Провадження № 2/470/28/14
Справа № 470/1299/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд
Миколаївської області у складі:

головуючого судді Лусти С.А.

при секретарі Дячук А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача Руденка О.Л.,
представника третьої особи Сініцина
А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до фермерського господарства
«Агро-Південь», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору відділ Держземагенства у
Березнегуватському районі
Миколаївської області, про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки,

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2013 року позивач звернувся
до Березнегуватського районного суду
Миколаївської області з позовом до
відповідача про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки.

В позові зазначив, що 08 грудня 2010 року в
Березнегуватському реєстраційному
окрузі Миколаївської регіональної
філії ДП «Центр ДЗК» було
зареєстровано договір оренди
земельної ділянки, укладений між ним та
відповідачем строком на 10 років. Даний
договір було укладено з порушенням
вимог чинного законодавства оскільки
не було погоджено всіх істотних умов,
передбачених ст.15 Закону України «Про
оренду землі». Так в договорі не
зазначено об'єкт оренди - конкретні
площі земельних ділянок, які
передаються в оренду, а зазначено лише
їх загальну площу, не зазначено умови
передачі в заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки. До договору не
долучено акту визначення меж земельної
ділянки в натурі та акту
приймання-передачі земельних ділянок.
Крім того просив зобов'язати
відповідача повернути йому земельну
ділянку.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, пояснив, що передав
відповідачу в оренду земельну ділянку,
площею 7,51 гектара. Чи підписував з ним
договір оренди не пам'ятає. Однак
згодом йому стало відомо, що у
відповідача мається підписаний ним та
зареєстрований у встановленому
законом порядку договір оренди на дві
земельні ділянки, які перебувають у
його власності. Зазначений договір
оренди вважає недійсним, оскільки він
укладений з порушенням норм чинного
законодавства, зокрема в ньому
відсутні його паспортні дані, що
унеможливлює ідентифікувати його як
особу орендодавця. Крім того пояснив,
що орендну плату за земельні ділянки
він отримує вчасно, в повному обсязі, а
тому будь-яких претензій до
відповідача він не має.

Представник позивача в судовому
засіданні також підтримав позовні
вимоги, пояснив, що у позивача у
власності мається лише одна земельна
ділянка, площею 7,51 гектара, а право
власності на іншу, площею 3,755 гектара,
він у встановленому порядку не
зареєстрував. Укладений між сторонами
договір оренди землі не відповідає
вимогам ст.15 Закону України «Про оренду
землі», оскільки в ньому не зазначено
паспортних даних позивача, вказана
площа земельної ділянки не співпадає з
її реальною площею, не зазначено про
оренду двох земельних ділянок, не
визначено умови передачі в заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельних ділянок.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позовних
вимог позивача, пояснив, що в 2009 році
домовився з позивачем про оренду
земельних ділянок, які належали йому на
праві власності, підписав з ним договір
та зареєстрував його у встановленому
законом порядку в 2010 році. В розділі
об'єкт оренди договору вказав загальну
площу двох земельних ділянок. Протягом
дії договору своєчасно та в повному
обсязі сплачував позивачу орендну
плату, а інколи видавав її в грошовому
виразі наперед. Крім договору підписав
з позивачем акт приймання-передачі
земельної ділянки. Крім того пояснив,
що відсутність в договорі умови
передачі в заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельних ділянок будь-яких прав
позивача не порушує.

Представник третьої особи в судовому
засіданні не бажав висловлювати
позицію з приводу позовних вимог
позивача, оскільки вважав, що не є
належною третьою особою.

Заслухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши докази у справі,
суд встановив наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником земельної ділянки,
площею 7,51 гектара для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, що знаходиться в межах
території Калузької сільської ради
Березнегуватського району та належить
йому на підставі державного акту на
право приватної власності на землю
серії І-МК № 024820, виданого Калузькою
сільською радою Березнегуватського
району Миколаївської області 05 січня
2000 року (а.с.7).

Крім того, рішенням Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 14 листопада 2005 року за позивачем в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_5 визнано право власності ще на 1/2
частину земельної ділянки, площею 7,51
гектара, яка розташована на території
Калузької сільської ради
Березнегуватського району та належала
померлому на підставі державного акту
на право приватної власності на землю
серії І-МК № 024821, виданого Калузькою
сільською радою Березнегуватського
району Миколаївської області 05 січня
2000 року (а.с.8,9).

В 2009 році між позивачем та відповідачем
було укладено договір оренди
вищевказаних земельних ділянок,
загальною площею 11,26 гектара строком на
10 років, який було зареєстровано у
Березнегуватському реєстраційному
окрузі Миколаївської регіональної
філії ДП «Центр ДЗК», про що 08 грудня 2010
року у Державному реєстрі земель
вчинено запис за № 21 (а.с.5-6).

20 грудня 2009 року між позивачем та
відповідачем було підписано акт
приймання-передачі зазначеної
земельної ділянки (а.с.55).

В пунктах 9 - 11 вказаного договору
сторонами визначено розмір орендної
плати, яка складає 3 % від нормативної
грошової оцінки землі, обчисленої з
урахування індексів інфляції та яка
вноситься орендарем до 01 грудня
кожного року.

Пунктами 15-25 договору оренди землі
сторони визначили умови використання,
цільове призначення земельної ділянки,
умови збереження стану об'єкту оренди,
умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю та умови повернення
земельної ділянки орендодавцеві.

Згідно п.26 укладеного між сторонами
договору на орендовану земельну
ділянку не встановлено обмеження
(обтяження).

У відповідності до п.п.32, 41-42 договору
позивач та відповідач визначили, що
ризик випадкового знищення або
пошкодження об'єкту оренди чи його
частини несе орендар та визначили
відповідальність сторін.

В даному договорі відсутні умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Будь-які претензії щодо використання
земельної ділянки та внесення орендної
плати у позивача відсутні.

Суд вважає, що між сторонами мають
місце цивільно-правові відносини, що
випливають з договору оренди землі та
правовідносини, щодо недійсності
правочинів.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору
та умови, що визначені законом як
істотні.

У відповідності до ч.ч.1,4 ст.15 Закону
України «Про оренду землі», в редакції
на час укладення договору, істотними
умовами договору оренди землі зокрема
є: об'єкт оренди (місце розташування та
розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду, умови збереження стану об'єкта
оренди, умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю, умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві, існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки, визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини, відповідальність сторін,
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду право оренди
земельної ділянки. Невід'ємною
частиною договору оренди землі зокрема
є план або схема земельної ділянки, яка
передається в оренду, акт визначення
меж земельної ділянки в натурі та акт
приймання-передачі об'єкта оренди.

Частина 6 вказаної статті визначає, що
договір оренди може передбачати
надання в оренду декількох земельних
ділянок, які знаходяться у власності
одного орендодавця.

Статтями 18 та 20 зазначеного Закону
передбачена обов'язкова державна
реєстрація договору оренди землі та
набрання ним чинності після
реєстрації.

Згідно з вимогами ст.15 вищевказаного
Закону паспортні дані орендодавця не є
істотною умовою договору, а тому цей
недолік, як і будь-які помилки в
договорі, як то площа земельної ділянки
(11,26 га замість 11,265 га), не перешкоджають
висновку про укладення і не можуть бути
достатніми підставами для визнання
його недійсним. Не є підставами для
визнання договору недійсним і
відсутність акту встановлення маж
земельної ділянки в натурі.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання її прав, свобод чи
інтересів.

Так в укладеному між сторонами
договорі оренди землі відсутні умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки. Проте, чи дійсно
відсутністю зазначених умов були
порушені права позивача і в чому саме
вони полягають, як в позовній заяві, так
і в судовому засіданні ні позивачем, ні
його представником вказано не було, що
є підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог.

Така ж правова позиція викладена
Верховним Судом України у постанові
від 25 грудня 2013 року № 6-78цс13, прийнятої
за результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з підстав,
передбачених ст.355 ЦПК України.

З огляду на викладене, враховуючи, що
зміст укладеного між сторонами
договору оренди землі відповідає
вимогам ст.15 Закону України «Про оренду
землі», сторони при його укладенні
досягли необхідних істотних умов,
передбачених Законом, до договору
додано акт приймання передачі об'єкту
оренди та схема земельної ділянки, а
порушення прав позивача через
відсутність в договорі деяких істотних
умов в судовому засіданні не доведена,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
позивача є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212 - 215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
фермерського господарства
«Агро-Південь», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору відділ Держземагенства у
Березнегуватському районі
Миколаївської області, про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Березнегуватський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів, з дня його проголошення.

Суддя
С. А. Луста