Номер провадження 22-ц/775/3147/2014
Головуючий в 1 інстанції Дехта Р.В.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.,

суддів
Соломахи Л.І., Супрун М.Ю.,

при секретарі
Мишко Д.О.,

за участю

позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Рябошапка Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Фермерського господарства «Водолій»
про розірвання договору оренди
земельної ділянки, за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення
Старобешівського районного суду
Донецької області від 07 березня 2014
року,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Старобешівського районного
суду Донецької області від 07 березня 2014
року відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до Фермерського
господарства (далі ФГ) «Водолій» про
розірвання договору оренди земельної
ділянки від 09 січня 2008 року.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
просила скасувати рішення суду та
розірвати договір оренди земельної
ділянки від 09 січня 2008 року, що
укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Водолій».
Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що
договором передбачена можливість
розірвання договору оренди у разі
переходу права власності і що вона
зверталась до відповідача з вимогою
щодо розірвання договору оренди.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції позивач ОСОБА_1 підтримала
доводи апеляційної скарги та просила
її задовольнити.

Представник відповідача Рябошапка Д.С.
заперечував проти доводів апеляційної
скарги та просив залишити рішення суду
без змін.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в
лютому 2014 року позивач звернулася до
відповідача з позовом про розірвання
договору оренди земельної ділянки і
зазначала, що на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від 15
серпня 2013 року вона є власником
земельної ділянки площею 14,1771 га, що
розташована за адресою: Донецька
область, Старобешівський район,
Старобешівська селищна рада, цільове
призначення (використання) якої -
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
кадастровий номер :02:000:0057. Раніше
зазначена земельна ділянка належала її
покійному чоловіку ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3. За життя ОСОБА_3 09 січня 2008
року укладено договір оренди вказаної
земельної ділянки із відповідачем.
Згідно з п. 40 вказаного договору
перехід права власності на орендовану
земельну ділянку до другої особи є
підставою для зміни умов або
розірвання договору після закінчення
сільськогосподарського року. Після
переходу права власності на земельну
ділянку, вона звернулась до
відповідача із вимогою повернути
ділянку у її володіння, але їй
відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні вимог про
розірвання договору оренди, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачка
не довела, що зверталася до відповідача
з вимогою про розірвання договору
оренди земельної ділянки після
закінчення сільськогосподарського
року, пропонувала виплату компенсації
затрат по підготовці земельної ділянки
на наступний рік оренди.

Такий висновок суду апеляційний суд
вважає правильним і таким, що
відповідає встановленим у справі
обставинам та вимогам закону.

Відповідно до части 2 статті 651 ЦК
України договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Частиною 4 статті 32 Закону України «Про
оренду землі» перехід права власності
на орендовану земельну ділянку до
іншої особи, а також реорганізація
юридичної особи-орендаря не є
підставою для зміни умов або
розірвання договору, якщо інше не
передбачено договором оренди землі.

Судом першої інстанції встановлено і
це вбачається з матеріалів справи, що 9
січня 2008 року між ОСОБА_3 та ФГ
«Водолій» укладено договір оренди
земельної ділянки, який зареєстрований
Старобешівським районним відділом
Донецької регіональної філії ДП «Центр
державного земельного кадастру»,
предметом договору є земельна ділянка
площею 12,5438 га, з них ріллі 12,5438 га, строк
дії договору 10 років.

Згідно з п. 40 вказаного договору
перехід права власності на орендовану
земельну ділянку до другої особи є
підставою для зміни умов або
розірвання договору після закінчення
сільськогосподарського року з
виплатою компенсації затрат орендарю
по підготовці земельної ділянки на
наступний рік оренди (посів озимих
культур, оранка ділянки та інше).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 15 серпня 2013
року спадкоємцем померлого ОСОБА_3, 1955
року народження, є його дружина ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадщина, на яку видано
свідоцтво від 15 серпня 2013 року,
складається з земельної ділянки площею
14,1711 га, та належала спадкодавцю на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку ІУ-ДН
№072908 від 17 жовтня 2002 року.

Суд першої інстанції підставно
послався на те, що позивачка не надала
суду доказів, що зверталась до
відповідача ФГ «Водолій» з вимогою про
розірвання договору оренди земельної
ділянки та пропозицією про виплату
компенсації затрат орендаря по
підготовці земельної ділянки на
наступний рік, хоча суд встановив, що
відповідачем за період з серпня 2013 року
по кінець жовтня 2013 року включно
здійснено дискування земельної
ділянки, внесення мінеральних добрив
та зорано земельну ділянку, загальна
вартість вищезазначених робіт
становить 10 440 гривень.

З урахуванням встановлених у справі
обставин, суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про
розірвання договору оренди земельної
ділянки від 09 січня 2008 року, що був
укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Водолій» не
підлягають задоволенню, оскільки
позивачка ОСОБА_1 не довела, що
зверталася до відповідача після
закінчення сільськогосподарського
року (час від початку землеробських
робіт до збирання врожаю) з вимогою про
розірвання вищевказаного договору
оренди землі, пропонувала після
закінчення сільськогосподарського
року виплату компенсації затрат
орендарю по підготовці земельної
ділянки на наступний рік оренди, з
позовом до суду звернулася лише 05
лютого 2014 року в період дії
сільськогосподарського року, коли
відповідачем вже в період з серпня по
жовтень 2013 року включно проведенні
роботи по підготовці земельної ділянки
(дискування, внесення мінеральних
добрив, оранка), тобто коли
сільськогосподарський рік розпочався.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправильного застосування судом норм
матеріального права та не врахування
наданих нею доказів, а саме: її
звернення до суду в жовтні 2013 року з
позовом про усунення перешкод у
користування земельною ділянкою, в
задоволенні якого рішення суду від 26
грудня 2013 року ОСОБА_1 було відмовлено,
апеляційний суд визнає
необгрунтованими та такими, що не
спростовують висновків суду щодо
недоведеності вимог про розірвання
договору оренди.

Крім того, апеляційний суд вважає, що
позивачка не позбавлена можливості
звернутися відповідно до положень
пункту 40 Договору оренди земельної
ділянки від 09 січня 2008 року до
відповідача з вимогами про розірвання
договору оренди земельної ділянки
після закінчення
сільськогосподарського 2014 року .

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
правовідносини, що склалися між
сторонами і їм надана належна правова
оцінка, в судовому рішенні повно
відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Апеляційний суд визнає, що наведені в
апеляційній скарзі позивача доводи є
необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді справи вимог
матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Старобешівського районного
суду Донецької області від 07 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
О.М. Пономарьова

Судді:
Л.І. Соломаха

М.Ю. Супрун