Справа № 1309/7167/12
Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/2820/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представників позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідача
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 20 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_6, третя особа - орган опіки і
піклування Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради,
про надання дозволу на виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди
батька, -

встановила:

рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 20 лютого 2014 року у
задоволені вказаних вище вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, просить його
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення вимог, посилаючись на те,
що суд неправильно зробив висновок про
мету та причину надання дозволу на
виїзд дитини за кордон, неправильно
оцінив докази на підтвердження вимог
позивача та неправильно застосував
норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу - представників позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підтримання
апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_5
про визнання апеляційної скарги та про
її задоволення, вивчивши матеріали та
обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

В серпні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_6 про надання її
дозволу на право систематичного виїзду
(не більше як на три місяці протягом
року) разом з її неповнолітньою дочкою
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення
дитиною 16-ти річного віку, за межі
України до Паортугалії без згоди
батька дитини - ОСОБА_6

На обґрунтування своїх вимог позивачка
покликається на те, що з відповідачем
перебували в шлюбі з 05.08.2004 року.
Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 10 березня 2010 року шлюб між
ними розірвано.

Під час перебування з відповідачем в
Португалії на заробітках ІНФОРМАЦІЯ_1
року народила дочку ОСОБА_8.

На даний час відповідач проживає в
Україні, а вона з дочкою в Португалії. В
цій країні вона працює, а дочка
навчається. Перебувають на обліку в
консульстві України.

Оскільки відповідач після прибуття
дочки в Україну безпідставно
відмовляється надати дозвіл на виїзд
дочки з України в Португалію, просила
задовольнити її вимоги.

Відмовляючи у задоволенні вимог
районний суд виходив з того, що
позивачем не надано доказів про
звернення до відповідача для надання
останнім згоди на виїзд дитини за межі
України із визначенням держави
прямування, мети поїздки та
відповідного часового проміжку
перебування в цій державі та те, що
Законом України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» не передбачено дозволу на
багаторазове вивезення дитини за
кордон.

Однак повністю з таким висновком
колегія суддів погодитись не може з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
не відповідає.

Відповідно до частини 3 статті 51
Конституції України сім'я, дитинство,
материнство і батьківство
охороняються державою.

Дитина має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України (частина 7 статті 7 СК
України).

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про
права дитини, прийнятої 20 листопада 1989
року, яка набрала чинності для України
27 вересня 1991 року, передбачено, що в
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини. Дитині
забезпечується такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав
дитини від 20 листопада 1959 року дитині
законом або іншими засобами повинен
бути забезпечений спеціальний захист і
надані можливості та сприятливі умови,
які б дозволяли їй розвиватися фізично,
розумово, морально, духовно та у
соціальному розумінні здоровим та
нормальним шляхом і в умовах свободи та
гідності.

Статтею 141 СК України передбачено, що
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові та розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під піклуванням і під
відповідальністю своїх батьків та в
будь-якому випадку в атмосфері любові
та моральної і матеріальної
забезпеченості (Принцип 6 Декларації
прав дитини).

Згідно з частиною 4 статті 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини 1 статті 160,
частини 1 статті 161 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. Якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом.

За Принципом 6 Декларації прав дитини
малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли наявні виняткові
обставини, розлучатися зі своєю
матір'ю.

Встановлено, що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2004
року, який розірвали, відповідно до
рішення Залізничного районного суду м.
Львова, 10 березня 2010 року (а.с.10, 42).

Відповідно до свідоцтва про народження
ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року на
території Коімбри (Се Нова), округ
Коімбра Республіки Португалії, і її
батьками є ОСОБА_6, відповідач по
справі, та ОСОБА_2, позивач по справі
(а.с.11, 12).

Відповідно до довідки Консульства
України в м. Порту позивачка перебуває
разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., на тимчасовому
консульському обліку в Консульсьтві
України в м. Порту Республіки
Португалія (а.с.13). Зазначені обставини
підтверджуються і паспортом позивачки
для виїзду за кордон № НОМЕР_1 виданий 21
січня 2004 року, виданий органом 4602 (а.с.16,
17).

Основна школа Інеш де Каштру об'єднання
шкіл Інеш де Каштру Міністерства
Освіти та Науки уряду Португалії
підтверджує ту обставину, що дочка
сторін навчається в Основній школі 1-го
циклу Сау мартінью ду Біш (а.с.18, 19), а
сама позивачка працює в м. Куімбра в
якості найманого працівника, є
зареєстрованою як платник податків та
зареєстрована в районному Центрі
Соціального Страхування Куімбри
Республіки Португалія, що
підтверджується довідкою центру
соціального забезпечення (а.с.20-23, 52-58).

Як вбачається з матеріалів справи
(а.с.14, 15) позивачка та неповнолітня
дитина мають дозвіл на проживання в
Португалії.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» та постанови
Кабінету міністрів України від 27 січня
1995 року № 57 «Про затвердження Правил
перетинання державного кордону
громадянами України» виїзд за межі
України громадянина, який не досяг
16-річного віку, і без згоди та супроводу
другого з батьків може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, встановлено, що
виїзд за межі України громадян, які не
досягли 16-річного віку, у супроводі
одного з батьків або у супроводі осіб,
які уповноважені одним із батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон.

В той же час, Португалія належить до
Шенгенської зони й, відповідно,
дотримується Шенгенської візової
політики.

Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» передбачено,
що за відсутності згоди одного з
батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України за кордон може
бути дозволено на підставі рішення
суду.

Проїзний документ дитини видається
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
громадянства.

Проїзний документ на дитину
оформляється терміном на три роки або
до досягнення нею 18-річного віку.

Відповідно до ст.8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип
верховенства права.

Статтею 33 Конституції України
передбачено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Зазначеним Законом «Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України» не заборонено на багаторазове
вивезення дитини за кордон.

Згідно зі ст. 2 протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у першому протоколі до
неї, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Суд зазначені положення Декларації
прав дитини, Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, інших
міжнародних правових норм та актів,
законодавства України не врахував, не
звернув уваги на доводи позивача про
те, що вона та дочка проживають в
Португалії, вона працює, а дочка
навчається, обидві мають дозвіл на
проживання в Португалії, що ненадання
дозволу батьком дитини, а судом
позитивного вирішення цього питання за
вказаних обставин, порушуються
безпосередньо права та інтереси
дитини.

Колегія суддів, з урахуванням
викладеного, керуючись Принципом 6
Декларації прав дитини щодо того, що
малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли наявні виняткові
обставини, розлучатися зі своєю
матір'ю, та те, що першочергова увага
повинна приділятися якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини, з метою
забезпечення такого захисту та її
піклування, які необхідні для її
благополуччя, приходить до висновку
про задоволення вимог позивачки,
оскільки виїзд неповнолітньої дитини
із матір'ю до досягнення дитиною
повноліття без згоди батька, буде діяти
в інтересах дитини, сприяти її
вихованню, розвитку фізично, розумово,
морально та духовно.

Що стосується вимог позивача про
стягнення з відповідача на її користь 1
500 грн. витрат на правову допомогу, то
такі не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 та ст. 84 ЦПК
України витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, є витратами,
пов'язаними з розглядом справи.

За змістом зазначених норм витрати,
пов'язані з оплатою участі у справі
представника сторони, не відносяться
до судових витрат і не підлягають
відшкодуванню в порядку, передбаченому
ст. 88 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи
участь у справі приймали представники
позивачки, що діяли на підставі
довіреності.

Крім того, доказів сплати позивачкою
витрат на правову допомогу у справі
немає.

Відповідно до ст.79 ЦПК судові витрати
складаються із судового збору та втрат,
пов'язаних з розглядом справи. Їх
розподіл здійснюється судом
відповідно до вимог, установлених цим
кодексом (ст.ст.88, 89 ЦПК).

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем при поданні позову сплачено
судовий збір в розмірі 107 грн. 30 коп.
(а.с.2) та при поданні апеляційної скарги
- 121 грн. 80 коп. (а.с.88).

Відтак, з урахуванням викладеного, з
відповідача слід стягнути на користь
позивача 229 грн. 10 коп.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Відтак, колегія суддів приходить до
висновку про скасування рішення
районного суду та ухвалення нового
рішення про часткове задоволення
вимог.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 4
ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 20 лютого 2014 року скасувати й
ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2
задовольнити частково.

Надати ОСОБА_2 дозвіл на право
систематичного виїзду (не більше як три
місяці протягом року) разом з
неповнолітньою дитиною ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною
16-річного віку, за межі України до
Республіки Португалії без згоди батька
дитини - ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 229
(двісті двадцять дев'ять) грн. 10 коп.
сплаченого судового збору.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.