РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Харкова

в складі: головуючого судді -
Труханович В.В.,

за участю секретаря - Черненко
К.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до
Харківської міської ради, 3-тя особа
ОСОБА_2 про визнання права власності на
самочинні прибудови, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого
районного суду м. Харкова з позовом до
Харківської міської ради, в якому
просив суд визнати власністю ОСОБА_1
приміщення АДРЕСА_1, як спадкоємця за
заповітом ОСОБА_3.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що у 1954 році
його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 шляхом
обміну отримали квартиру АДРЕСА_1,
площею 19,1 кв.м.

У період з 1955 року по 1959 рік, власниками
було здійснено прибудови до вказаної
квартири.

Позивач зазначає, що прибудови №4,5 були
здійсненні ОСОБА_3 самочинно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. За життя
вона склала заповіт, за яким все своє
майно заповіла ОСОБА_1

ОСОБА_1 вважає, що на час смерті ОСОБА_3
була забудовником приміщень № 4, 5, та
відповідно власником цих самочинних
прибудов, а тому він повинен
успадкувати ці приміщення, як
спадкоємець за заповітом.

У зв'язку з викладеним позивач і був
змушений звернутися до суду.

Ухвалою суду від 25.02.2014 року до справи
було залучено ОСОБА_2 у якості третьої
особи, який не заявляє самостійні
вимоги щодо предмету спору на стороні
відповідача.

12.03.2014 року від представника третьої
особи ОСОБА_2 надійшли письмові
заперечення, в яких він посилався на те,
що приміщення №4 та №5 в квартирі
АДРЕСА_1 були приватизовані ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 у 1998 році, та було видано
свідоцтво про право власності на житло,
до якого входили спірні приміщенні, а
тому вони не є самочинним будівництвом.
Також він посилався на рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 06.03.2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Харківської області від 30.05.2013
року.

Стосовно наданих заперечень позивач
надав свої заперечення, в яких вказав,
що в рішенні Київського районного суду
м. Харкова від 06.03.2013 року приховано
факт самочинної прибудови спірних
приміщень до квартири АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні заявлений
позов підтримав, просив суд його
задовольнити з підстав, викладених у
позовній заяві. Також позивач
заперечував проти розгляду справи за
відсутності представника відповідача.

Представник відповідача в судове
засідання вкотре не з'явився, про день,
час та місце судового засідання
неодноразово повідомлявся належним
чином, причини неявки суду не
повідомив, клопотання про відкладення
розгляду справи до суду не надходили.
Виходячи з цього, та з положень ст.ст. 10,
157 ЦПК України, суд вважає можливим
розглянути справу за відсутності
представника відповідача.

Представник третьої особи, ОСОБА_5, який
діє на підставі довіреності від 10.01.2013
року в судовому засіданні проти позову
заперечував, посилаючись на обставини,
викладені в письмових запереченнях.

Представник ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє на
підставі ордеру від 14.03.2014 року, в
судовому засіданні проти позову також
заперечувала, просила суд відмовити в
його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позов задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

В судовому засіданні було встановлено,
що житлова площа по АДРЕСА_1 була
розподілена між ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
згідно архівного витягу з протоколу №
40 засідання виконавчого комітету
Жовтневої районної ради депутатів
трудящих від 25.11.1952 року. (а.с. 7)

Згідно архівного витягу з протоколу №
47 засідання виконавчого комітету
Жовтневої районної ради депутатів
трудящих від 01.12.1953 року, будинок
АДРЕСА_1, який складався з 5 кімнат та 2
кухонь загального користування, площею
30 кв.м, взятий на баланс б/у № 0513 як
виморочний. (а.с. 8)

10.08.1954 року виконкомом Жовтневої
районної ради депутатів трудящих
дозволено здійснити обмін квартир
громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_9, внаслідок
чого ОСОБА_4 та його сім'я стали займати
кімнату, площею 11 кв.м та кухню, площею 10
кв.м., по АДРЕСА_1 (а.с. 6)

Позивач в судовому засіданні вказував,
що у період з 1955 року по 1959 рік, ОСОБА_3
були здійснені прибудови до квартири
АДРЕСА_1, а саме: приміщення І, 1, 2, 3
загальною площею 10 кв.м., приміщення 4
площею 7,4 кв.м., та приміщення 5 площею 10,4
кв.м.

Дана обставина вбачається також з
матеріалів справи.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло №6-98-128222 від 01.04.1998 року,
виданого Харківським міським центром
приватизації державного житлового
фонду, посвідчено, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Загальна
площа квартири становить 36,9 кв.м. Право
власності було зареєстровано у
міському бюро технічної
інвентаризації на праві спільної
сумісної на підставі свідоцтва про
право власності 14.04.1998 року. (а.с. 36)

Згідно технічного паспорту на квартиру
АДРЕСА_1 станом на 26.02.1998 року, квартира
складається з трьох кімнат житловою
площею 29,5 кв.м., у тому числі 1-а кімната
10,4 кв.м. (приміщення 5), 2-а кімната 10
кв.м.(приміщення 6), 3-я кімната 9,1 кв.м.
(приміщення 7); кухні площею 7,4 кв.м.
(приміщення 4); вбиральні площею 0,9 кв.м.
(приміщення 3); коридору 5,9 кв.м.
(приміщення 2); тамбуру 2,4 кв.м.
(приміщення І) та тамбуру 0,8 кв.м.
(приміщення 1).

Загальна площа квартири становить 46,9
кв.м., а площа приватизованої частини
становить 36,9 кв.м. (а.с. 13-14)

З технічного паспорту також
вбачається, що приміщення І, 1, 2, 3 є
самочинно збудованими, про що мається
відповідний штамп. (а.с. 14)

Приміщення І, 1, 2, 3 загальною площею 10
кв.м. були прийняті до експлуатації
рішенням Виконавчого комітету
Жовтневої районної ради м. Харкова від
01.04.2003 року; приміщення 4 площею 7,4 кв.м.
та приміщення 5 площею 10,4 кв.м. -
рішенням Виконавчого комітету
Жовтневої районної у м. Харкові ради
від 07.07.2009 року. (а.с. 16, 20)

Отже, судом встановлено, що квартира
площею 36,9 кв.м. була приватизована
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної
сумісної власності з врахуванням
спірних приміщень № 4,5 та за винятком
самочинно збудованих приміщень І, 1, 2, 3.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_2, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
(а.с. 17)

Після своєї смерті вона залишила
заповіт, за яким належну їй на праві
особистої власності 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 та все її майно, де б
воно не знаходилося і з чого б воно не
складалося, і взагалі все те, що їй буде
належати на день смерті і на що вона за
законом матиме право, заповіла ОСОБА_1.
(а.с. 18)

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є
особисте розпорядження фізичної
особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1220 ЦК України передбачає, що
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою. Часом відкриття спадщини є
день смерті особи або день, з

якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу
України, право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу
України, спадкоємець, який прийняв
спадщину, у складі якої є нерухоме
майно, зобов'язаний звернутися до
нотаріуса за видачею йому свідоцтва
про право на спадщину на нерухоме
майно.

Позивач в судовому засіданні пояснив,
що для прийняття спадщини він
звернувся з відповідною заявою до
П'ятої ХДНК, але свідоцтво про право на
спадщину не отримував.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 06.03.2013 року встановлено, що
рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 03.10.2011 року, підтвердженого
ухвалою Апеляційного суду Харківської
області від 29.11.2011 року право власності
на приміщення І, 1, 2, 3, загальною площею
10 кв.м, в рівних частинах визнано за
ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 06.03.2013 року було залишено
без змін ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 30.05.2013 року, та
набрало законної сили. (а.с. 54-56)

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
вказував, що приватизація була
проведена невірно, оскільки приміщення
№ 4,5 в квартирі АДРЕСА_1 є самочинними
будівництвом, які належали ОСОБА_3, а
згідно заповіту ці приміщення повинні
належати на праві власності йому, як
спадкоємцю ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Однак, як було встановлено у рішенні
вище, квартира АДРЕСА_1 була
приватизована ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на
праві спільної сумісної власності з
врахуванням спірних приміщень № 4,5 та
за винятком самочинно збудованих
приміщень І, 1, 2, 3, на які в подальшому
право власності було визнано в рівних
частинах за ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Так, в складі квартири АДРЕСА_1 відсутні
об'єкти самочинного будівництва.

Крім того, ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 30.05.2013 року
встановлено, що відповідно до
матеріалів приватизаційної справи,
спірні приміщення приватизовані, при
цьому була надана на це згода власників
житлового приміщення, які у свою чергу
вказане свідоцтво про право власності
на житло не оскаржили. Приватизація
відбулася відповідно до положень
Закону України «Про приватизацію
держаного житлового фонду».

Так, позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли
свого підтвердження під час судового
засідання, та навпаки спростовуються
матеріалами справи, оскільки позивачем
не надано суду доказів того що спірні
приміщення є самочинним будівництвом,
а матеріали справи містять докази того,
що спірні приміщення були
приватизовані відповідно до вимог
закону.

Відповідно зі ст. 212 Цивільного
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому їх дослідженні

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 61, 209-210, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, ст.ст. 376, 1220, 1223, 1233, 1297
Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Харківської міської ради, 3-тя особа
ОСОБА_2 про визнання права власності на
самочинні прибудови - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Жовтневий районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні у той же
строк з моменту одержання його копії.

Суддя
В.В. Труханович