Справа № 370/2637/13 Головуючий у І
інстанції Оберемко В.О.Провадження №
22-ц/780/2872/14 Доповідач у 2 інстанції
АнтоненкоКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

06 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Гуля В.В., Касьяненко Л.І.,

за участю секретаря - Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 19 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про стягнення позики.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
стягнення позики, посилаючись на те, що
між нею та ОСОБА_1 була усна
домовленість щодо надання йому позики
в сумі 7 000 грн. 28 лютого 2013 року позивач
перерахувала зазначені грошові кошти
на картковий рахунок ОСОБА_1 Також між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було досягнуто
аналогічної домовленості щодо надання
останній позики в сумі 4 000 грн. 09 квітня
2013 року позивачка перерахувала вказані
4 000 грн. на картковий рахунок ОСОБА_3 12
жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
відповідачів з письмовою вимогою про
повернення позики протягом 30 днів з
моменту отримання вимоги. Відповідачі
на час звернення позивача до суду
грошові кошти не повернули. У зв'язку з
викладеним ОСОБА_2 просила стягнути
позику з ОСОБА_1 в сумі 7 000 грн., а з
ОСОБА_3 - 4 000 грн. та вирішити питання
щодо розподілу судових витрат по
справі.

Рішенням Макарівського районного суду
від 19 березня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача
суму боргу за договором позики в
розмірі 7 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 суму боргу за договором
позики в розмірі 4 000 грн. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду і ухвалити нове
рішення яким відмовити ОСОБА_2 в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права та невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що позивач 09
квітня 2013 року поповнила кредитну
картку ОСОБА_3 на 4 000 грн., а 28 лютого 2013
року позивач здійснила поповнення
рахунку ОСОБА_1 на 5 000 грн. та на 2 000
грн.(а. с. 4-6).

Ухвалюючи рішення про стягнення
позики, суд виходив з положень ст. ст. 218,
1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України та прийшов до
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підтверджуються
матеріалами справи, а позов підлягає
задоволенню.

З таким висновком суду погодитись не
можна, оскільки він суперечить вимогам
закону та обставинам справи.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК
України).

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає
пред'явлення на підтвердження
укладення договору позики та його умов
розписки позичальника або іншого
документа, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної суми
грошей або кількості речей.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Проте позивач на підтвердження своїх
вимог не надала до суду першої
інстанції відповідно до ст. ст. 58-59 ЦПК
України належних та допустимих доказів
на підтвердження того, що між нею та
відповідачами було укладено саме
договір позики.

Обґрунтовуючи підставність
пред'явленого позову, позивач
посилалася лише на усну домовленість
між нею та відповідачами, та на
меморіальні ордери, якими вона
здійснювала поповнення карткових
рахунків відповідачів. Однак в силу
вимог ст. 1047 ЦК України належними
доказами підтвердження укладення
договору позики може бути або
письмовий договір, або розписка, яку
надає позикодавцеві позичальник.

В той же час, вирішуючи спір по суті, суд
першої інстанції , на порушення ст. ст.
212-214 ЦПК України виходив з доведеності
факту того, що відповідачі отримали в
позику зазначені кошти.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази, які б підтверджували доводи
ОСОБА_2 про укладення нею з
відповідачами саме договору позики.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

У зв'язку з викладеним, висновок суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог позивача є таким, що
суперечить вимогам закону.

За наведених обставин колегія суддів
прийшла до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову про стягнення позики з ОСОБА_1 та
ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду
Київської області від 19 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення позики -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: