Справа № 755/5621/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"08" травня 2014 р. Дніпровский районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря Ликсової
А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Дніпровського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві,
третя особа ОСОБА_2 про звільнення
майна з-під арешту,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до відповідача про скасування
арешту, накладеного на квартиру
АДРЕСА_1, що належить йому на праві
власності, обтяжену з метою
забезпечення цивільного позову на
підставі постанови старшого слідчого
СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в
місті Києві Науменко І.І. під час
досудового слідства у кримінальній
справі № 54-3543, на даний час кримінальне
провадження № 0000134.

Вимоги мотивує тим, що він є власником
вказаної квартири, яку придбав 04 серпня
1993 року за договором купівлі-продажу,
посвідченого старшим нотаріусом
Тринадцятої Київської державної
нотаріальної контори Лаврентьєвою Е.О.,
зареєстрованим в КМБТІ.

У провадженні слідчого відділу
Дніпровського РУ ГУМВС України в місті
Києві перебувало кримінальне
провадження внесене до Єдиного
реєстру досудових розслідувань на №
0000134 за ст. 15 ч. 1, ст. 190 ч. 4 КК
України.

30 грудня 2013 року старшим слідчим СУ
ГУМВС України в місті Києві Коток Н.О.
вказане кримінальне провадження №
0000134 закрите у зв»язку з
відсутністю кримінального
правопорушення.

Однак, при закритті слідчим
кримінального провадження залишилося
не вирішеним питання щодо звільнення
з-під арешту квартири АДРЕСА_1.

Арешт був накладений під час
досудового слідства 05.01.2012 року старшим
слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС
України в місті Києві Науменко І.І. під
час розслідування кримінальної справи
№ 54-3543, яка після введення в дію нового
КПК України була внесена до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0000134.

У зв»язку з викладеним він обмежений в
реалізації свого права щодо
розпорядження та користування
належним йому майном, чим порушуються
його конституційні права, як власника.

Представники позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7
в судовому засіданні підтримали
позовні вимоги та обставини, викладені
у заяві, проти постановлення заочного
рішення не заперечували.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового засідання відповідач
був повідомлений належним чином, про
причини неявки представника суд
повідомлено не було, у зв'язку з чим суд
з урахуванням думки представників
позивача вважає за можливе розглянути
справу у відсутності представника
відповідача та відповідно до ст. 169 ч. 4,
ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 11 квітня 2014 року до участі у
справі було залучено у якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору ОСОБА_2 (а.с. 27).

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення
представників позивача, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що старшим слідчим
СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в
місті Києві Науменко І.І. під час
розслідування кримінальної справи №
54-3543, порушеної 26.12.2011 року стосовно
ОСОБА_1 за ознаками злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК
України, постановою від 05.01.2012 року
накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1
(а.с. 26, 27).

Вказані матеріали досудового
розслідування за ознаками
кримінального правопорушення
передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК
України були внесені до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0000134.

30 грудня 2013 року старшим слідчим СВ
Дніпровського РУ ГУМВС України в місті
Києві Коток Н.О. винесена постанова про
закриття вищевказаного кримінального
провадження у зв»язку з відсутністю
складу кримінального правопорушення
(а.с. 3-5).

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві
власності позивачу, згідно договору
купівлі-продажу від 04.08.1993 року,
посвідченого старшим державним
нотаріусом Тринадцятої Київської
державної нотаріальної контори
Лаврентьєвою Е.О., зареєстрованого у
реєстрі за № 2у-436 та в Київському
міському БТІ за реєстраційним написом
на правовстановлювальному документі
за реєстровим № 35233/32246 від 28.04.2009 року
(а.с. 8-10).

Спірна квартира 26.09.2002 року була
відчужена на користь ОСОБА_2 (третьої
особи у справі) ОСОБА_8, який діяв за
довіреністю від імені позивача.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
27 червня 2013 року визнана недійсною
довіреність, посвідчена приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 від 24.07.2002
року за реєстровим № 1672, за якою ОСОБА_1
уповноважив ОСОБА_8 на продаж квартири
АДРЕСА_1.

Також визнано недійсним договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 від 26 вересня 2002 року за
реєстровим № 8506, згідно якого ОСОБА_8,
діючи від імені ОСОБА_1, продав ОСОБА_2
вказану квартиру (а.с. 15-20).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, за викладених обставин, право
власності позивача на квартиру АДРЕСА_1
встановлено вищевказаним рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 27 червня
2013 року, ухваленим у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи ОСОБА_8, приватні нотаріуси
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про визнання
довіреності та договору
купівлі-продажу недійсними та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа ОСОБА_8 про усунення
перешкод в користуванні власністю.

Постанова слідчого СВ Дніпровського РУ
ГУМВС України в місті Києві Коток Н.О.
про закриття кримінального
провадження від 30.12.2013 р. у зв»язку з
відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак складу
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст.
190 КК України, ґрунтується на рішенні
Апеляційного суду м. Києва від 27 червня
2013 року.

Відповідно до ст. 1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтереси юридичних осіб,
інтересів держави. За нормою статті 4
Цивільного процесуального кодексу
України визначено, що здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутись за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, серед інших,
припинення дії, яка порушує право.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійснені лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

З пояснень представників позивача, при
закритті слідчим кримінального
провадження арешт з квартири позивача
знято не було.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Верховний Суд України зробив правовий
висновок у спорі про звільнення майна
з-під арешту, відповідно до якого,
вимоги особи, що грунтуються на її
праві власності на арештоване в
процесі кримінального провадження
майно, розглядаються за правилами,
уставновленими для розгляду позовів
про звільнення майна з-під арешту.

За викладених обставин позов підлягає
задоволенню, оскільки знайшов своє
підтвердження в судовому засіданні.

Судові витрати представники позивача
просили покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
41 Конституції України, ст. ст. 16, 321, 325, 386,
391 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 10, 11, 57-64, 60, 88,
158,169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на
квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на
праві власності, обтяжену на підставі
постанови старшого слідчого СВ
Дніпровського РУ ГУМВС України в місті
Києві Науменко І.І. про накладення
арешту на майно від 05.01.2012 року під час
досудового слідства у кримінальній
справі № 54-3543 (кримінальне провадження
№ 0000134).

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя