АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3077/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Казак С.Ю. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Демченко
Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р.,
Волошина М.П.

при секретарі - Денисенко
А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 02 липня 2013 року
по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в
и л а :

У листопаді 2009 року публічне
акціонерне товариство «Перший
Український Міжнародний Банк» (далі -
ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з
уточненим позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки, мотивуючи тим, що 22
квітня 2008 року між закритим
акціонерним товариством «Перший
Український міжнародний банк»,
правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та
ОСОБА_4 був укладений кредитний договір
№6294317, до умов якого останньому було
надано кредит на суму 300.000 доларів США
зі строком погашення кредиту до 22
квітня 2017 року.

Зазначали, що з метою забезпечення
виконання зобов'язань за зазначеним
вище кредитним договором між банком та
ОСОБА_2 22 квітня 2008 року укладений
іпотечний договір №6295280, за умовами
якого останній поручився перед банком
за виконання ОСОБА_4 зобов'язань, які
випливають з кредитного договору.
Предметом іпотеки є домоволодіння по
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві
власності.

Посилаючись на те, що свої зобов'язання
за кредитним договором ОСОБА_4 належним
чином не виконував, в зв'язку з чим
станом на 09 листопада 2011 року у
останнього виникла заборгованість за
кредитом в розмірі 369.602 долара США 84
цента та 170.168 грн.72 коп., а тому просили
стягнути на їх користь заборгованість
за іпотечним договором №6295289 від 22
квітня 2008 року шляхом звернення на
нерухоме майно, а саме, домоволодіння
АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_2 на праві
власності та за рахунок отриманих від
реалізації зазначеного майна коштів
задовольнити їх вимоги в загальному
розмірі станом на 09 листопада 2011 року,
які складають 396.602 долара США 84 цента та
170.168 грн.72 коп.

Рішенням Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 02 липня 2013 року
позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» задоволено в
повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення Кіровського
районного суду м.Дніпропетровська від
02 липня 2013 року та постановити ухвалу
про залишення позову без розгляду.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
находить, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
22 квітня 2008 року між ПАТ «ПУМБ» та
ОСОБА_4 було укладено кредитний договір
№6294317, за умовами якого банк надав
останньому кредитні кошти у розмірі
300.000 доларів США, з умовою повернення
зазначеної суми та сплати процентів до
22 квітня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язання
за даним кредитним договором, 22 квітня
2008 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_2
укладений іпотечний договір №6295280.
Предметом іпотеки є домоволодіння
АДРЕСА_1, власником якого є відповідач.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 належним
чином не виконує умови кредитного
договору, станом на 09 листопада 2011 року
допустив заборгованість перед банком в
розмірі 396.602 долара США 84 цента та 170.168
грн. 72 коп.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 18 січня 2012 року,
яке набрало чинності, з ОСОБА_4 на
користь ПАТ «ПУМБ» було стягнуто
заборгованість за кредитним договором
№6294317 від 22 квітня 2008 року станом на 09
листопада 2011 року в розмірі 396.602 долара
США 84 цента та 170.168 грн.72 коп.

Статтею 1054 ЦК України визначено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

При цьому ст.533 ЦК України
передбачено, що грошове зобов'язання
має бути виконане у гривнях. Якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті під час здійснення розрахунків
на території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Статтею 611 ЦК України визначено,
що у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно до ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Як зазначено в ст.572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

В ч.1 ст.575 ЦК України визначено, що
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Відповідно до ст.589 ЦК України у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно до ч.ч.1,2 ст.590 ЦК України
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 7 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що за рахунок
предмета іпотеки іпотекодержатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Якщо вимога за основним зобов'язанням
підлягає виконанню у грошовій формі,
розмір цієї вимоги визначається на
підставі іпотечного договору або
договору, що обумовлює основне
зобов'язання, у чітко встановленій сумі
чи шляхом надання критеріїв, які
дозволяють встановити розмір цієї
вимоги на конкретний час протягом
строку дії основного зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
«Про іпотеку» майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

Згідно до ч.ч.1,3 ст.33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п.9 постанови «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» №5 від 30
березня 2012 року, право вибору способу
судового захисту, передбаченого
законом або договором (дострокове
стягнення кредиту, стягнення
заборгованості, у тому числі шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.ст.3,4
ЦПК).

Задоволення позову кредитора про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави не є перешкодою для
пред'явлення позову про стягнення
заборгованості з поручителя за тим
самим договором кредиту у разі, якщо на
час розгляду справи заборгованість за
кредитом не погашена. Задоволення
позову кредитора про стягнення
заборгованості з поручителя не є
перешкодою для пред'явлення позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави з метою погашення
заборгованості за тим самим договором
кредиту у разі, якщо на час розгляду
спору заборгованість за кредитом не
погашена.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
з'ясувавши в достатньо повному об'ємі
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
правову оцінку, суд першої інстанції
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, а приведені в
апеляційній скарзі доводи зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 25 вересня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді: