Справа № 347/562/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2014 року
м. Косів

Косівський районний суд
Івано-Франківської області в складі:

Головуючого - судді : Цалин Б.М.

секретаря : Грицанюк Н.П.

з участю адвоката : ОСОБА_1

позивача: ОСОБА_2

відповідачки: ОСОБА_3

представника третьої особи -
Косівської державної нотаріальної
контори - Ориняк Н.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Косів цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, третіх осіб без самостійних
вимог на стороні відповідача:
Косівської державної нотаріальної
контори, Косівської міської ради,
приватного нотаріуса Косівського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання недійсними та скасування
свідоцтва про право на спадщину за
законом, договору дарування житлового
будинку, договору дарування земельної
ділянки, рішення сесії Косівської
міської ради від 21.04.2004 року, Державних
актів на право власності на земельну
ділянку та визнання права власності на
спадкове майно, -

В С Т
А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд із вказаним
позовом.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_2
вимоги позову підтримав, суду пояснив,
що відповідачка в справі, ОСОБА_3
доводиться йому матір»ю. Мати із
батьком, ОСОБА_8 перебували в шлюбі з 1966
р. по ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто по день смерті
батька. При житті його батько не
розпорядився своїм майном та не
залишив заповітного розпорядження а
тому він та мати являються
спадкоємцями першої черги за законом.
До спадкового майна після смерті
батька належало будинковолодіння, та
земельні ділянки площею 0,2731 га, що
розташовані в АДРЕСА_1.

Після смерті батька, мати звернулася до
Косівської державної нотаріальної
контори та оформила спадщину на все
спадкове майно. При цьому, вона не
повідомила нотаріуса, що окрім неї він
також являється спадкоємцем першої
черги. Державним нотаріусом Косівської
державної нотаріальної контори 27.10.2003
року було видано матері свідоцтво про
право на спадщину після смерті, ОСОБА_8,
на все належне йому майно.

Вже після отримання свідоцтва про
право на спадщину ОСОБА_3 звернулася до
сесії Косівської міської ради з заявою
про передачу їй в приватну власність
земельної ділянки: площею 0,0883 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд та площею 0,1772 га для ведення
особистого селянського господарства,
що розташована в АДРЕСА_1. Так 21.04.2004року
рішенням сесії Косівської міської ради
заяву ОСОБА_3 задоволено та вирішено
передати їй в приватну власність
вищезгадані земельні ділянки. На
підставі цього рішення сесії
Косівської міської ради від 21.04.2004р.
ОСОБА_3 видано 22.07.2004р. Державні акти на
право власності на земельні ділянки:
серія ІФ № 058160 та серія ІФ №058158. Саме ці
ж земельні ділянки були раніше
передані в приватну власність ОСОБА_8,
та відповідно відносились до
спадкового майна.

Після оформлення спадщини на своє ім"я
та земельних ділянок відповідачка,
ОСОБА_3, звернулася до приватного
нотаріуса Косівського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 з
проханням посвідчити договір
дарування від її імені в користь
відповідача, ОСОБА_5. 20.05.2004р. приватним
нотаріусом ОСОБА_6 було складено та
посвідчено договір дарування від імені
ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 на 61/100 частку
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_1. Після цього, ОСОБА_3 оформила
договір дарування на частину земельних
ділянок, які їй були передані в
приватну власність. Договір дарування
на земельні ділянки був складений та
посвідчений 30.08.2004р. у приватного
нотаріуса Косівського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 від імені
ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5, а саме на
земельну ділянку площею 539 кв.м. для
будівництва і обслуговування
житлового будинку господарських
споруд, згідно Державного акту на право
власності на землю серія ІФ № 058160
виданому 22.07.2004р. на підставі рішення
сесії Косівської міської ради від
21.04.2004р., кадастровий номер 020060066
та на земельну ділянку площею 691 кв.м.
для ведення особистого селянського
господарства, згідно Державного акту
на право власності на землю серія ІФ
№058158 виданому 22.07.2004 р на підставі
рішення сесії Косівської міської ради
від 21.04.2004р., кадастровий номер
020060067 на ім"я ОСОБА_3

Фактично із 1981 року, як і на день смерті
батька і по даний час він проживає в
житловому будинку по АДРЕСА_1, а тому
вважався таким, що прийняв спадщину
після смерті батька. Згодом з метою
оформлення своїх спадкових прав він
звернувся до Косівського районного
суду з позовом про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини. 27.08.2013 р.
рішенням Косівського районного суду
його позов задоволено та визначено
додатковий термін для подачі заяви на
прийняття спадщини після смерті батька
строком на 3 місяці. Разом із тим 28.10.2013р.
державним нотаріусом Косівської
державної нотаріальної контори
Антонюк О.В. надано відмову-роз'яснення,
саме із якого він довідався, що 27.10.2003р.
Косівською районною державною
нотаріальною конторою було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на все спадкове майно на ім"я
ОСОБА_3, а тому йому рекомендовано
звернутися до суду про визнання права
власності у спадковому майні. Тільки із
роз"яснення нотаріуса, яке видане
28.10.2013р. він довідався про те, що
відповідачка, ОСОБА_3, оформила
спадщину на все спадкове майно на своє
ім'я після смерті батька, і цим самим
позбавила його права на спадщину, як
спадкоємця першої черги. Мати при
оформленні спадщини не повідомила
державному нотаріусу про те що окрім
неї він також являється спадкоємцем
першої черги. Вважає свідоцтво про
право на спадщину за законом видане на
ім"я ОСОБА_3 27.10.2003р. незаконним. Тільки
28.10.2013р. від відповідачки він довідався
і те, що вона приватизувала земельні
ділянки площею 0,0883 га та площею 0, 1772 га
на своє ім"я, а також, що згідно договору
дарування частина житлового будинку та
частина земельних ділянок відчужені
відповідачу, ОСОБА_5. Житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
, що знаходиться в АДРЕСА_1, розташовані
на земельній ділянці площею 0,0883 га та
площею 0,1772 га , які передані в приватну
власність ОСОБА_3, згідно Державних
актів на право власності на землю
видані 22.07.2004р., на підставі рішення
сесії Косівської міської ради від
21.04.2004р. , входять до складу спадщини.
Просить поновити строк звернення до
суду та задоволити позовні вимоги в
збільшеному вигляді.

Відповідачка, ОСОБА_3 позовні вимоги
ОСОБА_2 визнала в повному обсязі, суду
пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_1.
Разом із нею в цьому будинковолодінні
із 1981 року проживає і її син ОСОБА_2 із
сім"єю. Саме вказаний житловий будинок
із господарськими будівлями та
спорудами було побудовано її
чоловіком, ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Практично одразу ж після
смерті чоловіка, її старший син від
першого шлюбу ОСОБА_10 примусив її
оформити спадщину на все майно
виключно на себе та вмовив її не
вказувати в заяві про прийняття
спадщини іншого спадкоємця, а саме її
сина позивача в справі ОСОБА_2
Практично одразу ж після оформлення
права на спадщину більшу його частину
ОСОБА_10 наказав подарувати в користь
його сина, а її онука- ОСОБА_5.
Оформленням документів вона займалась
за вказівками та порадами старшого
сина, який в той час застосовував до неї
як фізичну силу так і постійний
моральний тиск. Після оформлення
договору дарування а ні її старший син,
а ні онук, відповідач по справі, ніколи
до неї не навідувались, не цікавились а
ні її життям а ні будинковолодінням чи
земельною ділянкою. На день смерті
чоловіка, позивач в справі, їх син
ОСОБА_2, проживав в цьому ж
будинковолодінні та після смерті свого
батька а її чоловіка, постійно веде за
вказаним майном догляд. Про оформлення
спадщини на себе та договорів
дарування вона нічого позивачу не
говорила, а навпаки запевняла його, що
із документами все нормально, чим
фактично позбавила останнього права на
належну йому ? частину спадкового
майна. Просить вимоги ОСОБА_2 в
збільшеному вигляді задоволити в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове
засідання не з»явився подав суду
клопотання про розгляд справи в його
відсутності із письмовим запереченням
із змісту якого вбачається, що 20.05.2004
року його баба, ОСОБА_3 подарувала йому
частину житлового будинку, що в
АДРЕСА_1. На час укладення договору
дарування йому було 16 років, і він не
знав, і не міг знати, що баба оформила
спадщину після смерті свого чоловіка,
батька позивача, не повідомивши
нотаріуса про наявність ще одного
спадкоємця першої черги. Він отримав в
дарунок 61/100 частини спірного
спадкового житлового будинку а частка
на яку претендує позивач складає ?
частини, що є 75/100 таким чином підстав
для скасування договору дарування
житлового будинку немає. Більше того
вважає, що земельні ділянки не входять
до складу спадкового майна, так як
державні акти на вказані земельну
ділянки були видані на ім»я ОСОБА_3
Позивач в справі може претендувати
тільки на частину земельної ділянки, що
призначена для обслуговування
спадкового житлового будинку а
земельна ділянка за цільовим
призначенням для особистого
селянського господарства не являється
спадковою. Він зі своєї сторони не
порушив жодних майнових прав позивача.
Не заперечує в визнанні за позивачем
права на ? частину спадкового
будинковолодіння, та відповідно ?
частину земельної ділянки призначеної
для обслуговування цього будинку, для
цього вважає, що слід скасувати лише в
цій частині свідоцтво про право на
спадщину за законом та Державний акт
про право власності на земельну
ділянку серії ІФ 058160 виданий 22.07.2004 року
на ім"я ОСОБА_3 В іншій частині позовних
вимог просить відмовити.

Третя особа на стороні
відповідача, представник Косівської
державної нотаріальної контори Ориняк
Н.С. суду пояснила, що 27.10.2003 року по
заяві ОСОБА_3, було видано свідоцтво про
право на спадщину на все належне
спадкодавцю ОСОБА_8, майно. При чому в
своїй заяві ОСОБА_3 вказала, що вона є
єдиним спадкоємцем майна померлого
ОСОБА_8 Так як в заяві ОСОБА_3 не було
вказано про наявність інших
спадкоємців, на той час нотаріусом не
перевірялись самостійно дані про
наявність інших спадкоємців
зареєстрованих за місцем знаходження
спадкового майна. Таким чином на ім»я
ОСОБА_3, було видано як єдиному
спадкоємцю свідоцтво про право на
спадщину за законом на все належне на
день смерті ОСОБА_8 майно. При зверненні
позивача в справі, ОСОБА_2, до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, при перевірці
складу спадкового майна було
встановлено, що на все спадкове майно
вже видано свідоцтво про право на
спадщину на ім»я ОСОБА_3, а тому і
рекомендовано ОСОБА_2 звернутися в суд
за захистом своїх прав.

Представник третьої особи на
стороні відповідача - Косівської
міської ради та приватний нотаріус
ОСОБА_6 в судове засідання не з»явились,
подали суду клопотання про розгляд
справи в їх відсутності. Притензій до
спадкового майна Косівська міська рада
не має.

Суд вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи вважає позовні вимоги
підставними, доведеними в судовому
засіданні і такими, що підлягають до
задоволення за наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено,
що позивач в справі, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2
доводиться сином відповідачки в справі
ОСОБА_3 та ОСОБА_8.

Батько позивача, ОСОБА_8 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується
свідоцтвом про смерть (а.с.12)

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася
спадщина. До спадкового майна
відносилось будинковолодіння, що
складається з житлового будинку
житловою площею 67,4 кв.м. позначеного в
плані літерою А та господарських
будівель і споруд: літньої кухні Б,
гаража Г, стодоли Д, вбиральні 3, погрібу
К, криниці №1, воріт №2 , що в АДРЕСА_1 і
розміщені на земельній ділянці площею
2731 кв.м.

За життя ОСОБА_8 не розпорядився своїм
майном та не залишив заповітного
розпорядження а тому спадкоємцями
першої черги після його смерті є
відповідачка ОСОБА_3, як дружина та
позивач в справі- ОСОБА_2, як син.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР
(чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, тобто на момент смерті
ОСОБА_8 та відкриття спадщини -
ІНФОРМАЦІЯ_1), для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Статтею 549 цього ж Кодексу передбачено,
якщо спадкоємець фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном, то визнається, що він прийняв
спадщину. Ці дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Згідно з п.п. 123,124 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
державними нотаріальними конторами
Української РСР, затвердженої наказом
Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня
1975 р. № 45/5, видача свідоцтва про право
на спадщину спадкоємцям, які
прийняли спадщину, ніяким строком не
обмежена.

Свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям, що прийняли
спадщину, тобто тим, які фактично
вступили в управління або володіння
спадковим майном чи подали заяву в
державну нотаріальну контору про
прийняття спадщини.

Доказом вступу в управління чи
володіння майном можуть бути: довідка
управління будинками, виконавчого
комітету місцевої Ради депутатів
трудящих про те, що спадкоємець
безпосередньо перед смертю
спадкодавця проживав разом з ним … та
інші документи, що підтверджують факт
вступу спадкоємця в управління чи
володіння спадковим майном.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем надано достатньо доказів, а
саме: акт обстеження
матеріально-побутових умов (а.с.25)
складений депутатом Косівської
міської ради М.Гринюк, із якого
вбачається, що ОСОБА_2 з 1981 року
проживає в будинку своїх батьків, за
адресою АДРЕСА_1 . З 1991 року в цьому ж
будинку проживає його дружина та син.
Тобто позивач в справі в період, як до
дня смерті батька, в тому числі і в
період шести місяців після дня його
смерті проживав в спадковому
будинковолодінні.

Крім того, факт його проживання за
адресою спадкового домоволодіння,
АДРЕСА_1 фактично підтверджується і
відповідачкою в справі ОСОБА_3, а також
і не заперечується і іншими сторонами в
справі.

Доказів того, що позивач у
встановленому законом порядку
відмовився від прийняття спадщини,
матеріали справи не містять.

З огляду на зазначене вбачається, що
позивач прийняв спадщину, так як
фактично вступив в управління та
володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_8, відповідачка в
справі, ОСОБА_3 звернулася до
Косівської державної нотаріальної
контори та оформила спадщину на все
спадкове майно. При цьому, вона не
повідомила нотаріуса про те, що окрім
неї спадкоємцем першої черги є також і
її син ОСОБА_2, який проживав і проживає
в цьому ж будинковолодінні.

Державним нотаріусом Косівської
державної нотаріальної контори 27.10.2003
року було видано ОСОБА_3 свідоцтво про
право на спадщину після смерті ОСОБА_8,
на все майно, яке йому належало при
житті (а.с.8), чим порушено права
позивача на спадкування.

Частинами 1, 3 ст. 1268, частиною 1 ст. 1269,
частиною 1 ст. 1270 ЦК України
передбачено, що спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст..1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

За змістом зазначених норм прийняття
особою спадщини обумовлюється або
постійним проживанням спадкоємця із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, або, в разі відсутності
наведених вище обставин - поданням до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини у визначений ч.1ст
1270 ЦК України строк.

Згідно ч.1ст.1297 ЦК України спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

Як вбачається із рішення Косівського
районного суду від 27.08.2013 року (а.с.21)
позов ОСОБА_2 задоволено та вирішено
продовжити строк на три місяці для
подання заяви про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_8 який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку
вчинення нотаріальних дій,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5,
видача свідоцтва про право на спадщину
на майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна. За відсутності у
спадкоємця необхідних для видачі
свідоцтва про право на спадщину
документів нотаріус роз'яснює йому
процедуру вирішення зазначеного
питання в судовому порядку.

Виходячи з ст.392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності. За ст..316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб. Згідно ст..317 ЦК України,
власникові належить права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Відповідно до ст..328 цього ж
Кодексу право власності набувається на
підставах, що не заборонено законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконності набуття права власності
не встановлена судом.

Частиною 1ст.1267 ЦК України визначено,
що частка у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними. Таким
чином суд вважає підставними вимоги
позивача про визнання за ним права на 1/2
частину спадкового майна після смерті
його батька.

Відповідно до ст..48 ЦК в редакції 1963
року - чинного на момент виникнення
спірних правовідносин ( видачі
оскаржуваного свідоцтва про право на
спадщину ) по недійсній угоді кожна
сторона зобов'язана повернути другій
стороні все одержане за угодою. Тому
суд приходить до висновку про
підставність вимог позивача про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину від 27 жовтня 2003 року, що
видане державним нотаріусом
Косівської ДНК Кабин А.Р. на ім»я ОСОБА_3
та зареєстроване в реєстрі за № 1179.

Згідно ч.1 ст.1280 ЦК України , якщо після
спливу строку для прийняття спадщини
і після розподілу її між
спадкоємцями спадщину прийняли інші
спадкоємці ( частини друга і третя
ст.1272 ЦК України), вона підлягає
перерозподілу між ними. Таким чином
позивач та відповідачка в справі
ОСОБА_3 являються спадкоємцями по 1/2
частині, що в судовому засіданні і
визнається відповідачкою ОСОБА_3

За заявою відповідачки в справі ОСОБА_3
21.04.2004р. рішенням сесії Косівської
міської ради ( а.с. 50) вирішено передати
їй в приватну власність земельні
ділянки: площею 0,0883 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку і
господарських споруд та площею 0,1772 га
для ведення особистого селянського
господарства, що розташована в АДРЕСА_1.

На підставі вказаних рішень сесії
Косівської міської ради від 21.04.2004р.
ОСОБА_3 видано 22.07.2004р. Державні акти на
право власності на земельні ділянки:
серія ІФ № 058160 , кадастровий номер
020060066 та серія ІФ №058158,
кадастровий номер 020060067( а.с.9, 10) .

Згідно, ст.393 ЦК України, правовий акт
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування, який не
відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним і
скасовується.

Так, органом місцевого самоврядування
прийнято рішення сесії Косівської
міської ради від 21.04.2004р. про передачу в
приватну власність ОСОБА_3 земельних
ділянок на підставі якого видано
Державні акти на право власності на
землю ОСОБА_3, які не відповідають
законові і порушують права позивача в
справі, як власника ? частини
спадкового майна. Саме вказані
земельні ділянки за рішенням
Косівської міської ради від 24.12.1993 року
(а.с.11) були передані в приватну
власність ОСОБА_8. На даний час вказане
рішення є не змінене і ніким не
скасоване. Дана земельна ділянка
входить до складу спадщини і є
спадковим майном , а не виключно
власністю ОСОБА_3 Згідно, ст.155 ЗК
України, у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння ,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою , такий
акт визнається недійсним. Даний спір
вирішується в судовому порядку, що
передбачено ст.158 ЗК України.

За нормою ч.1 ст.1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

У пункті 10 Постанови ПВСУ від 30 травня
2008 року № 7 «Про судову практику у
справах про спадкування» зазначено, що
відповідно до ст..1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування (зі
збереженням її цільового призначення)
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом.

Пред'являючи позовні вимоги про
визнання права власності в порядку
спадкування на спірну земельну ділянку
ОСОБА_2 посилається на рішення
Косівської міської ради від 24.12.1993 року
(а.с.11) яким вирішено передати в
приватну власність його батькові
ОСОБА_8 земельну ділянку загальною
площею 0,2731 га , в тому числі : для
обслуговування житлового будинку 0,0198
га , для ведення особистого підсобного
господарства 0,2533га , за яким ділянка
передана згідно із Декретом КМУ від
26.12.1992 року «Про приватизацію земельних
ділянок».

Про вказаний факт ОСОБА_3, не повідомила
Косівську міську раду, а тому сесією
міської ради від 21.04.2004р. було прийнято
помилкове рішення про передачу їй в
приватну власність в той час вже
спадкової земельної ділянки.

Після оформлення спадщини на своє ім"я
та земельних ділянок відповідачка,
ОСОБА_3, 20.05.2004р. в приватного нотаріуса
ОСОБА_6 уклала договір дарування в
користь ОСОБА_5 на 61/100 частку житлового
будинку з господарськими будівлями і
спорудами , а саме приміщення :1-веранда,
1-2 кімната, 1-6 ванна, 1-7 кімната, 1-8
кладова , приміщення мезоніну 1,11,111,
гараж-літера Е, стодола - літ.Д , оборіг -
літ.М. ? частки вбиральні - літ.З, ?
частки погріба- літ.К, ? частки криниці, ?
частка воріт №2, що знаходиться в
АДРЕСА_1. В договорі дарування
житлового будинку від 20.05.2004р. (а.с.19)
вказано, що житловий будинок належить
Дарувальнику, тобто ОСОБА_3, на підставі
Свідоцтва про право на спадщину
виданого Косівською державною
нотаріальною конторою 27.10.2003р. за
реєстром №1179 і зареєстрований в
Коломийському МБТІ за № 2195 в книзі 19.
Після цього, ОСОБА_3 оформила договір
дарування на частину земельних
ділянок, які їй були передані в
приватну власність. Договір дарування
на земельні ділянки був складений та
посвідчений 30.08.2004р. (а.с.20) у приватного
нотаріуса Косівського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 від імені
ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 на земельну
ділянку площею 539 кв.м. для будівництва
і обслуговування житлового будинку
господарських споруд, згідно
Державного акту на право власності на
землю серія ІФ № 058160 виданому 22.07.2004р.
на підставі рішення сесії Косівської
міської ради від 21.04.2004р., кадастровий
номер 020060066 на ім"я ОСОБА_3 та на
земельну ділянку площею 691 кв.м. для
ведення особистого селянського
господарства, згідно Державного акту
на право власності на землю серія ІФ
№058158 виданому 22.07.2004 р на підставі
рішення сесії Косівської міської ради
від 21.04.2004р., кадастровий номер
020060067 на ім"я ОСОБА_3

Відповідачка в справі , ОСОБА_3 в
судовому засіданні в повному обсязі
визнала вимоги позивача в тому числі і
в частині скасування вказаних
договорів дарування укладених від її
імені в користь онука, ОСОБА_5 Зі слів
відповідачки вказані договори вона
уклала не за своєю волею а під фізичним
та моральним тиском свого сина від
першого шлюбу.

Так, згідно з ч. 1 ст.717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати у майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Відповідно до ст..718 ЦК України дарунком
можуть бути рухомі речі, в тому числі
гроші та цінні папери, а також нерухомі
речі, майнові права, якими дарувальник
володіє або які можуть виникнути у
нього в майбутньому. Частиною 2 ст.719 ЦК
України встановлено, що договір
дарування нерухомої речі укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Таким чином, при укладенні договорів
дарування необхідно дотримуватися
спеціальних правил, встановлених для
відчуження частки у спільному майні.

Судом встановлено, що об»єктом
оскаржуваних позивачем договорів
Дарування (а.с.19, 20) є 61/100 житлового
будинку з господарськими будівлями,
спорудами, що в АДРЕСА_1 та земельні
ділянки площею 539 кв.м., 691 кв.м., право на
частину яких в порядку спадкування має
і позивач.

У зв'язку з чим, суд приходить до
висновку, що відповідачка ОСОБА_3 не
мала правових підстав розпоряджатися
майном, частина якого їй не належить на
праві власності, як наслідок укладати
на користь ОСОБА_5 договори дарування.
Вказаний факт в судовому засіданні
визнано самою відповідачкою, ОСОБА_3,
яка стверджує, що із самого початку
оформлення спадщини після смерті
чоловіка вона за порадою та вказівкою
старшого сина від її першого шлюбу, не
повідомила в нотаріальній конторі, що у
вказаному господарстві також проживає
ще і син ОСОБА_2,позивач в справі, який
також являється спадкоємцем першої
черги за законом.

Згідно з ч. 1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст..203 цього Кодексу. Частина 1
ст.203 ЦК України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Згідно
з ч. 3 ст.215 ЦК України якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ст..216 ЦК України у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину. Разом із тим
в судовому засіданні встановлено, що
відповідач фактично дар і не приймав,
тобто з моменту оформлення договорів
дарування, ОСОБА_5 в господарстві
ОСОБА_3, так і не появлявся.

Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦК України, абз. 2
п. 11 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» правом на звернення до суду
наділена особа в разі порушення,
невизнання або оспорювання саме її
прав, свобод чи інтересів.

У п. 5 постанови Пленуму ВСУ № 9 від
06.11.2009 р «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними, відповідно до
статей 215 та 216 ЦК України вимога про
визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, а також
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено правочином.

Позивач в справі, ОСОБА_2 не є стороною
оспорюваного правочину, проте, у
відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України ним доведено, що укладанням
договорів дарування від 20.05.2004 р та від
30.08.2004 року порушено його майнові права
на отримання частини спадщини після
смерті його батька.

Оцінивши в сукупності докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд вважає,
що доводи позивача є обґрунтованими і
такими, що підлягають до задоволення .

До задоволення підлягає і клопотання
позивача про поновлення строку
позовної давності. Як встановлено в
судовому засіданні тільки із
роз"яснення нотаріуса, яке видане
28.10.2013р. Позивач довідався про те, що
відповідачка, ОСОБА_3, оформила
спадщину на все спадкове майно на своє
ім'я після смерті батька, і цим самим
позбавила його права на спадщину, як
спадкоємця першої черги. А також саме
28.10.2013р. від відповідачки ОСОБА_2
довідався і те, що вона приватизувала
земельні ділянки площею 0,0883 га та
площею 0, 1772 га на своє ім"я, а також, що
згідно договору дарування частина
житлового будинку та частина земельних
ділянок нею відчужені відповідачу,
ОСОБА_5.

Суд звертає увагу, що при подачі позову
до суду позивачем оплачено судовий
збір в загальній сумі 506,60 грн (128,60+115+263).
Ціна позову (1/2 частини спірного майна )
за висновком експерта (а.с.35) складає 52475
грн . Відповідно до дійсної вартості
майна, позивач повинен сплатити
судовий збір у розмірі 1% від загальної
суми ціни позову, що становить 524,75 грн.
Сума недооплаченого судового збору
складає 18,15 грн., що підлягає до
стягнення із ОСОБА_2

На підставі наведеного ст. ст. 267, 268, 392,
393, 1216, 1218, 1225, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 155,
158 Земельного Кодексу України,
керуючись ст. ст. 213-215, 218 ЦПК України,
суд, -

В И Р
І Ш И В :

Поновити строк позовної давності.
Позов задоволити.

Визнати незаконним та скасувати
рішення сесії Косівської міської ради
від 21.04.2004 року про надання в приватну
власність ОСОБА_3 земельної ділянки
площею 0,0883 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд та земельної
ділянки площею 0,1772 га, що розташовані в
м.Косів Івано-Франківської області .

Визнати незаконним та скасувати
Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку серія ІФ
№058158 виданий 22.07.2004 року, кадастровий
номер 26:236:101:00:02:006:0067, на ім»я ОСОБА_3
площею 0,1772 га для ведення особистого
селянського господарства, що
розташована в м.Косів
Івано-Франківської області,
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації Державних актів на право
власності на землю за № 97.

Визнати незаконним та скасувати
Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку серія ІФ
№058160 виданий 22.07.2004 року, кадастровий
номер 26:236:101:00:02:006:0066, на ім»я ОСОБА_3
площею 0,0883 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, що розташована в
м.Косів Івано-Франківської області,
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації Державних актів на право
власності на землю за № 96.

Визнати незаконним та скасувати
свідоцтво про право на спадщину за
законом посвідчене 27.10.2003 року
державним нотаріусом Косівської
державної нотаріальної контори на ім"я
спадкоємця ОСОБА_3, зареєстроване в
реєстрі за № 1179 (спадкова справа № 458).

Визнати незаконним та скасувати
договір дарування від 20.05.2004 року
складений та посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_6 Косівського
районного нотаріального округу на 61/100
частини житлового будинку , що
розташований в АДРЕСА_1 від імені
ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі за № 1475 .

Визнати незаконним та скасувати
договір дарування земельної ділянки
від 30.08.2004 року складений та
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_6 Косівського районного
нотаріального округу, на земельну
ділянку площею 539 кв.м. для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських споруд, та на земельну
ділянку площею 691 кв.м. для ведення
особистого селянського господарства,
що розташовані в м.Косів
Івано-Франківської області від імені
ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ІДН
НОМЕР_1, жит. АДРЕСА_1 право власності на
спадкове майно після смерті ОСОБА_8,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на ?
частину спадкового будинковолодіння,
яке складається із житлового будинку,
літньої кухні, гаража, стодоли,
вбиральні, погріба, криниці, що
розташовані в АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ІДН
НОМЕР_1, жит. АДРЕСА_1 право власності на
спадкове майно після смерті ОСОБА_8,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме на
спадкову земельну ділянку площею 0,0441
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд та 0,0886 га для ведення особистого
селянського господарства, що в АДРЕСА_1
.

Стягнути із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ІДН
НОМЕР_1, жит. АДРЕСА_1 18,15 грн
недооплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до
Івано-Франківського Апеляційного суду
через Косівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення а
для осіб, які брали участь у справі, але
не були присутні в судовому засіданні
під час проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

СУДДЯ:
Б.М.Цалин