Справа № 0603/2-1006/11
пр.№ 2/0274/5/14
Рішення

Іменем України

25.04.2014 року Бердичівський
міськрайонний суд Житомирської
області в складі головуючого судді
Потапової Т.М., з участю секретаря Качур
Н.Д., позивачки, представника
відповідача ОСОБА_1, розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку „Приватбанк", ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання договору іпотеки недійсним, -

Встановив:

Позивачка звернулася до суду з
зазначеним позовом. В обґрунтування
позовних вимог зазначила, що під час
розгляду справи судом за позовом ПАТ КБ
„Приватбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та до
неї про звернення стягнення вона
дізналася про існування договору
іпотеки № ZRSWGA00000104 від 28.12.2006 року,
згідно з яким передано в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1. Вона ніяких
договорів не підписувала, договір
підроблений сторонньою особою,
всупереч ч.3 ст.203 ЦК України не було її
волевиявлення на укладення договору
іпотеки.

В судовому засіданні позивачка
позовні вимоги підтримала з
зазначених підстав. Суду пояснила, що
сусідка ОСОБА_9 стала до них ходити та
пропонувати допомогу, останній були
потрібні гроші, вона запропонувала
взяти кредит на сина ОСОБА_3, а
виплачувати буде вона. ОСОБА_3 взяв
кредит в банку в сумі 21000 доларів США,
гроші віддав ОСОБА_9, яка платила чотири
місяці по 586 доларів, потім сплату
припинила. ОСОБА_9 брала її паспорт,
прописувала та виписувала її з
квартири, зробила приватизацію
квартири на неї та двох синів, вона
особисто нікуди не ходила, ніяких
документів не підписувала. Потім
почали телефонували з банку про
несплату кредиту, подали до суду, стало
відомо про приватизацію квартири та
укладення договору іпотеки.

Представник ПАТ КБ „Приватбанк"
проти позову заперечив, мотивуючи тим,
що в матеріалах кредитної справи є всі
документи на квартиру та передання її в
іпотеку банку, при укладенні договору
нотаріусом перевірялися документи та
підписи сторін, просить застосувати
строк позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явилися, надали заяви з
проханням розглядати справу за їх
відсутності.

Заслухавши пояснення, сторін,
свідків, дослідивши письмові докази,
суд дійшов висновку про задоволення
позовних вимог.

Судом встановлені наступні
обставини та відповідні ним
правовідносини.

28.12.2006 року укладений договір
іпотеки № ZRSWGA00000104 між ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ЗАТ КБ „Приватбанк", згідно з
яким в іпотеку банку передано
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4.(а.с.8) Іпотекою
забезпечено виконання кредитного
договору від 28.12.2006 року про отримання
кредиту ОСОБА_3 в розмірі 21000 доларів
США.

Позивачка стверджує, що договору
іпотеки не підписувала, підпис в цьому
договорі їй не належить. Згідно з
висновком експерта від 27.12.2013 року № 1/897
підпис в графі „Підпис ОСОБА_2"
договору іпотеки № ZRSWGA00000104 від 28.12.2006
року виконаний не ОСОБА_2, а іншою
особою. (а.с.203-207,т.1)

Відповідач ОСОБА_4 суду пояснив,
що ОСОБА_9 брала кредит на його брата
ОСОБА_3, він був у нотаріуса ОСОБА_7,
підписував документи, які саме не знає,
нотаріус нічого не пояснив, чи були
присутні мати та брат не пам'ятає.

Допитаний в якості свідка
відповідач ОСОБА_3 суду пояснив, що в 2006
році він проживав в м.Житомирі у бабусі,
зловживав спиртними напоями та
наркотичними засобами, приїздив до
матері ОСОБА_2 в м.Бердичів, де
познайомився з ОСОБА_9, її чоловік
ОСОБА_8 став його хрещеним батьком,
ОСОБА_8 займався бізнесом, ОСОБА_9
обіцяла допомогти з роботою та
приватизацією квартири, просила взяти
кредит. Він був одружений, але з жінкою
не проживав, потрібна була згода
дружини на отримання кредиту, він надав
ОСОБА_9 свій паспорт, після чого в ньому
з'явився штам про розлучення. Він з
ОСОБА_9 та незнайомим чоловіком, якого
вона називала „ОСОБА_10", їздили в банк,
він підписував якісь документи, гроші
отримала ОСОБА_9, про заставу квартири
не знав. Матері про заставу квартири
нічого не казав, лише повідомив, що є
проблеми з банком.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що в
2006 році купила квартиру в будинку по
АДРЕСА_1, де проживала ОСОБА_2, почали з
нею спілкуватися, її цивільний чоловік
ОСОБА_8 став хрещеним батьком сина
ОСОБА_2 - ОСОБА_3. ОСОБА_8 потрібні були
гроші, він сказав, що вони з ОСОБА_3
взяли кредит, оформленням кредиту та
приватизацією квартири ОСОБА_2 вона не
займалася, гроші отримав ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що про
приватизацію квартири ОСОБА_2 та
оформлення кредиту йому нічого
невідомо.

Допитаний в якості свідка
приватний нотаріус ОСОБА_7 пояснив, що
йому були надані всі документи і він
посвідчив іпотечний договір,
конкретних подій не пам'ятає.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст.203
цього кодексу.

Згідно з ч.3 вказаної статті
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Позивачка категорично заперечує
укладення нею договору іпотеки та факт
підписання цього договору. Про факт
підписання договору іпотеки іншою
особою свідчить висновок
почеркознавчої експертизи, покази
відповідача ОСОБА_4, свідка ОСОБА_3.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 дали суду
протилежні покази, ОСОБА_9 ствердила, що
кредит брався ОСОБА_3 для ОСОБА_8 і він
отримав кредитні кошти. ОСОБА_8 ці
обставини категорично заперечив,
ствердив, що про кредит та приватизацію
квартири йому не відомо, цим займалася
дружина.

Отже, судом встановлено, що кредит
був взятий ОСОБА_3 для іншої особи, яка
частково погашала кредит. Позивачка та
відповідачі ОСОБА_4 стверджують, що ця
особа - ОСОБА_9, яка займалася
приватизацією квартири та підготовкою
усіх документів для укладення
договорів. Свідоцтво про право
власності на квартиру було видано
25.12.2006 року, 28.12.2006 року укладені
кредитний та іпотечний договори.

Позивачка ОСОБА_2 є інвалідом 1
групи з 2012 року, до цього мала 2-гу групу
інвалідності, систематично лікується,
має хронічне запальне захворювання
голови та спинного мозку, наслідком
чого є порушення функції нижніх
кінцівок, про що пояснила лікар
Миронова А.В. в судовому засіданні та
свідчать численні медичні документи,
які є в матеріалах справи. Через
хворобу ОСОБА_2 не могла самостійно
займатися оформленням чисельних
документів, необхідних для
приватизації квартири та укладення
банківських договорів.

Наведені докази в їх сукупності
свідчать про те, що позивачка дійсно не
укладала та не підписувала договір
іпотеки, це було зроблено іншою особою.
Відсутність її волевиявлення на
вчинення правочину є підставою для
визнання його недійсним.

Згідно з п.35 постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року „Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин" відповідно до
ч.3 ст.5 Закону України „Про іпотеку"
частина об'єкту нерухомого майна може
бути предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі та реєстрації права
власності на неї як окремий об'єкт
нерухомості. Це положення повинно
застосовуватися судом з урахуванням
змісту ч.2 ст.6 цього закону щодо
нерухомого майна, яке перебуває у
спільній власності.

Як вбачається з матеріалів справи
власниками предмету іпотеки -
нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 є
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, яким дана
квартира належить на праві спільної
власності без виділення частки в
натурі.(а.с.31,т.1) Враховуючи дані
обставини, договір іпотеки укладався
банком з усіма учасниками спільної
приватної власності об'єкта
нерухомості.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 свою
причетність до підписання договору
іпотеки не заперечують, позивачка, як
встановлено судом, цей договір не
підписувала.

Відповідно до ст..217 ЦК України
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

За викладених вище обставин
оспорюваний договір іпотеки не міг
бути укладений без згоди хоча би одного
з співвласників спільної власності на
предмет іпотеки, оскільки це
суперечило би ч.2 ст.6 ЗУ „Про іпотеку", а
саме: майно, що є у спільній власності,
може бути передано в іпотеку лише за
нотаріально посвідчено згодою усіх
співвласників, або без згоди інших
співвласників за умови виділення
частки в натурі та реєстрації на неї
права власності як на окремий об'єкт
нерухомості.

Отже, договір іпотеки визнається
недійсним в цілому.

Відповідачем у справі ПАТ КБ
„Приватбанк" заявлено про
застосування строків позовної
давності та відмови в позові з тих
підстав, що позивачка звернулася до
суду в грудні 2010 року після спливу
трирічного строку позовної давності,
оскільки договір іпотеки був укладений
28.12.2006 року.

Позивачка суду пояснила, що про
існування оспорюваного договору не
знала, 13.10.2010 року Бердичівським
міськрайсудом ухвалено заочне рішення
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, після цього вона звернулася
до суду з заявою про перегляд цього
рішення.

Оглядом матеріалів справи № 439/09
встановлено, що 26.09.2008 року ЗАТ КБ
„Приватбанк" звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, 13.10.2010 року було ухвалено
заочне рішення про задоволення
позовних вимог, 25.10.2010 року ОСОБА_2
звернулася до суду з заявою про
перегляд заочного рішення, після
відмови у його перегляді - з
апеляційною скаргою на дане рішення,
після розгляду справи апеляційною
інстанцією 01.03.2010 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом про
визнання недійсним іпотечного
договору.

Відповідно до ст..261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Договір іпотеки укладений 28.12.2006
року, про порушення свого права
позивачка дізналися в 2010 році з
ухваленого судом рішення за позовом
банку про звернення стягнення на
предмет іпотеки. Дані обставини
підтверджуються наданими суду
доказами.

Отже, суд дійшов висновку, що
строк позовної давності позивачкою не
пропущений.

Позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст..88 ЦПК України
підлягають стягненню з відповідачів
судові витрати: сплачений позивачкою
судовий збір та витрати за проведення
судової експертизи на користь
експертної установи.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212-215,

ЦПК України,

Вирішив:

Позов ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку „Приватбанк", ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання договору іпотеки недійсним
задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки №
ZRSWGA00000104 від 28.12.2006 року, укладений між
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ЗАТ КБ
„Приватбанк", посвідчений 28.12.2006 року
приватним нотаріусом Бердичівського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрованим в реєстрі за № 3800,
предметом іпотеки якого є трикімнатна
квартира АДРЕСА_1.

Стягнути з відповідачів на
користь позивачки витрати по сплаті
судового збору в сумі 17 грн. та
інформаційне-технічне забезпечення в
сумі 37 грн.. в рівних частках.

Стягнути з відповідачів за
проведення судової почеркознавчої
експертизи 900,48 грн. в рівних частках по
300,16 грн. з кожного на рахунок 1843
одержувач НДКЦ при УМВС України в
Житомирській області, код 25574601, банк
одержувача: УДК в Житомирській області
МФО-811039.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Бердичівський
міськрайонний суд протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Потапова Т.М.