Справа № 145/271/14-ц Провадження №
22-ц/772/1501/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Мазурчак А. Г.Категорія: 27
Доповідач: Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

06 травня 2014 року м. Вінниця Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтка Ю.Б., Голоти Л.О.,

при секретарі Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк»

на заочне рішення Тиврівського
районного суду Вінницької області від
18 березня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

встановила:

В лютому 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся в районний суд з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що відповідно до
укладеного договору від 13.02.2007 року
відповідач отримав кредит у розмірі
1551,57 грн. зі сплатою відсотків за
користування ним у розмірі 12% на рік на
суму залишку заборгованості.

Однак через неналежне виконання своїх
зобов'язань станом на 22.01.2014 року
виникла заборгованість за кредитом в
сумі 20644,88 грн., яку позивач просив
стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Тиврівського
районного суду Вінницької області від
18 березня 2014 року в задоволенні позову
ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погодившись із рішенням представник
позивача ПАТ КБ «Приватбанк» подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення і ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Рой В.Л.
вимоги апеляційної скарги підтримав на
умовах, викладених у ній і просив
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, повідомлений про
дату, час і місце судового засідання
шляхом направлення судової
повістки-виклику за адресою
зареєстрованого у встановленому
законом порядку місця проживання, до
суду не з'явився, що відповідно до статі
305 ЦПК України не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача,
вивчивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляції та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд, зокрема,
вирішує питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити і
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам не відповідає. Суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, вважав
встановленими обставини, які мають
значення для справи, проте не були
доведеними, прийшов до висновків, які
не відповідають обставинам справи, що
призвело до порушення і неправильного
застосування норм процесуального
права, та є підставою для скасування
рішення і ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
виходив з того, що порушення виконання
зобов'язань за кредитним договором
відповідачем відбулось у травні 2007
року, а тому сплив п'ятирічний строк
позовної давності, що визначений
умовами договору.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, так як він не
відповідає дійсним обставинам справи й
зроблений з неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Так по справі встановлено, що 13 лютого
2007 року між Публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2
був укладений кредитний договір
№VIXRRX07970106, згідно з умовами якого
останньому надано кредит в розмірі 1551,57
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Правовідносини, що виникли між
сторонами є договірними та
врегульовані ЦК України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти ( ч. 1 ст. 1048
ЦК України ).

Статтею 629 ЦК України визначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Відповідно до цієї норми зобов'язання
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність - це
покладення на правопорушника
основаних на законі невигідних
правових наслідків, які полягають у
позбавленні його певних прав або в
заміні невиконання обов'язку новим, або
у приєднанні до невиконаного обов'язку
нового додаткового.

Покладення на боржника нових
додаткових обов'язків як заходу
цивільно-правової відповідальності
має місце, зокрема, у випадку стягнення
неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

Крім того, згідно із статтею 536 ЦК
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до умов заяви позичальника
(а.с. 5) погашення заборгованості за
кредитом здійснюється у визначеному
порядку: щомісяця в період сплати за
який приймається період з 13 по 18 число
кожного місяця позичальник повинен
надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 175,99 грн. для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, винагороди,
комісії.

Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»
Стандарт) - 4.2, 5.1 визначено, що при
порушенні позичальником зобов'язань по
погашенню кредиту, передбачених Заявою
та п.п. 3.2.2, 3.2.3, 3.3.3 даних Умов, останній
сплачує банку відсотки користування
кредитом у подвійному розмірі
вказаному у тарифах і заяві, а також
пеню в розмірі 0,15 % від суми
простроченого платежу, але не менше 1
грн. за кожен день прострочки платежу.
Крім того, в п. 5.3. даних умов зазначено,
що при порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань більше ніж на 30 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми
заборгованості.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 31 Постанови від 30.03.2012, № 5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК
України при виборі правової норми, яка
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 355 цього Кодексу.

Згідно з правовою позицією Верховного
Суду України, викладеною в постанові
від 20 листопада 2013 року по справі
№6-126цс13 пункт 7 частини 11 статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою частиною 11 статті 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності або
винятків із встановленого частиною 4
статті 267 цього Кодексу правила про те,
що позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач заяви про застосування
строків позовної давності не подавав, а
тому суд першої інстанції на вказані
вимоги закону уваги не звернув і
застосував строк позовної давності
всупереч порядку, встановленому
частиною 4 статті 267 ЦК України.

Позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Оскільки позичальник ОСОБА_2 порушив
свої зобов'язання за кредитним
договором, у ПАТ КБ «Приватбанк»
виникло право пред'явити вимогу про
стягнення з нього заборгованості за
кредитним договором, що є підставою для
задоволення позову.

Відповідно до розрахунку
заборгованості за договором №VIXRRX07970106
від 13.02.2007 року (а.с. 4) до стягнення
підлягає: заборгованість за кредитом -
1304,16 грн., заборгованість за процентами
за користування кредитом - 7845,63 грн.,
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 342,09 грн., пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань - 9693,72 грн., штраф (фіксована
частина) 500 грн., штраф (процентна
складова) - 959,28 грн., а всього 20644,88 грн.

Неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи і порушення норм
матеріального права відповідно до
статті 309 ЦПК України є підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК
України із відповідача слід стягнути
на користь позивача судові витрати, а
саме сплачений судовий збір в розмірі
354,40 грн. (243,60 грн. за подання позову до
суду першої інстанції та 121,80 грн. за
подання апеляційної скарги).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Тиврівського районного
суду Вінницької області від 18 березня
2014 року скасувати та ухвалити нове,
яким позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
№VIXRRX07970106 укладеного 13 лютого 2007 року у
розмірі 20644 грн. 88 коп., із яких:
заборгованість за кредитом - 1304,16 грн.,
заборгованість за процентами за
користування кредитом - 7845,63 грн.,
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 342,09 грн., пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань - 9693,72 грн., штраф (фіксована
частина) 500 грн., штраф (процентна
складова) - 959,28 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» судові
витрати по справі в розмірі 354,40 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте
протягом двадцяти днів з цього часу
може бути оскаржене в касаційному
порядку шляхом подання касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільний і
кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М. Судді:
З оригіналом вірно: Суддя
апеляційного суду /підпис/ Войтко Ю.Б.
/підпис/ Голота Л.О.
Стадник І.М.