У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі суддів:
Чужі Ю.Г. (головуючий), Леска В.В.,
Кондора Р.Ю., при секретарі Голінко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ПАТ КБ
«Приватбанк» на рішення Міжгірського
районного суду від 4 березня 2014 року по
справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
(далі Банк) звернувся в суд з зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 20.12.2005
року між Банком та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № МКМWSЕ00000156, згідно
умов якого Банк передав відповідачу в
кредит 8200 грн., а останній зобов'язався
повернути кредит та сплатити Банку
відсотки в розмірі 25% річних.

Відповідач належним чином не
виконав умови договору і станом на
14.02.2014 року у нього перед Банком виникла
заборгованість в розмірі 35588 грн. 52 коп.,
з яких: 138,16 грн. - заборгованість по тілу
кредита; 12172,91 грн. - заборгованість по
відсотках; 1353 грн. - заборгованість по
комісії; 21924,45 грн. - пеня.

Від даної суми слід відняти 7520 грн., яку
відповідач сплатив Банку на підставі
судового наказу від 16.10.2007 року
виданого Міжгірським районним судом.

Посилаючись на дані обставини Банк
просив стягнути з відповідача 28068,48 грн.
та судові витрати.

Рішенням Міжгірського районного суду
від 04.03.2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В обґрунтування апеляційної скарги
Банк посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, в зв'язку з чим
ставить питання про скасування рішення
місцевого суду та ухвалення нового
рішення про задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 подав
заперечення на апеляційну скаргу в
якому просить апеляцію відхилити, а
рішення суду, яке на його думку є
законним та обґрунтованим, залишити
без змін.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа
розглянута у відсутності відповідача,
який належним чином повідомлений про
час і місце розгляду справи.

Заслухавши представника Банку,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, відповідно до
вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України (далі ЦК Ураїни) позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність, згідно ст. 257
ЦК України, встановлюється тривалістю
у три роки.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч. 1 ст. 261 ЦК України).

В ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено
правило, згідно з яким позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
судом рішення, а сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Судом першої інстанції встановлено, що
20.12.2005 року між Банком та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір №
МКМWSЕ00000156, згідно умов якого Банк
передав відповідачу до 20.12.2007 року
включно в кредит 8200 грн., а остання
зобов'язалася повернути кредит та
сплатити Банку відсотки в розмірі 24 %
річних.

Свої зобов'язання позичальник належним
чином не виконував і судовим наказом
Міжгірського районного суду від 16.10.2007
року з ОСОБА_3 на користь Банку стягнуто
7520,04 коп. Судовий наказ виконано.

14.02.2014 року Банк пред'явив до ОСОБА_3
позов про стягнення заборгованості за
кредитним договором, яка станом на
14.02.2014 року на думку Банку становить 35588
грн. 52 коп., з яких: 138,16 грн. -
заборгованість по тілу кредита; 12172,91
грн. - заборгованість по відсотках; 1353
грн. - заборгованість по комісії; 21924,45
грн. - пеня.

Зі змісту кредитного договору видно, що
ОСОБА_3 мала повернути Банку суму
позики та проценти за користування
позикою до 20.12.2007 року, однак цього в
повному обсязі не зробила, тому перебіг
позовної давності для Банку почався з
21.12.2007 року, коли він дізнався про
порушення свого права.

Позов до позичальника Банк пред'явив
14.02.2014 року з пропуском позовної
давності (майже сім років) і суду не
надав доказів поважності причин
пропуску цього строку.

Також встановлено, що представник
відповідача звернувся до суду з
письмовою заявою про застосування
позовної давності (а.с. 33).

За таких обставин колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову Банку у зв'язку зі спливом
позовної давності є правильним.

Суд вірно встановив фактичні обставини
справи, правильно застосував
матеріальний закон, дотримався
процедури розгляду справи та вирішив
спір у відповідності з чинним
законодавством.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування немає. Доводи апеляції
висновків суду не спростовують, а тому
до уваги взяті бути не можуть.

Керуючись ст.ст. 307-308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду
від 4 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак протягом
двадцяти днів може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: