Справа № 760/1388/14-ц
№2-1852/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року м. Київ

Солом'янський районний Суд м. Києва в
складі:

головуючого судді
Коробенка С.В.

при секретарі Бабій К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Київської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави в особі адміністрації
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України та
Приватного акціонерного товариства
"Український інститут із проектування
і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури "Діпрозв'язок" до ОСОБА_1
про відшкодування шкоди, пов'язаної з
незаконним звільненням працівника,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2014 року Прокурор Київської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері звернувся до
суду з позовом в інтересах держави в
особі адміністрації Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України та Приватного
акціонерного товариства «Український
інститут із проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Діпрозв'язок» до
ОСОБА_1 і просив стягнути з нього на
користь ПрАТ «Діпрозв'язок» кошти в
сумі 42780,45 гривень, що включають виплату
незаконно звільненому ОСОБА_2
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу у розмірі 33780,45 грн, моральної
шкоди в розмірі 3000 гривень та витрат на
правову допомогу в розмірі 6000 гривень.

Свої вимоги Прокурор мотивує
наступним.

Наказом голови правління Відкритого
акціонерного товариства
«Діпрозв'язок» ОСОБА_1 №234/к від 24
вересня 2008 року на посаду начальника
відділу експлуатаційно-технічного
обслуговування № 10 був прийнятий
ОСОБА_2, а у 2010 році він був переведений
на посаду провідного інженера з
охорони праці №07.

6 липня 2011 року ОСОБА_2 було надано для
ознайомлення попередження про
наступне вивільнення та одночасно
запропоновано для працевлаштування
наступні посади: прибиральника
службових приміщень, прибиральника
території, кур'єра, з якими він не
погодився.У зв'язку з цим наказом
голови правління відкритого
акціонерного товариства
«Діпрозв'язок» ОСОБА_1 від 14 грудня 2011
року № 288/к ОСОБА_2 було звільнено з
займаної посади на підставі ч. 1 ст. 40
Кодексу законів про працю України у
зв'язку зі скороченням чисельності
штату працівників.

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 19 грудня 2012
року, яке набрало чинності, було
задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 про
поновлення на роботі, у зв'язку з чим на
його користь з підприємства стягнуто
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 33780,45 грн, компенсацію
за заподіяну моральну шкоду в розмірі
3000 гривень та витрати на правову
допомогу в сумі 6000 гривень. Зазначене
рішення було виконане, Приватним
акціонерним товариством
«Діпрозв'язок» понесені відповідні
витрати на користь ОСОБА_2

Посилаючись на ст. 237 КЗпП України,
Позивач просить стягнути посадової
особи, винної у незаконному звільненні
працівника, тобто Відповідача, який на
сьогодні є звільненим з посади
керівника товариства, понесені цим
товариством витрати на загальну суму в
розмірі 42780,45 грн.

У судовому засіданні представник
прокуратури, а також представники
Адміністрації Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України та ПрАТ
«Діпрозв'язок» позов підтримали,
просили Суд його задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову
заперечував, наполягаючи на тому,
рішення про звільнення ОСОБА_2 було
колективним рішенням виконкому
товариства, погодженим у встановленому
порядку з наглядовою радою та
профспілковим комітетом, а сам ОСОБА_1,
будучи посадовою особою товариства,
лише підписав наказ про звільнення, а
тому його вини у незаконному
звільненні, як він вважає, немає.

Розглянувши подані Сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників Позивачів,
Відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Суд встановив наступне.

14 грудня 2011 року наказом голови
правління Відкритого акціонерного
товариства «Український інститут по
проектуванню засобів та споруд зв'язку
«Діпрозв'язок» (в подальшому
перейменованого в ПрАТ
«Діпрозв'зязок») ОСОБА_1 було видано
наказ №288/к про звільнення ОСОБА_2 з
посади головного інженера з охорони
праці №07 з 14.12.2011р. за п.1 ст.40 КЗпП
України у зв'язку зі скороченням штату
працівників. (а.с. 7)

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 19.12.2012р. було
задоволено позов ОСОБА_2 та скасовано
наказ №288/к від 14.12.2011р. про його
звільнення. Тим же рішенням ОСОБА_2 було
поновлено на роботі в ПрАТ
«Діпрозв'язок» на посаді провідного
інженера з охорони праці №07 та
стягнуто з ПрАТ «Діпрозв'язок» на його
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 33780,45 грн,
компенсацію за спричинену моральну
шкоду в розмірі 3000 гривень та судові
витрати у вигляді компенсації вартості
правової допомоги в розмірі 6000 гривень.
(а.с. 8-11)

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької
області від 31.01.2013р. зазначене рішення
залишене без змін. (а.с. 12-14)

З наявних в матеріалах справи копії
розрахункових документів вбачається,
що Приватним акціонерним товариством
«Діпрозв'язок» було повністю виконано
рішення судів щодо виплати ОСОБА_2
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та інших визначених судом
платежів. (а.с. 17-29)

У відповідності до ст. 237 Кодексу
законів про працю України Суд покладає
на службову особу, винну в незаконному
звільненні або переведенні працівника
на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації у зв'язку з оплатою
працівникові часу вимушеного прогулу
або часу виконання нижчеоплачуваної
роботи. Такий обов'язок покладається,
якщо звільнення чи переведення
здійснено з порушенням закону або якщо
власник чи уповноважений ним орган
затримав виконання рішення суду про
поновлення на роботі.

Як вбачається зі змісту судових рішень
про поновлення ОСОБА_2 на роботі,
підставою для скасування наказу №288/к
від14.12.2011р. про його звільнення стало
те, що всупереч вимогам ч.2 ст.40, ч.2 ст.49-2
КЗпП України йому не було
запропоновано посаду, яка б
відповідала його професії та
спеціальності. При цьому запропонували
йому посади прибиральника службових
приміщень, прибиральника території,
кур'єра, від яких він відмовився, а не
посаду інженера з охорони праці, яка
була вільна, і на яку перевели іншого
працівника.

У відповідності до п.8.4.6 чинного на час
спірних відносин Статуту Відкритого
акціонерного товариства «Український
інститут по проектуванню засобів та
споруд зв'язку «Діпрозв'язок»
повноваження щодо наймання та
вивільнення працівників товариства
належать голові правління товариства.
У зв'язку з цим саме ОСОБА_1, який на той
час був головою правління, є
відповідальною посадовою особою за
дотримання трудового законодавства
під час звільнення працівників.

Посилання Відповідача на те, що рішення
про визначення організаційної
структури, встановлення чисельності
працівників і затвердження штатного
розпису товариства приймають
колегіальним органом, а не особисто
головою правління, Суд не бере до уваги,
оскільки в даному випадку мова йде не
про незаконність прийнятих рішень щодо
зміни штату товариства або його
організаційного структури, а про
недотримання трудового законодавства
під час прийняття індивідуального
кадрового рішення, пов'язаного зі
звільненням конкретного працівника
товариства.

За таких обставин посилання Позивача
на ст. 237 КЗпП України як на підставу для
покладення на Відповідача обов'язку з
відшкодування товариству шкоди,
заподіяної внаслідок незаконного
звільнення працівника є обґрунтованим.

Разом з тим, зі змісту зазначеної
статті вбачається, що на службову
особу, винну в незаконному звільненні
працівника може бути покладено
обов'язок лише щодо покриття шкоди,
заподіяної у зв'язку з оплатою
працівникові часу вимушеного прогулу.
За таких обставин вимоги про стягнення
з Відповідача виплаченої товариством
ОСОБА_2 компенсації за спричинену
моральну шкоду в розмірі 3000 гривень та
витрат на правову допомогу в розмірі 6000
гривень не ґрунтуються на законі, а
тому в цій частині позову слід
відмовити. Посилання ж прокурора у
позові на ст.1191 ЦК України Суд вважає
недоречним, оскільки між сторонами в
даному випадку відсутні
цивільно-правові відносини.

Відтак, Суд приходить до висновку про
часткове задоволення вимог та
відшкодування ОСОБА_1 на користь ПрАТ
«Діпрозв'язок» понесених товариством
витрат у вигляді виплати ОСОБА_2
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в сумі 33780,45 грн.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК
України стягненню з ОСОБА_1 в дохід
держави підлягає судовий збір в
розмірі 337,80 грн.

Керуючись ст. 237 Кодексу законі про
працю України, статтями 3,10, 31-32, 57-60, 118,
119, 223 ЦПК України, Суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Приватного акціонерного товариства
"Український інститут із проектування
і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури "Діпрозв'язок" в якості
відшкодування шкоди, заподіяної
товариству внаслідок незаконного
звільнення працівника, суму в розмірі
33780,45 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір в розмірі 337,80 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом 10 днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: