватної власності належить в рівних
частках кожному 61/100 частина жилого
будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначений жилий будинок знаходиться
на земельній ділянці площею 488 м2.

На земельній ділянці за вказаною
адресою знаходяться наступні будівлі
та споруди: ж житловий будинок літ. А -
жилою площею 27,3 м2, гараж літ. Б; сараї
літ. М та літ. Е; літня кухня літ. Г;
вбиральні літ. В та літ. Ж; паркани №
5,8,9,12,13; хвіртка № 7 ворота № 4;
водопровід № 2 ; замощення І.

Співвласником вказаного жилого
будинку є відповідач ОСОБА_3, якій на
праві приватної власності належить 39/100
частин будинку.

Між ними та ОСОБА_3 склався фактичний
порядок користування належним ним
жилим будинком, відповідно до якого
вони користуються в жилому будинку літ.
А коридором 2-1 площею 4,9 м2, кухнею 2-2
площею 7,0 м2, кімнатами 2-3 площею 7,0 м2 та
2-4 площею 10,7 м2. Крім того вони постійно
користуються літньою кухнею літ. Г,
сараєм літ. Е, вбиральнею. ОСОБА_3
користується іншою частиною будинку.

Позивачі зазначають, що між ними та
ОСОБА_3 останнім часом склалися складні
відносини, оскільки відповідач ОСОБА_3
стала перешкоджати їм користуватися
замощенням І на подвір'ї житлового
будинку і самим подвір'ям, воротами та
хвірткою, які розташовані зі сторони
вул. Самарської, чим заважає їм
потрапляти до їхньої частини будинку,
транспортом в'їжджати у двір у разі
необхідності, вільно та безперешкодно
користуватися належною їм частиною
житлового будинку, іншими будівлями та
спорудами, земельною ділянкою в цілому,
яка закріплена за житловим будинком.

На цей час вони вимушені
користуватися хвірткою, позначеною № 7
у технічному паспорті і заходити на
подвір'я з двору церкви, це створює їм
багато незручностей, оскільки вказана
хвіртка знаходиться зі сторони
сусідньої земельної ділянки, яка
належить іншому власнику.

Також позивачі зазначають, що з
метою позбавити їх можливості
користуватися наявним у дворі
замощенням І, воротами та хвірткою № 4,
відповідач без їх дозволу та без їх
згоди розмістила за воротами на
подвір'ї двох собак, які не пропускають
їх на подвір'я та не дають пройти до
їхньої частини жилого будинку, закрила
ворота та хвіртку № 4 на замок, від яких
на ключі не дала. На зазначеній
земельній ділянці знаходиться
самочинно збудована споруда - сарай,
зазначений в технічному паспорті від
23.01.2007 р. під літ. М. Вказаний сарай
знаходиться у володінні та
користуванні ОСОБА_3, яка використовує
сарай для зберігання старих речей,
непотребу. Відповідач ОСОБА_3 не
стежить за порядком у сараї, в
результаті чого він знаходиться у
занедбаному стані та перетворився на
смітник, від якого у дворі поширюється
неприємний запах. В сараї завелися
щури, які періодично вибігають на
подвір'я. Через сарай літ. М земельна
ділянка знаходиться у незадовільному
санітарному стані. Сарай літ. М створює
позивачам перешкоди у користуванні
земельною ділянкою та житловим
будинком, є джерелом різноманітних
захворювань, займає значну площу
земельної ділянки, яка не може бути
використана ними за призначенням.
Позивачі просять суд усунути
перешкоди, створені їм відповідачем у
реалізації їх права власності на
володіння та користування належною їм
частиною житлового будинку та
земельною ділянкою та зобов'язати
ОСОБА_3 прибрати з території земельної
ділянки собак; заборонити ОСОБА_3
розміщувати на даній земельній ділянці
собак та інших тварин без письмової
згоди всіх співвласників житлового
будинку; зобов'язати ОСОБА_3 не
перешкоджати їм та членам їх сім'ї
вільно і безперешкодно користуватися
за призначенням воротами з хвірткою № 4
з боку вулиці Самарської, замощенням 1
та земельною ділянкою в цілому за
адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_3
знести способом демонтажу сарай літ. М,
що розташований на земельній ділянці
за адресою: АДРЕСА_1, або знести його
вказаним способом за рахунок ОСОБА_3

В судовому засідання позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали, просили суд задовольнити
позов у повному обсязі та позивач
ОСОБА_1, додала, що на неї оформлено
право власності частки даного будинку,
але жодного дня вона в ньому не
проживала. Представник позивача ОСОБА_2
зазначила, що вона зі своїм чоловіком -
позивачем ОСОБА_5 проживала в цьому
будинку, з грудня 2013 року вони не
проживають за зазначеною адресою та
додала, що відповідач не погоджується
продати їм належну останній частку
будинку, побила їм вікна і заливає
замки у дверях кислотою. З приводу
знаходження собак у дворі вони
зверталися в санепідемстанцію.

Відповідач та її представник в
судовому засіданні заперечували проти
позовних вимог та зазначили, що
відповідач купила половину будинку в
2002 році, побудувала шиферний паркан і
металеві ворота. На той час між
співвласниками склався порядок
користування земельною ділянкою і
будівлями, розташованими на цій
земельній ділянці, який і
продовжується на даний час. Сарай і
гараж, які розташовані за зазначеною
адресою вона придбала разом з будинком
і нічого нового не споруджувала. Одна з
собак, яка знаходиться на подвір'ї, була
ще до 2003 року, тобто до придбання частки
будинку позивачами, друга народилася
вже від неї. Собаки прості дворняги.
Позивачі з часу купівлі будинку
постійно користуються хвірткою у
зв'язку зі встановленим порядком
користування двором ще попередніми
власниками, мають під'їзд на автомобілі
до хвіртки.

Вивчивши обставини справи,
дослідивши письмові докази, вислухавши
сторони, суд вважає позов не
обґрунтованим та таким, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, позивачам ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 на праві спільної часткової
власності належить по 61/400 частки
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі договору купівлі - продажу №
340 від 15.04.2004 року (а.с.6-10, 13-18).

Згідно договору купівлі-продажу
від 31.01.2002 року, ОСОБА_3 є власницею 39/100
частки домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.11-18).

На земельній ділянці за вказаною
адресою знаходяться наступні будівлі
та споруди: житловий будинок літ. А -
жилою площею 27,3 м2, гараж літ. Б; сараї
літ. М та літ. Е; літня кухня літ. Г;
вбиральні літ. В та літ. Ж; паркани №
5,8,9,12,13; хвіртка № 7 ворота № 4;
водопровід № 2 ; замощення І.

Згідно викопіювання з технічного
паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1,
складеного станом на 23.01.2007 року, сарай
літери М розміром 2,60х4,0 значиться як
самовільно побудований (а.с.14-18) та
відповідно характеристики будинку,
господарських будівель та споруд за
зазначеною адресою: сарай літера М
побудований в 1950 році, гараж літері Б
побудований в 1954 році (а.с.17).

За рішенням Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2007
року, в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 в
інтересах Неповнолітнього ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про виділення у натурі частки зі
спільної часткової власності
відмовлено, оскільки не визначено
питання у відношенні надлишку
земельної ділянки у Земельних
ресурсах.

За житловим будинком
зареєстрована земельна ділянка площею
450 кв.м. на підставі Рішення Запорізької
міської ради від 15.10.1954 року № 757, що
встановлено рішенням Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2007
року та не заперечувалось сторонами в
судовому засіданні.

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона є
свекрухою представника позивача. Під
час придбання будинку позивачами у
дворі вже знаходилась собака «Альма»,
яка і продовжує мешкати на даному
подвір'ї та через п'ять років на
подвір'ї з'явилася друга собака. Собаки
знаходяться на ланцюгу, але достають до
вікон позивачів. Весь час позивачі
користуються лише хвірткою, щоб
потрапити у двір.

Свідок ОСОБА_10 в судовому
засіданні пояснив, що він є чоловіком
позивача ОСОБА_1 з вересня 2013 року. Його
дружина не має можливості доступу на
зазначене подвір'я через ворота та
користується хвірткою, оскільки
ворота зачинені на замок, а у дворі
знаходяться дві собаки. Також зазначив,
що його дружина за зазначеною адресою
не проживає.

Свідок ОСОБА_11 в судовому
засіданні пояснив, що ОСОБА_1 є його
племінницею та йому відомо, що остання
не може з вулиці потрапити у двір через
ворота, а користуються лише хвірткою.
Також пояснив, що у дворі знаходяться
собаки, яких боїться позивач.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
пояснив, що він є сусідом сторін і
проживає за адресою АДРЕСА_2 з 2002 року.
Позивачі з часу придбання частки
будинку постійно користуються лише
своєю хвірткою, мають вільний проїзд
машиною до даної хвіртки. Попередні
власники позивачів також постійно
користувалися зазначеною хвірткою.
Собаки у дворі проживають багато років
і знаходяться на ланцюгах.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
пояснила, що вона в 2002 році продала
частку свого будинку за зазначеною
адресою відповідачу ОСОБА_3. Цей
будинок належав їй з 1995 року. Під час
життя в будинку вона побудувала паркан
з шиферу і металеві ворота. Гараж і
сарай з дровами існував ще до неї і
після придбання будинку лише вона
особисто постійно користувалася
гаражем і сараєм. З якого часу
побудовані ці споруди їй не відомо.
Також додала, що до хвіртки, якою
користуються позивачі є вільний проїзд
для автомобіля.

Відповідно до ч.1,2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Відповідно до ч.4 ст.376 ЦК України якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ч.7 ст. 376 ЦК України у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює)будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим, або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила ( здійснює)
будівництво.

Відповідні компетентні органи
державної влади та місцевого
самоврядування не порушували ( не
порушують) в судовому порядку питання
про проведення відповідної перебудови
чи знесення спірного самочинного
об'єкту, що знаходиться за
адресою:АДРЕСА_1.

У випадках порушення особистих
суб'єктивних прав інших осіб, право
звернення до суду належить і таким
особам на підставі ст.ст. 386,391 ЦК
України і ст. 103 ЗК України, за умови, що
вони доведуть наявність порушеного
права.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до п.п.5,22 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного Кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» від 30.03.2012
року №6, відповідно до вимог статті 376
ЦК України право на звернення до суду з
позовом про знесення або перебудову
самочинно збудованого об'єкта
нерухомості мають як органи державної
влади так і органи місцевого
самоврядування. У випадках порушення
прав інших осіб право на звернення до
суду належить і таким особам за умови,
що вони доведуть наявність порушеного
права (стаття 391 ЦК України). Знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і можливе лише тоді, коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України,
співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Частиною 3 ст.358 ЦК України передбачено,
що кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд
відповідно до ст.11 п.1 ЦПК України
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що спірний сарай
відповідачем не будувався і був
отриманий останньою в користування від
попередньої власниці під час купівлі
будинку. Позивачі не заперечували, що з
моменту купівлі своєї частки будинку,
сарай та гараж вже існували і ними
користувалася лише відповідач, тобто
між сторонами вже був встановлений
порядок користування зазначеним
сараєм і гаражем. З часу придбання
будинку - з 2004 року, позивачі ні до суду,
ні до компетентних органів не
зверталися щодо знесення зазначеної
споруди.

На думку суду, позивачі відповідно до
ст. 60 ЦПК України не надали відповідних
доказів та не довели порушення свого
суб'єктивного права саме відповідачем
внаслідок будівництва самочинного
сараю, про знесення якого просили
постановити рішення. Посилання
позивачів в обґрунтування своїх вимог
лише на здійснення такого самочинного
будівництва відповідачем, розміщеного
на їх земельній ділянці, можливих
негативних наслідків для них в
майбутньому, без посилання на
відповідні докази, не можуть бути
підставою для задоволення позову. Сам
по собі факт недотримання будівельних,
санітарних, протипожежних нормі правил
при будівництві сараю не може бути
підставою для задоволення позову за
відсутності доказів порушення
суб'єктивних прав позивачів.

Посилання позивачів на те, що вони не
мають можливості вільно проїхати
автомобілем до хвіртки спростовуються
поясненнями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_12 і
наданими суду фотографіями.

Згідно п.3.1 рішення Запорізької міської
ради «Про затвердження Правил
утримання собак, котів і хижих тварин
громадянами, підприємствами,
установами та організаціями в місті
Запоріжжі» № 35 2011-12-17, кількість тварин,
яких може утримувати фізична чи
юридична особа, обмежується можливістю
забезпечення їм умов утримання
відповідно до вимог законодавства. При
цьому утримання тварин не повинно
порушувати права осіб, які мешкають
поруч, шляхом утворення значних
неприємних запахів, створення
звукового та іншого впливу в порушення
діючого санітарно-епідеміологічного
законодавства. Пунктом 3.1.3 передбачено,
що місце утримання тварин повинно бути
оснащено таким чином, щоб забезпечити
необхідний простір, температуру
повітря, режим вологості і вентиляції,
природне освітлення та можливість
контакту тварин із природним для них
середовищем.

Згідно п.3.2 зазначеного рішення,
утримання домашніх та інших тварин
дозволяється: а) у квартирах, в яких
проживає одна сім'я, а також в будинках,
що належать громадянам на правах
приватної власності, за кількістю,
обмеженою можливістю забезпечення їм
умов утримання відповідно до вимог цих
Правил; б) у квартирах, де проживає
кілька сімей, лише за письмовою згодою
всіх мешканців квартири. При цьому не
дозволяється утримувати домашніх
тварин у місцях загального
користування;

Згідно п. 3.4.7 Правил, тримати собак
(власникам собак, які мають у володінні
та (або) користуванні земельні ділянки)
на прив'язі і спускати їх з прив'язі
лише на території, що має огорожу, яка
унеможливлює проникнення собаки за її
межі, застерігати написом при вході та
по периметру об'єкта або території про
наявність таких собак.

Враховуючи пояснення свідка ОСОБА_12,
відповідача і позивачів, судом
встановлено, що на час придбання
останніми частки будинку, на подвір'ї
зазначеного будинку вже проживала одна
собака. На даний час обидві собаки
знаходяться на прив'язі. Доказів, що
собаки перешкоджають користуватись
подвір'ям та забруднюють подвір'я суду
не надано. Посилання позивачів, що вони
звертались з даним питанням до
санепідемстанції та до дільничного
жодним чином в судовому засіданні не
підтверджено. Також, рішенням
Запорізької міської ради «Про
затвердження Правил утримання собак,
котів і хижих тварин громадянами,
підприємствами, установами та
організаціями в місті Запоріжжі» № 35
2011-12-17 не передбачено письмової згоди
на утримання собак співвласниками
жилих будинків.

Керуючись ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 358, 376-377, 391,
ст.ст.3,15,107,114,118-120 ЦПК України, ст.ст.92, 95,
152, 158 ЗК України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні та володінні жилим
будинком і земельною ділянкою, про
знесення самочинного будівництва -
відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя
Наумова І.Й.