Справа № 703/445/14-ц р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2014 року Смілянський міськрайонний
суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді
Калашника В.П.

при секретарі
Холодняк Л.П.

з участю адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Сміла цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

З 16 листопада 2002 по 2 грудня 2011 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, в період якого придбали квартиру
АДРЕСА_1.

Позивачка, посилаючись на те, що вони з
відповідачем після розірвання шлюбу не
можуть проживати однією сім'єю,
звернулася в суд і просить визнати за
нею право власності на 1/2 частину
квартири, придбаної в період шлюбу.

Представник відповідача позов не
визнав та пояснив, що квартира є
особистою власністю відповідача,
оскільки придбана на кошти його матері.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 6 листопада 2002
по 2 грудня 2011 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується рішенням суду від 2
грудня 2011 року.

За час спільного проживання подружжям
придбано квартиру АДРЕСА_1, яка
зареєстрована на відповідача, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 7 грудня 2002 року.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є
матір'ю ОСОБА_3 Перед одруженням сина
вона вирішила подарувати йому
квартиру. В період вересня - жовтня 2002
року, домовившись з ОСОБА_5 про купівлю
квартири за 1800 доларів США, вона
передала останньому 500 доларів
завдатку і почала проводити ремонт.
Нотаріально оформити договір
купівлі-продажу до 5 грудня 2002 року не
могли, оскільки син ОСОБА_5, який є
співвласником квартири, був
неповнолітнім. З метою уникнення
отримання від органу опіки та
піклування дозволу на продаж квартири,
договір купівлі-продажу нотаріально
посвідчили 7 грудня 2002 року. Це ж в
судовому засіданні підтвердили і
свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України
заперечення однієї із сторін факту
вчинення правочину може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Позивачка заперечила факт вчинення
правочину дарування квартири
відповідачеві, а він, окрім показів
свідків, не надав суду доказів, які б
підтверджували, що спірна квартира є
його особистою власністю, так як була
подарована тільки йому, тому суд
вважає, що вона є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними, тому за
позивачкою слід визнати право
власності на 1/2 її частину.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивачки слід
стягнути понесені нею судові витрати:
661 грн 50 коп судового збору, та з
урахуванням складності справи та часу,
витраченого на її розгляд - 1500 грн за
надання правової допомоги адвокатом.

На підставі наведеного, ст.ст. 68-71
СК України, ст. 368 ЦК України, керуючись
ст.ст. 60, 88, 174, 213, 215 ЦПК України, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину спільного майна подружжя, а
саме: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2161
грн 50 коп понесених нею судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через Смілянський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження, а
в разі оскарження - після розгляду
справи апеляційним судом, якщо воно не
буде скасовано.

Головуючий:
В. П. Калашник