АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3015/14
інстанції - Богдан М.В.
Категорія - договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П.,
Трішкової І.Ю.,

при секретарі: Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Комінтернівського районного
суду м.Харкова від 05 березня 2014 року по
справі за позовом прокурора
Комінтернівського району м. Харкова в
інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи
- Харківська міська рада, приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання договору даруваня недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2010 року прокурор
Комінтернівського району м.Харкова
звернувся з позовом до суду в інтересах
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому після
неодноразових уточнень просив визнати
недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1, укладений 02.11.2010р. між ОСОБА_2
та ОСОБА_1 та посвідчений приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_3.

В обгрунтування свого позову прокурор
посилався на те, що ОСОБА_2 належала
квартира АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 09.07.1997 року.

З 22.10.2010р. по 27.10.2010р. ОСОБА_2 знаходилась
на лікуванні у хірургічному відділенні
КГБ № 17 та в цей час до неї у лікарню
приїздила прийомна донька ОСОБА_4 з
нотаріусом і запропонувала підписати
документи для отримання субсидії для
зменшення сплати за житлово-комунальні
послуги. ОСОБА_2 підписала документ але
його не прочитала.

Через тиждень до неї додому приїхала
ОСОБА_4 з сином - відповідачем ОСОБА_1 та
попросила поїхати до нотаріуса
підписати документи для подальшого
оформлення субсидії, на що вона
погодилась.

У нотаріуса ОСОБА_2 все
підписала, але документи не читала, їх
зміст та наслідки підписання їй ніхто
не роз»яснював, усвідомити наслідки
підписання вона не могла у зв»язку з
поганим зором, слухом, похилим віком,
недостатнім розумінням української
мови. Вона дуже погано чула, але під час
посвідчення довіреності та договору
дарування слухового апарату в неї не
було.

Помилково вважаючи, що підписує
документи для оформлення субсидії,
ОСОБА_2 підписала договір дарування
спірної квартири ОСОБА_1.

Через декілька місяців після
підписання договору дарування ОСОБА_2
виявила, що оригінали
правоустанавлюючих документів на її
квартиру зникли, після чого, подзвонила
ОСОБА_1 та стала вимагати повернути їй
документи.

В момент підписання договору дарування
ОСОБА_2 не усвідомлювала, що вона
укладає договір про відчуження майна,
наміру дарувати квартиру в неї ніколи
не виникало.На відсутність волі ОСОБА_2
щодо укладання договору дарування
вказує той факт, що у 1997 році, одразу
після придбання спірної квартири, вона
заповіла все своє майно і квартиру
своїй рідній донці.

Крім того, позивачем зазначено,
що у матері відповідача був намір
заволодіти квартирою ще до посвідчення
довіреності, адже вона підписала
замовлення на отримання витягу замість
ОСОБА_2 22.10.2010р., тобто ще до посвідчення
довіреності.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала.
Вказала, що ОСОБА_2 самостійно прийняла
рішення про дарування квартири ОСОБА_1,
оскільки мала образу на свого сина,
який до неї не приходив, про що вона
писала своїй дочці у Голландію, крім
того, лікар надала дозвіл на приїзд
нотаріуса до ОСОБА_2, так як вона
лікувалась у хірургії та з головою у
неї все було у порядку. В лікарні ОСОБА_2
самостійно читала довіреність після
чого її підписала.

Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_3 в
судовому засіданні просила суд
відмовити в позові в повному обсязі
постаючись на те, що до посвідчення
договору дарування, від імені ОСОБА_2
було посвідчено довіреність на
представництво інтересів в установах з
питань збору документів щодо
відчуження належної їй квартири.
Довіреність було посвідчено в лікарні
№17 в якій на той час знаходилась
ОСОБА_2. ОСОБА_5 було прочитано текст
довіреності та підписано її. На момент
посвідчення довіреності, ОСОБА_2 чітко
висловлювала свої наміри на надання
повноважень ОСОБА_4 з питань збору
документів на квартиру з метою
подальшого дарування належної їй
квартири. Встановлення дійсних намірів
ОСОБА_2 на видачу довіреності з певними
повноваженнями здійснювалось шляхом
співбесіди, встановленням розуміння
зазначеного в довіреності та правових
наслідків для неї. Вважає, що обставини
визначені ст.ст.225,229,230 ЦК України не
мали місця під час посвідчення
договору дарування спірної квартири.

Представник третьої особи -
Харківської міської ради в судовому
засіданні просив суд задвольнити
позовні вимоги в повному обсязі.
Посилався на те, що 08.10.2012р. ОСОБА_2
звернулась до Харківського міського
голови щодо виділення їй слухового
апарату на підставі довідки, виданої
30-ю Харківською міською клінічною
лікарнею 05.10.2012р., відповідно до якої
ОСОБА_2 встановлений діагноз-
двостороння хронічна сенсоневральна
туговухість З ступеня. Грошей на
отримання слухового апарату вона не
мала, тому була взята на облік для
отримання пільгового слухового
апарату. Представник Харківської
міської ради також зазначив, що сам
текст договору дарування не містить
посилань на те, що ОСОБА_2 має на час
його укладання вади слуху чи зору і що
нотаріусом були вчинені усі необхідні
заходи для того, щоб сторона договору у
повній мірі була інформована про суть
та наслідки дій, які вона вчиняла.
Вважає, що договір дарування був
підписаний ОСОБА_2 під впливом помилки,
якої вона припустилася через вади
слуху та зору.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м.Харкова від 05 березня 2014 року
задоволено позов прокурора
Комінтернівського району м. Харкова в
інтересах ОСОБА_6. Визнано недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
посвідчений 02.11.2010р. приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 за р. № 4908
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Визнано
за ОСОБА_2 право власності на квартиру
АДРЕСА_1

Не погодившись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення районного
суду та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову. В
обгрунтування апеляційної скарги
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Наголошує на те, що позивачка розуміла
наслідки своїх дій та договір
дарування укладений у відповідності до
вимог закону.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції, посилаючись на
ст.. 229 ЦК України, виходив з того, що
ОСОБА_2, вчинивши договір дарування
належної їй квартири, помилялась щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін. Про зазначене свідчить, що вона
продовжувала проживати у спірній
квартирі й після укладання договору.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, так як
він відповідає вимогам закону
обставинам справи та зроблений у
відповідності із зібраними доказами.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу від
09.07.1997 року належала квартира АДРЕСА_1.(
а. с. 12).

До укладання договору дарування, 25.10.2010
року ОСОБА_2 було надано ОСОБА_4
довіреність на представництво її
інтересів в установах з питань збору
документів щодо відчуження належної
ОСОБА_2 спірної квартири. Вказана
довіреність була посвідчена приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 у приміщенні
лікарні № 17, в якій на той час
знаходтась на лікуванні ОСОБА_2 за
викликом ОСОБА_4.( а. с. 10).

02 листопада 2010 року приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 було посвідчено
договір дарування спірної квартири
АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 та
зареєстровано в реєстрі за №4908.
Вказаний договір було посвідчено за
місцем розташування робочого місця
нотаріуса ОСОБА_3.( а. с. 8).

Згідно ст. 717 ЦК України за договором
дарування одна сторона передає або
зобов»язується передати в майбутньому
другій стороні безоплатно майно у
власність.

Відповідно до вимог ст.203 ЦК України
серед загальних вимог, додержання яких
є необхідним для чинності правочину, є
вимога про волевиявлення учасника
правочину, яке має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Договір дарування вважається
укладеним, коли сторони мають повну
уяву не тільки про предмет договору, а й
досягли згоди про всі його істотні
умови.

Згідно до вимог ст.16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів може бути, зокрема, визнання
правочину недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Представники апелянта посилаються на
висновок експертизи, яка була
проведена в рамках іншої цивільної
справи за позовом самої ОСОБА_2 Згідно з
висновками вказаної експертизи від
22.11.2011р., оглянутої в судовому
засіданні, у ОСОБА_2 ознак психозу та
недоумства не виявлено. За своїм
психічним станом вона здатна розуміти
значення своїх дій та керувати ними. У
ОСОБА_2 в проміжок часу укладення
договору дарування 02.11.2010р. ознак
будь-якого психічного розладу не
виявлено, за своїм психічним станом
вона була здатна розуміти значення
своїх дій та керувати ними.

Але уточнені позовні вимоги прокурора
Комінтернівського району м.Харкова
пов»язані з тим, що ОСОБА_2 не була
обізнана про правову природу
правочину, що пов»язано зі станом її
здоров»я, похилим віком, які позбавили
її можливості особисто прочитати або
прослухати текст договору прочитаний у
голос іншою особою.

В судовому засіданні суду першої
інстанції представник відповідача та
приватний нотаріус ХМНО підтвердили
той факт, що текст договору дарування
було зачитано ОСОБА_2 приватним
нотаріусом, а потім ОСОБА_2 його
підписала.

Але згідно дослідницької частини
вказаного вище висновку експертизи від
22.11.2011р., ОСОБА_2 з 29.03.2010р. по 21.04.2010р.
знаходилась на лікуванні в ХОГ для
інвалідів війни та їй разом з іншими
діагнозами було встановлено діагноз -
хронічна нейросенсорна туговухість.
Тобто, туговухість була встановлена ще
до укладання оспорюваного договору.

Також, представник відповідача ОСОБА_4
в судовому засіданні підтвердила той
факт, що ОСОБА_2 вже давно має вади
слуху, але слуховим апаратом, який у неї
був вона не користується.

Суд першої інстанції обґрунтовано
визнав, що висновок експертизи разом з
поясненнями ОСОБА_2, приватного
нотаріуса та представника відповідача
свідчать про те, що на час укладання
оскаржуваного договору ОСОБА_2 не мала
слухового апарату. Вказані обставини
дають підстави вважати, що ОСОБА_2 не
могла самостійно прочитати текст
договору, а з урахуванням того, що
відсутні відомості про те, чи був
прочитаний їй у голос текст договору і
якщо був прочитаний, то з якої відстані,
тому, відсутні підстави вважати, що
ОСОБА_2 була обізнана про правову
природу вчиненого нею правочину.

Крім того, сам текст договору дарування
від 02.11.2010р. не містить посилань на те,
що ОСОБА_2 має на час його укладання
вади слуху і що нотаріусом були вчинені
усі необхідні заходи для того, щоб
сторона договору у повній мірі була
інформована про суть та наслідки дій,
які вона вчинила.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
допитані судом першої інстанції,
підтвердили, що ОСОБА_2 не мала наміру
дарувати квартиру ОСОБА_1, оскільки
мала рідного сина та доньку, та бажала
розпорядитись належною їй квартирою на
їх користь.

Районний суд правильно не взяв до
уваги пояснення свідків ОСОБА_12,
ОСОБА_13 та ОСОБА_14, оскільки вони
повністю спростовуються матеріалами
справи.

В зв»язку з наведеним судом першої
інстанції обґрунтовано встановлено, що
ОСОБА_2, вчинивши договір дарування
належної їй квартири, помилялась щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, оскільки продовжувала
проживати у спірній квартирі й після
укладання договору.

Відповідно до ст.. 229 ЦК України
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилялася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов»язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність, або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Тому суд першої інстанції правильно
визнав, що позовні вимоги прокурора
Комінтернівського району м.Харкова в
інтересах ОСОБА_2 підлягають
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України,
суд на законних підставих визнав право
власності на спірну квартиру АДРЕСА_1
за ОСОБА_2

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно
досліджені і оцінені обставини по
справі, надані сторонами докази.

Доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або
скасування судового рішення судова
колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308,
313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м.Харкова від 05 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
СУДДІ: