Ухвала іменем україни 09 квітня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоМакарчука М.А. суддів:
Мазур Л.М., Писаної Т.О., Нагорняка В.А.,
Юровської Г.В., розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмету спору:
Бориславська державна нотаріальна
контора, Дрогобицького державного
комунального міжміського бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки, про визнання
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом, визнання
недійсним договору купівлі-продажу
частини житлового будинку, визнання
права власності на ј частини житлового
будинку в порядку спадкування за
законом; за зустрічним позовом ОСОБА_8
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя
особа - Бориславська державна
нотаріальна контора, про визнання
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом, визнання права
власності на ј ідеальної частини у
спадковому майні та визнання недійсним
договору купівлі-продажу 31/100 ідеальної
частини житлового будинку; за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа -
Бориславська державна нотаріальна
контора, про визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, визнання права
власності на ј ідеальна частка у
спадковому майні, за касаційними
скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на рішення
Бориславського міського суду
Львівської області від 19 липня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 10 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовними вимогами до ОСОБА_9,
ОСОБА_5, третя особа - Бориславська
державна нотаріальна контора, про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом від 13 червня 2006
року та договору купівлі-продажу
частини житлового будинку від 13 жовтня
2006 року.

Ухвалою суду від 26 березня 2007 року було
залучено в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні
відповідачів, ОСОБА_8

Протягом судового розгляду позовні
вимоги неодноразово змінювались.
Зокрема, в заяві про зменшення
позовних вимог позивач просив суд
визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом,
видане 13 червня 2006 року Бориславською
державною нотаріальною конторою на
ім'я ОСОБА_9; визнати недійсним договір
купівлі-продажу частини житлового
будинку від 13 жовтня 2006 року, укладений
між ОСОБА_9 та ОСОБА_5, посвідчений
Бориславською державною нотаріальною
конторою, зареєстрований у реєстрі за
№ 1658; визнати за ним в порядку
спадкування після смерті батька
ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на 1/4 частини житлового
будинку з господарськими будівлями,
розташованими за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову ОСОБА_4
посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
його батько ОСОБА_10 Після його смерті
відкрилась спадщина, в тому числі на
будинок по АДРЕСА_1 з господарськими
будівлями, що належав останньому на
підставі рішення виконавчого комітету
Бориславської міської ради депутатів
трудящих від 09 квітня 1947 року № 10/153 та
зареєстрованого Дрогобицьким
державним комунальними ДБТІ та ЕО за
реєстраційним № 595. Зазначає, що на день
смерті батька спадкоємцями були і
фактично вступили в управління
спадковим майном: мати позивача -
ОСОБА_9, позивач - ОСОБА_4 та його брати -
ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та
ОСОБА_8 На момент смерті батька позивач
проживав у вказаному будинку. Після
зміни місця проживання продовжував
брати участь в утриманні зазначеного
будинку.

13 червня 2006 року Бориславською
державною нотаріальною конторою було
видано на ім'я ОСОБА_9 свідоцтво про
право на спадщину за законом, згідно з
яким вона є спадкоємцем всього майна
після смерті ОСОБА_10 На підставі
вказаного свідоцтва Дрогобицьким
державним комунальним міжміським бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки (далі - Дрогобицьке
МБТІ та ЕО) було зареєстровано право
власності на зазначене майно за ОСОБА_9
та видано витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 15
червня 2006 року № 10951636. На підставі
вказаних правовстановлюючих
документів 13 жовтня 2006 року між ОСОБА_9
та ОСОБА_5 було укладено договір
купівлі-продажу, згідно з умовами якого
ОСОБА_9 передала, а ОСОБА_5 прийняла у
власність 31/100 ідеальної частини
житлового будинку по АДРЕСА_1.

На день смерті спадкодавця ОСОБА_10,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцями
були і фактично вступили в управління
спадковим майном ОСОБА_9, ОСОБА_4,
ОСОБА_11 та ОСОБА_8 Вважає, що оформлення
спадщини та видача Бориславською
нотаріальною конторою свідоцтва на
спадщину від 13 червня 2006 року на ім'я
ОСОБА_9, згідно з яким вона є
спадкоємцем всього майна після смерті
ОСОБА_10, відбулися з порушенням закону,
оскільки ОСОБА_9 не повідомила про
наявність інших спадкоємців, крім неї,
що позбавило позивача права на
спадщину. Крім того, вважає, що оскільки
спірний договір купівлі-продажу від 13
жовтня 2006 року частини житлового
будинку, за умовами якого ОСОБА_9
передала, а ОСОБА_5 прийняла у власність
31/100 ідеальної частини житлового
будинку по АДРЕСА_1, було укладено на
підставі свідоцтва про право на
спадщину отриманого з порушенням
закону, вони є недійсними та підлягають
скасуванню. Також зазначає, що при
укладенні спірного договору сторонами
договору було невірно визначено площу,
яка припадає на 31/100 ідеальної частини
житлового будинку, враховуючи, що
загальна площа будинку становить 77,1 кв.
м, частка повинна становити 23,9 кв. м,
натомість у спірному договорі вказано
про продаж приміщень, що в загальному
становлять площу 40,3 кв. м.

У лютому 2013 року ОСОБА_8 звернувся до
суду із зустрічною позовною заявою до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору - Бориславської
державної нотаріальної контори, в
якому просить поновити строк на
звернення до суду з даним позовом, як
такий, що пропущений із поважних
причин; визнати частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 13 червня 2006 року, видане
ОСОБА_9, зареєстроване в КП ЛОР
Дрогобицьке МБТІ та ЕО 15 червня 2006 року
за реєстраційним номером 14959076 в
частині ј ідеальної частини житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, розташованими по АДРЕСА_1.
Визнати за ним право власності на ј
ідеальної частини житлового будинку,
позначеного на схем-плані літ «А-1»,
житловою площею 48,5 кв. м, з відповідною
частиною господарських будівель і
споруд: цегляна вбиральня «Г», металева
огорожа «1», бетонні замощення «І»,
колодязь «К», що знаходяться на
АДРЕСА_1, після смерті батька ОСОБА_10,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати
недійсним договір купівлі-продажу 31/100
ідеальної частини житлового будинку на
АДРЕСА_1 , посвідчений 13 жовтня 2006 року
державним нотаріусом Бориславської
державної нотаріальної контори.

В обґрунтування позову посилається на
те, що його батьками є ОСОБА_10, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, і мати ОСОБА_9, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3. На час смерті
батька позивач був неповнолітнім та
проживав разом з матір'ю та братами:
ОСОБА_4 та ОСОБА_11, у спірному будинку.
Вважає, що після смерті батька він є
спадкоємцем ј частини житлового
будинку і відповідної частини житлових
споруд, оскільки вступив в управління
спадковим майном.

З урахуванням викладеного просив суд:
визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом від 13
червня 2006 року, видане ОСОБА_9,
посвідчене приватним нотаріусом
Бориславської державної нотаріальної
контори на спадкове майно ОСОБА_10, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване в КП
ЛОР Дрогобицьке МБТІ та ЕО 15 червня 2006
року за номером 14959076, в частині 1/4
ідеальної частки спадкового майна, на
яке видано це свідоцтво, та яка
складається з ј ідеальної частки
спадкового майна, на яке видано це
свідоцтво, яка складається з ј
ідеальної частини житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
розташованими по АДРЕСА_1; визнати за
ним право власності на ј ідеальної
частини житлового будинку, позначеного
на схем-плані літ «А-1», житловою площею
48,5 кв. м з відповідною частиною
господарських будівель і споруд:
цегляна вбиральня «Г», металева
огорожа «1», бетонні замощення «І»,
колодязь «К», що знаходяться на
АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_10, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати недійсним
договір купівлі-продажу 31/100 ідеальної
частини житлового будинку на АДРЕСА_1
від 13 жовтня 2006 року, складений
державним нотаріусом Бориславської
державної нотаріальної контори на
користь ОСОБА_5 та зареєстрований КП
ЛОР Дрогобицьке МБТІ та ЕО 13 жовтня 2006
року за реєстраційним номером 1658.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_5
звернулась до суду із зустрічними
позовними вимогами до ОСОБА_4, ОСОБА_8,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - Бориславська державна
нотаріальна контора, в якому просить
поновити строк на звернення до суду з
даним позовом, як пропущений з поважних
причин, та ухвалити рішення, яким
визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане
державним нотаріусом Бориславської
державної нотаріальної контори 16
червня 2006 року на ім'я ОСОБА_9 на
спадкове майно ОСОБА_10, зареєстроване в
Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО 15 червня 2006
року за реєстровим № 14959076, в частині ј
частки спадкового майна, на яке видано
це свідоцтво та яке складається з ј
ідеальної частини житлового будинку з
господарськими будівлями,
розташованого у АДРЕСА_1; визнати за нею
право власності на ј ідеальної частини
житлового будинку, позначеного на
схем-плані літ «А-1», житловою площею 48,5
кв. м, з господарськими будівлями:
цегляна вбиральня, позначена літ «Г»,
колодязь, позначений літ «К», металева
огорожа, позначена літ «1», бетонне
замощення, позначене літ «І», які
розташовані по АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після смерті її
чоловіка ОСОБА_11, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Бориславі Львівської
області.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5
мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її
чоловік ОСОБА_11, батьками якого були
ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. За
життя батькові її чоловіка ОСОБА_10 на
праві власності належало
будинковолодіння по АДРЕСА_1. За життя
ОСОБА_10 заповіту не залишив і
спадкоємцями першої черги за законом
після його смерті є його дружина ОСОБА_9
та троє дітей, серед яких і її чоловік
ОСОБА_11, який на час смерті свого батька
проживав та був зареєстрований разом з
ним, своєю матір'ю та двома братами:
ОСОБА_8 та ОСОБА_4 ОСОБА_11 за життя не
встиг оформити свою частку у
спадковому майні після смерті батька
ОСОБА_10, однак дана обставина не
позбавляє його права на це майно. Після
смерті ОСОБА_11 єдиними спадкоємцями за
законом є вона - його дружина ОСОБА_5 та
двоє їхніх дітей - відповідачі у справі:
ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які відмовляються від
своєї частки у спадщині на її користь.
Мати її чоловіка ОСОБА_9 ще за життя - 13
червня 2006 року отримала свідоцтво про
право на спадщину за законом після
смерті чоловіка ОСОБА_10 на весь
житловий будинок з господарськими
спорудами по АДРЕСА_1, замовчавши у
нотаріуса той факт, що окрім неї є ще
інші спадкоємці першої черги, зокрема
троє синів: ОСОБА_11, ОСОБА_8 та ОСОБА_4,
таким чином незаконно позбавивши
частини спадщини інших спадкоємців за
законом, в тому числі і її чоловіка
ОСОБА_11 У зв'язку з видачею 13 червня 2006
року ОСОБА_9 свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті її
чоловіка, грубо порушено право на
спадщину її чоловіка ОСОБА_11, а тому
дане свідоцтво підлягає визнанню
частково недійсним.

Рішенням Бориславського міського суду
Львівської області від 19 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 10 грудня 2013 року, позов ОСОБА_4
задоволено. Визнано недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане державним нотаріусом
Бориславської державної нотаріальної
контори 13 червня 2006 року на ім'я ОСОБА_9
на спадкове майно ОСОБА_10,
зареєстроване в Дрогобицькому ДК МБТІ
та БО 15 червня 2006 року за реєстраційним
№ 1495907/6, в частині ј ідеальної частини
спадкового майна, на яке видане
свідоцтво.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу частини житлового
будинку від 13 жовтня 2006 року, укладений
між ОСОБА_9 та ОСОБА_5, посвідчений
державним нотаріусом Бориславської
державної нотаріальної контори
(зареєстровано в реєстрі № 1658).

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ј
ідеальної частини житлового будинку з
господарськими будівлями,
розташованого в, АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
в м. Бориславі Львівської області.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_8 до ОСОБА_4 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився і апеляційний суд, виходив з
того, що заява про прийняття спадщини
за законом не відповідає вимогам ст.
ст. 524, 529 ЦК України та Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, оскільки ОСОБА_9
не вказала всіх спадкоємців за законом,
чим порушила права позивача, та дійшов
висновку про те, що зазначене свідоцтво
та укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5
договір купівлі-продажу є недійсними з
підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК
України.

Крім того, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні зустрічних
позовів ОСОБА_8 та ОСОБА_5 з тих підстав,
що позивачами пропущено трирічний
строк позовної давності.

Проте з такими висновком судів
повністю погодитися не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_10 на
підставі рішення Виконавчого комітет
Бориславської міської ради депутатів
трудящих від 19 квітня 1947 року за №10/153,
зареєстрованого в Дрогобицькому ДК
МБТІ та ЕО за № 595, належав
житловий будинок з господарськими
будівлями, розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер (а. с. 12, т. 1).
Після його смерті спадкоємцями є:
дружина - ОСОБА_9 та його сини: ОСОБА_4,
ОСОБА_11 та ОСОБА_8

Також судом установлено, що позивач та
відповідачі проживали з ОСОБА_10 до його
смерті та деякий час після відкриття
спадщини, до нотаріальної контори за
одержанням свідоцтв про право на
спадщину не зверталися, спадщину
прийняли в порядку ст. 549 ЦК УРСР.

Спадкоємець ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом спадкоємцем всього
майна ОСОБА_11 є його дружина ОСОБА_5 (а.
с. 123, т. 2).

13 червня 2006 року дружина покійного
ОСОБА_10 - ОСОБА_9 отримала свідоцтво про
право на спадщину за законом на
спадкове майно: житловий будинок з
господарськими будівлями,
розташований за адресою: АДРЕСА_1. У
заяві про прийняття спадщини за
законом вказала, що вона є єдиною
спадкоємицею після смерті свого
чоловіка ОСОБА_10

Суд першої інстанції, визнавши
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане ОСОБА_9, в ј частини
недійсним та визнавши в цій частині
право власності за ОСОБА_4, виходив лише
з порушення прав ОСОБА_4 як спадкоємця
ОСОБА_10

Суд апеляційної інстанції, залишаючи
рішення суду першої інстанції без змін,
в мотивувальній частині своєї ухвали
зазначив, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що заява
ОСОБА_10 про видачу свідоцтва про право
на спадщину після смерті її чоловіка
ОСОБА_10 не відповідає вимогам ст. ст. 524,
529 ЦК України та Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, а тому слід визнати недійсним
видане ОСОБА_9 свідоцтво про право на
спадщину за законом, не звернувши при
цьому увагу на той факт, що рішенням
суду недійсним це свідоцтво визнано
лише в частині.

Такі висновки суду є суперечливими.
Так, встановивши, що після смерті
ОСОБА_10 фактично прийняли спадщину в
порядку передбаченому ст. 549 ЦК
Української РСР його дружина ОСОБА_9 та
діти: ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_8, а ОСОБА_9
отримала оспорюване свідоцтво про
право на спадщину з порушенням
законодавства, зокрема ст. ст. 203, 215 ЦК
України, оскільки подала до
нотаріальної контори заяву, в якій не
вказала інших спадкоємців за законом,
суд визнав його недійсним лише в
частині, на яку претендує ОСОБА_4,
фактично не заперечуючи його дійсність
в іншій частині та незважаючи на те, що
вказане свідоцтво оспорював також і
ОСОБА_8 в частині, що мала б йому
належати як спадкоємцю після смерті
ОСОБА_10

Судами при розгляді спору також
належним чином не враховано, що в силу
ст. 549 ЦК Української РСР спадкоємці
ОСОБА_10: дружина ОСОБА_9 та діти: ОСОБА_4,
ОСОБА_11, ОСОБА_8 вважаються такими, що
прийняли спадщину, оскільки,
проживаючи разом із спадкодавцем на
день його смерті у належному йому на
праві власності будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
вступили в управління і володіння
спадковим майном, а відповідно до вимог
ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини. А тому висновок суду про
відмову в задоволенні зустрічних
позовних вимог за пропуском строку
позовної давності за таких обставин не
є безспірним.

Крім того, судами спір щодо спадкового
майна залишився до кінця не вирішеним,
оскільки ѕ частини спадкового майна
фактично залишилось у власності
ОСОБА_9, яка ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто на час
розгляду справи у суді першої
інстанції, померла (а. с. 133, т.1).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджає про
наслідки вчинення їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції вимоги ст. ст. 10, 213, 214 ЦПК
України повністю не виконав, не
роз'яснив в повній мірі сторонам
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій, детально не
встановив та не перевірив всі дійсні
обставини справи, не визначився з
характером спірних правовідносин, спір
до кінця не вирішив, дійшов
суперечливих висновків, що не
відповідають обставинам справи.

Апеляційний суд указаних недоліків не
усунув.

За таких обставин касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню,
рішення суду першої інстанції та
ухвала апеляційного суду скасуванню, а
справу необхідно направити на новий
розгляд до суду першої інстанції,
відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_8
задовольнити частково.

Рішення Бориславського міського суду
Львівської області від 19 липня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 10 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О.
Писана Г.В. Юровська