Справа № 587/342/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2014 року Сумський
районний суд Сумської області під
головуванням судді Дашутіна І.В., при
секретарі Макошенець С.І., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Грандфінресурс» про
визнання недійсним договору,

В С Т А
Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, мотивуючи його тим, що в
листопаді 2013 року він уклав з ТОВ
«Грандфінресурс» договір, предметом
якого є надання позики після сплати
позивачем відповідачу грошей. Вважає
вказаний договір недійсним, оскільки
він не спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Тому просив визнати договір недійсним
з підстав, передбачених ст. 203, 215 ЦК
України, стягнути з відповідача
одержані на виконання цього правочину
кошти в подвійному розмірі, 1950 грн.
сплаченого одноразового комісійного
внеску та 1966 грн. 68 коп. сплаченого
загального платежу.

В судове засідання позивач та
його представник не з*явились, в
письмовій заяві представник позивача
позов підтримав у повному обсязі та
просив розглянути справу без їх участі.

Представник відповідач, повідомлений
належним чином про час та місце
судового розгляду справи, в судове
засідання не з*явився, про причини
неявки не повідомив. Згідно ст.224 ЦПК
України суд вважає за необхідне заочно
розглянути справу у відсутність
відповідача на підставі наявних у
справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає повному
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 листопада 2013
року між сторонами було укладено
договір № 224435, спрямований на
придбання грошової суми, зазначеної в
додатку № 1 до даного договору, на
умовах діяльності програми «Альянс
Україна», що міститься в додатку № 2,
який є невід'ємною частиною цього
договору (отримання грошових коштів у
розмірі 15000 грн.) (а.с.9-15).

Згідно умов договору адміністратор за
згодою учасника зобов'язується вчинити
від імені та за рахунок учасника певні
юридичні дії, а саме: сформувати Реєстр
учасників, забезпечити його
адміністрування, організовувати та
проводити захід по розподілу грошового
фонду, здійснити оплату товару на
користь учасника або надати учаснику
відповідну суму у позику. Учасник в
свою чергу зобов'язується сплатити
одноразовий комісійний внесок та
адміністративний платіж, також
своєчасно не пізніше 15 числа кожного
місяця сплачувати загальний платіж,
який включає чистий внесок, за рахунок
якого адміністратор здійснює оплату
товару чи надає відповідні суми у
позику та адміністративні витрати, що є
платою за послуги адміністратора з
організації діяльності програми.
Підписавши договір, позивач подав
заяву про те, що йому умови договору
зрозумілі, він сумлінно виконує умови
договору. Відповідач також виконує
умови договору: формує реєстр
учасників приймає заявки на участь у
розподілі грошового фонду, проводить
заходи щодо розподілу грошового фонду.
Позивач приймає участь у заході по
розподілу грошового фонду.

Відповідно до ст. 1 договору від 26
листопада 2013 року № 224435, укладеного між
сторонами, відповідач зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок
учасника - позивача певні юридичні дії,
спрямовані на придбання грошової суми,
в тому числі: сформувати Реєстр
учасників, забезпечити його
адміністрування, організовувати та
проводити захід по розподілу грошового
фонду, здійснити оплату товару на
користь учасника або надати учаснику
відповідну суму у позику; надавати інші
послуги.

Статтею 2 договору та додатком № 1 до
нього передбачені обов'язки учасника, а
саме: сплатити одноразовий комісійний
внесок, що становить 975 грн., щомісячно
сплачувати загальний платіж в сумі 491
грн. 67 коп., який включає чистий внесок в
сумі 416 грн. 67 коп., за рахунок якого
здійснює оплату вартості товару чи
надає відповідні суми у позику, та
адміністративні витрати в сумі 75 грн. -
плата за послуги з організації
діяльності програми; дотримуватись
умов договору та інше.

На виконання умов договору позивач
сплатив 21 грудня 2013 року дані кошти, на
суму 416 грн. 67 коп., та 75 грн.
адміністративних витрат і надав
відповідачу квитанцію про сплату. 11
січня 2014 року позивач знову сплатив
загальний платі: щомісячний чистий
внесок - 416 грн. 67 коп. та 75 гривень
адміністративних витрат і надав
відповідачу квитанцію про сплату. З дня
укладення зазначеного договору та по
сьогоднішній день позивачу не було
надано ніяких грошових коштів, але він
встиг уже сплатити два рази загальний
платіж, який склав 983 грн. 34 коп. (а.с. 16-18).

Між сторонами склались
цивільно-правові відносини, що
регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до термінів, викладених в
додатку № 2 договору, програма Альянс
Україна базується на створенні груп
Учасників, метою яких є придбання
бажаних товарів з розстроченням
платежу на досить тривалий час, у
порядку та на умовах, передбачених
договором та додатками до нього.

Умовами програми "Альянс Україна", що є
додатком № 2 до договору, а саме статтею
4, передбачений порядок проведення
заходу по розподілу грошового фонду та
порядок проведення заходу згідно
заяви. За їх змістом вбачається, що
рішення про передачу позивачу грошових
коштів залежить лише від волі
відповідача, який сам на власний розсуд
приймає таке рішення. Процедура
прийняття рішення про передачу товару
є непрозорою, а інформація щодо
результатів проведених конкурсів та
осіб, які отримали право на товар є
конфіденційною і не може бути
перевірена позивачем (а.с. 12-15).

Таким чином з викладеного випливає, що
діяльність Приватного підприємства
Грандфінресурс вводить споживача в
оману, оскільки програми Альянс
Україна формується виключно на коштах
учасників програми, без залучення
коштів Приватного підприємства
Грандфінресурс. Виплата грошових
коштів здійснюється за кошти, внесені
учасниками програми, в подальшому
учасник, який отримав кошти, сплачує
внески, які фактично компенсують кошти
іншим учасникам програми, тобто один
учасник програми за свої власні кошти,
без інвестування коштів відповідача
оплачує товар іншому учаснику
програми. При цьому, позивач сплачував
відповідачу не за одержання товару чи
послуги, а фактично за можливість
одержання права на отримання позики,
яке надавалось не за рахунок
відповідача, а за рахунок залучення
інших споживачів і їх коштів до такої ж
схеми, право отримати товар позивачем
залежить від розміру фонду і внесення
коштів іншими учасниками програми.

У частині 1 ст. 202 ЦК України вказано, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 2
тієї ж статті, недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Статтею 203 ЦК України встановлено,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1 та 2 ст. 216 ЦК України
передбачено, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Абзацом 2 ч. 5 ст. 216 ЦК України
встановлено, що суд може застосувати
наслідки недійсності нікчемного
правочину з власної ініціативи.

У відповідності до ст. 18 Закону України
Про захист прав споживачів, продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Несправедливими є, зокрема,
умови договору про встановлення
жорстких обов'язків споживача, тоді як
надання послуги обумовлене лише
власним розсудом виконавця; надання
можливості продавцю (виконавцю,
виробнику) не повертати кошти на
оплату, здійснену споживачем, у разі
відмови споживача укласти або виконати
договір, без встановлення права
споживача на одержання відповідної
компенсації від продавця (виконавця,
виробника) у зв'язку з розірванням або
невиконанням ним договору; надання
продавцю (виконавцю, виробнику) права
розірвати договір із споживачем на
власний розсуд, якщо споживачеві таке
право не надається; надання продавцю
(виконавцю, виробнику) права не
повертати кошти на оплату ненаданої
продукції у разі розірвання договору з
ініціативи продавця (виконавця,
виробника); надання продавцю
(виконавцю, виробнику) права розірвати
договір, укладений на невизначений
строк із споживачем без повідомлення
його про це, крім випадків,
установлених законом; установлення
обов'язкових для споживача умов, з
якими він не мав реальної можливості
ознайомитися перед укладенням
договору. Перелік несправедливих умов
у договорах із споживачами не є
вичерпним. Якщо в результаті
застосування умов договору, що
обмежують права споживача, споживачеві
завдано збитків, вони повинні
відшкодовуватися винною особою у
повному обсязі.

Також, відповідно до положень ч. 2 ст. 19
того ж Закону підприємницька практика
є такою, що вводить в оману, якщо під час
пропонування продукції споживачу не
надається або надається у нечіткий,
незрозумілий або двозначний спосіб
інформація, необхідна для здійснення
свідомого вибору. Пунктом 7 ч. 3 тієї ж
статті передбачено, що забороняються
як такі, що вводять в оману: утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції.

Також, у відповідності до ч. 6 ст. 19
Закону України Про захист прав
споживачів правочини, здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином суд приходить до висновку,
що між сторонами було укладено
цивільно-правовий договір, який
містить ознаки пірамідальної схеми, що
у відповідності до вимог чинного
законодавства України є використання
нечесної підприємницької практики,
тобто спірний договір є нікчемним,
внаслідок того, що його недійсність
передбачена законом, тому визнання
його недійсним у судовому порядку не
вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Судом встановлено, що згідно
повідомлення, «Альянс Україна» надає
довгострокові кредити під мінімальні
відсотки та без довідки про доходи. Як
з'ясувалось під час розгляду справи,
«Альянс Україна» це лише програма, про
існування якої менеджери ТОВ
«Грандфінресурс» не повідомляли, а
поширювали неправдиву інформацію щодо
отримання саме кредиту клієнтом,
вводили в оману щодо правової природи
правочину, який вчинявся, за таких
обставин з ТОВ «Гранфінрресурс»
зобов'язане відшкодувати позивачу
збитки у подвійному розмірі, в сумі 1950
грн. сплаченого одноразового
комісійного внеску та 1966 грн. 68 коп.
сплаченого загального платежу, що
завдані у зв'язку з вчиненням цього
правочину.

Також, необхідно стягнути з
відповідача на користь держави судовий
збір.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212 - 215 та 218 ЦПК
України, ст. ст. 203, 215, 216, 227, 229, 230 ЦК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати недійсним договір № 224435 зі
всіма додатками до нього, укладений між
ТОВ «Грандфінресурс» та ОСОБА_1 від 26
листопада 2013 року.

Стягнути з ТОВ «Гранфінресурс» на
користь ОСОБА_1 1950 (одна тисяча
дев'ятсот п'ятдесят) гривень сплаченого
одноразового комісійного внеску та 1966
(одна тисяча дев'ятсот шістдесят шість)
гривень 68 копійок сплаченого
загального платежу.

Стягнути з ТОВ «Гранфінресурс» 243
(двісті сорок три) гривні 60 копійок
судового збору в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано відповідачем протягом
10 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Сумської області через районний суд
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя
І.В. Дашутін