Справа № 741/1758/13-ц Провадження №
22-ц/795/885/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Киреєв О.В. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко
О.І.,суддів:Харечко Л.К., Скрипки А.А.,при
секретарі:Руденко О.М.,за
участю:представника позивача ОСОБА_5,
представника відповідача ОСОБА_6 -
ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Носівського районного суду
Чернігівської області від 07 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_6, ОСОБА_9 про розірвання договору
довічного утримання, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення Носівського
районного суду Чернігівської області
від 07 березня 2014 року та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на його
незаконність, необґрунтованість,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Рішенням Носівського районного суду
Чернігівської області від 07 березня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_6,
ОСОБА_9 про розірвання договору
довічного утримання задоволено.
Розірваного договір довічного
утримання від 8 серпня 2011 року,
укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, ОСОБА_9,
посвідчений приватним нотаріусом
Носівського районного нотаріального
округу ОСОБА_10, зареєстрований в
реєстрі за № 1007. Вирішено питання про
судові витрати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд першої інстанції дійшов
хибного висновку щодо неналежного
виконання відповідачами взятих на
себе обов'язків по утриманню ОСОБА_8
відповідно до умов договору довічного
утримання, та не довели обставин на які
посилалися у своїх запереченнях,
оскільки протягом двох з половиною
років скарг на умови спільного
проживання і матеріального
забезпечення з боку позивачки були
відсутні, а даний позов є намаганням
старшої дочки позивача ОСОБА_5 отримати
у власність спірний будинок.

На думку апелянта, судом першої
інстанції не враховано, що до
укладення договору довічного
утримання сторони проживали однією
сім'єю. Відповідачі допомагали
позивачу по господарству, зробили
ремонт і покращити умови проживання:
влаштовано водопостачання, змінено
розташування кімнат, побудовано ванну
кімнату, туалет, облаштовано столову
кімнату з підігрівом підлоги. На всі
будівельні роботи та матеріали, а також
на виготовлення документації на
узаконення переобладнання ними були
використані власні кошти на суму
близько 80 000 грн.

Крім того, апелянт зазначає, що судом
першої інстанції не дано критичної
оцінки та невірно трактовано покази
свідків: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача ОСОБА_5 просить
відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_6, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

По справі встановлено, що 8 серпня 2011
року між сторонами укладено договір
довічного утримання, посвідчений
приватним нотаріусом Носівського
районного нотаріального округу ОСОБА_10
та зареєстрований в реєстрі за № 1007.

Згідно з умовами даного договору
ОСОБА_8 передала ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у
власність належний їй на праві
власності житловий будинок АДРЕСА_1,
який розташований на земельній ділянці
площею 0,25 га, земельну ділянку площею
0,25 га та земельну ділянку площею 0,3115 га,
а останні зобов'язувалися довічно
утримувати позивача, на умовах цього
договору, а саме шляхом забезпечення
харчуванням, одягом, взуттям,
медикаментами, доглядом, необхідною
допомогою, оплатою комунальних послуг,
проведенням поточного ремонту та
довічним безоплатним проживанням у
вказаному будинку.

ОСОБА_6 та ОСОБА_9 зобов'язувалися
надавати ОСОБА_8 матеріальне
забезпечення, яке оцінене сторонами у
розмірі 250 грн., щомісячно.

Після укладення договору відповідачі
за особисті кошти та кошти позивача
здійснили перебудову будинку:
влаштували там водопостачання, змінили
розташування кімнат, побудували ванну
кімнату, туалет, облаштували столову
кімнату з підігрівом підлоги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8
про розірвання договору довічного
утримання, суд першої інстанції
виходив з того, що в ході судового
розгляду було доведено факт
неналежного виконання відповідачами
умов укладеного між сторонами 08 серпня
2011 року договору довічного утримання,
зокрема, щодо матеріального
забезпечення, забезпечення її
харчуванням, доглядом, одягом, взуттям,
медикаментами, а тому вказаний договір
було розірвано.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і апеляційний
суд, оскільки він відповідає зібраним у
справі доказам, яким суд дав належну
оцінка та відповідає вимогам
законодавства, якими регулюються
спірні правовідносини, зважаючи на
таке.

Статтею 744 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором довічного
утримання (догляду) одна сторона
(відчужував) передає другій стороні
(набувачеві) у власність житловий
будинок, квартиру або їх частину, інше
нерухоме майно або рухоме майно, яке
має значну цінність, взамін чого
набувач зобов'язується забезпечити
відчужувача утриманням та (або)
доглядом довічно.

Відповідно до приписів ст. 755
Цивільного кодексу України договір
довічного утримання (догляду) може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача або третьої особи, на
користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків незалежно
від його вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору

Зважаючи на наведені норми закону та
оцінивши обставини справи в
сукупності, суд першої інстанції
правильно визначив наявність
передбачених законом підстав для
задоволення позову, вказавши, що
відповідачам умови договору довічного
утримання виконувались неналежно.

Доводи апеляційної скарги про
дотримання ОСОБА_6 та ОСОБА_9 умов
оспорюваного договору відповідно до
ст.ст. 57-60 ЦПК України належними
доказами не підтверджено.

Не знайшли свого підтвердження в ході
апеляційного розгляду даної справи
доводи апелянта відносно того, що
показання деяких свідків не взяті до
уваги судом першої інстанції.

Покази свідків обґрунтовано не
покладені в основу оспорюваного
рішення, як визначальні, оскільки
допитані судом першої інстанції особи
не мешкали разом зі сторонами у спірній
квартирі, а отже не можуть достовірно
свідчити про належність або
неналежність надання позивачу
визначеного договором утримання.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Носівського районного суду
Чернігівської області від 07 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: