Провадження по справі № 2/260/184/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2014 року Ленінський районний
суд м. Донецька в складі:

головуючого судді:
Шестопалової Я.В.

при секретарі:
Колесник А.О.

за участю:

позивача:
ОСОБА_1

представника позивача:
ОСОБА_2

відповідача:
ОСОБА_3

представника відповідача:
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності шляхом виселення з
безпідставно займаного приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у здійсненні права власності
шляхом виселення з безпідставно
займаного приміщення. В обґрунтування
позову зазначила, що її синові, ОСОБА_5,
за життя на підставі договору
купівлі-продажу на праві власності
належала двокімнатна квартира АДРЕСА_1
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 помер.
Спадкоємцем зазначеної квартири
визначено її, про що видано свідоцтво
про право на спадщину за законом від
07.02.2011 р. Після смерті сина зазначену
квартиру без будь-яких правових
підстав і її згоди зайняла
відповідачка, ОСОБА_3, посилаючись на
спільне проживання з сином на протязі
кількох років та на наявність спільної
частки у спірній квартирі. Однак,
договір найму житла між нею, на правах
власника, та відповідачкою, не
укладався. ОСОБА_3 вселились в квартиру
самовільно, без реєстрації, без
визначення строку проживання і вже
кілька років користується належним їй
житлом без її згоди. Дії відповідача
фактично перешкоджають їй у
користуванні власністю та проживанню
членів її родини, зокрема, племіннику,
ОСОБА_6, який зареєстрований у спірній
квартирі з її згоди. Звернення до
дільничного інспектора Ленінського РВ
ДМУ ГУМВД України в Донецькій області з
проханням провести роз'яснювальну
роботу з правопорушницею, допомогти її
племіннику вселитися у квартиру, де він
зареєстрований, а відповідачку -
виселити, також не дали бажаного
результату. Відповідачка ОСОБА_3
систематично, протягом трьох років,
подає позовні заяви до Ленінського
районного суду м. Донецька, після
порушення провадження вживає всіх
можливих заходів до відкладення
розгляду справи, а коли підстави для
відкладення вичерпано - просить суд
залишити заяву без розгляду, що
дозволяє їй тягнути час та
користуватись чужим житлом. При цьому,
за всіма заявами в порядку
забезпечення позову накладався арешт
на спірне нерухоме майно. Вважає, що
ОСОБА_3 та її представник умисно
зволікають с розглядом порушених за їх
заявою справ з метою перешкодити їй
користуватись належним нерухомим
майном, у зв`язку з чим звернулася до
суду з відповідним позовом. Просила
визнати за нею право власності на
квартиру АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_3 з
безпідставно займаного приміщення та
стягнути судові витрати.

В процесі розгляду справи позивач
уточнила свої вимоги та просила суд
усунути перешкоди у здійсненні права
користування майном, а саме: квартирою
АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_3 із вказаної
квартири без надання іншого житла та
стягнути судові витрати.

Позивач у судовому засіданні уточнені
позовні вимоги підтримала у повному та
просила їх задовольнити. Пояснила, що
мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ОСОБА_3
мешкала за своєю адресою - по АДРЕСА_5, а
її син - ОСОБА_5, за своєю адресою, у
спірній квартирі по АДРЕСА_1 Однак він
був зареєстрований у неї по АДРЕСА_4.
Спірна квартира була придбана сином
для власних потреб. До смерті сина вона
бувала у його квартирі, однак речей
відповідачки там не бачила. В неї були
ключі від квартири, але ОСОБА_3 після
смерті сина поміняла замки і вона не
може майже чотири роки потрапити до
власної квартири, оскільки в наступний
час є власницею на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом.
Відповідачка мешкає там з лютого 2011
року, двері їй не відкриває, до квартири
її та її племінника, який там
зареєстрований, не пускає. ОСОБА_3
сказала, що квартира належить їй.

Представник позивача, ОСОБА_2, у
судовому засіданні підтримала позицію
ОСОБА_1 та просила уточнені позовні
вимоги задовольнити.

У судовому засіданні відповідач
пояснила, що з позовними вимогами не
згодна. Вказала, що зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_5. Дана квартира
належить їй на праві власності. У
спірній квартирі вона мешкає, оскільки
вони із сином позивачки, ОСОБА_5, її
купили. Квартиру купили десять років
тому. На неї квартиру не оформляли,
оскільки вона сама бажала, щоб квартира
була оформлена на ОСОБА_5. Разом з ним
вона мешкала там з 2001 року, а у 2004-2005
роках була там тимчасово прописана, як
наречена. Однак, подавати заяву до
органів РАГСу їй було ніколи. Після
смерті ОСОБА_5 вона віддала ключі від
квартири племіннику позивачки, замки в
ній не міняла, однак, вони часто
ломалися. ОСОБА_1 до неї з вимогами
виїхати зі спірної квартири не
зверталась. Вона може добровільно
звільнити цю квартиру, однак не бажає
цього робити, доки не буде рішення суду
з цього приводу та не буде вирішено
спір про її право на частину в цій
квартирі. В наступний час вона мешкає в
спірній квартирі із сином, оскільки їй
зручніше їздити до роботи. Їй відомо, що
позивачка зверталася до міліції зі
скаргою з приводу того, що вона не
пускає її і її племінника до спірної
квартири, оскільки до неї приходив
дільничний та повідомляв про це.
Заперечувала, щоб позивачка приходила
до спірної квартири у її відсутність,
оскільки там знаходяться її особисті
речі. Просила у задоволенні позову
відмовити.

Представник відповідача, ОСОБА_4, у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав та зазначив, що його довіритель,
ОСОБА_3 має право власності на частину
спірної квартири, оскільки спільно
мешкала в ній з ОСОБА_5 з 2002 року як
цивільна дружина. Вони купили її разом,
мешкали в ній та сплачували комунальні
послуги. Квартиру він купував на себе,
оскільки в нього не було свого житла.
Просив у задоволенні позову відмовити
у повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони та дослідивши
матеріали цивільної справи, дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Так, квартира АДРЕСА_1, належала на
праві власності ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу від 12.07.2002
року (а. с. 4), посвідченого приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрованого в реєстрі за №2759 та в
КП Бюро технічної інвентаризації в
реєстровій книзі за №3/19 дк (17) за
реєстровим №498.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Ленінського районного управління
юстиції у м. Донецьку Донецької області
25.06.2010 р., запис в книзі реєстрації
смерті №683 (а.с. 5).

Спадкоємцем зазначеної квартири
визначено ОСОБА_1 про що видано
Свідоцтво про право на спадщину за
законом від 07.02.2011 р., зареєстроване в
реєстрі за №290 (а.с. 6-7), яке
зареєстроване в Бюро технічної
інвентаризації м. Донецька 09.02.2011 р.,
номер запису 498 в книзі 3/42дк-9, що
підтверджується витягом про державну
реєстрацію прав серія ССУ №607656 (а.с. 8)
та технічним паспортом на квартиру (а.с.
9-10).

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Власник має право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном, яке він
здійснює на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 328 ЦК України передбачає,
що право власності набувається на
підставах не заборонених законом,
зокрема із право чинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, що мають у приватній
власності жилу квартиру, користуються
нею для особистого проживання і
проживання членів їх сімей та вправі
розпоряджатись цією власністю на свій
розсуд.

Способи захисту права власності
передбачені нормами ст.ст. 16, 386 ЦК
України.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Судом встановлено, що власником
спірного житлового приміщення:
квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, позивач по
справі. Яка, як вказала сама позивач,
зареєструвала свого племінника -
ОСОБА_6, у спірному приміщенні, що
підтверджено актом від 13.11.2013 р.

Однак, зазначену квартиру без її згоди
займає ОСОБА_3, відповідач по даній
справі. Хоча, договір найму житла між
позивачем, на правах власника, та
відповідачем, не укладався, про що не
заперечувала і сама ОСОБА_3 , яка в
судовому засіданні зазначила, що
дійсно проживає у спірній квартирі без
реєстрації і вже кілька років
користується вказаним житлом, оскільки
була вселена туди як наречена
колишнього власника. Даний факт також
підтверджено актами від 20.08.2010 р. та від
05.12.2012 р. (а.с. 11,12).

Крім того, встановлено, що між
сторонами виникли неприязні стосунки з
приводу спірного майна, що
підтверджується зверненнями ОСОБА_6 -
племінника позивача та самої позивачки
до Ленінського РВ ДМУ УМВС України в
Донецький області (а.с. 13,14). Даний факт
також не спростовувався сторонами у
судовому засіданні. Крім того, це
підтверджується рядом звернень ОСОБА_3
до Ленінського районного суду м.
Донецька з позовними заявами з питань
права власності на квартири АДРЕСА_1,
які ухвалами суду залишені без
розгляду (а.с. 16-19).

Таким чином, судом встановлено, що
дійсно відповідач у справі перешкоджає
власнику житла користуватись та
розпоряджатись своїм майном, оспорює
її право на спірну квартиру як
власника, заперечує проти її
відвідування у її відсутність, що не
заперечувалось відповідачем у
судовому засіданні.

Наведено дійсно підтверджує, факт того,
що позивач ОСОБА_1 не може вільно
володіти, користуватись та
розпоряджатись належним їй майном.

За таких підстав, суд вважає, що позовні
вимоги позивача щодо усунення перешкод
у користуванні належною їй квартирою
АДРЕСА_1 підлягають задоволенню в
повному обсязі та вважає за необхідне
зобов'язати відповідача ОСОБА_3 не
перешкоджати ОСОБА_1 користуватись та
розпоряджатись своєю власністю
відповідно до чинного законодавства.

Крім того, як встановлено судом,
відповідач не є членом сім'ї позивача,
що є новим власником квартири та не був
вселений ним, як такий.

Відповідно до вимог чинного
законодавства право користування
чужим майном може бути встановлено
договором, законом, заповітом або
рішенням суду.

Відповідно до ст. 158 ЖК України, наймач
користується жилим приміщенням у
будинку чи квартирі, належній
громадянину на праві приватної
власності, згідно з договором найму
жилого приміщення.

Так, право власності на квартиру
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1, Відповідач
ОСОБА_3 самовільно займає спірне
житлове приміщення та проживає у
вказаній квартирі без законних на це
підстав, оскільки жодної з перелічених
правових підстав для користування
спірною квартирою відповідач не має,
договір найму жилого приміщення з
новим власником квартири вона не
укладала, а також згоди на її
проживання та користування спірною
квартирою позивач не надавала після
отримання свідоцтва про право на
спадщину за законом від 07.02.2011 року.

Таким чином, судом встановлено, що в
квартиру новим власником у
встановленому законом порядку
відповідач ОСОБА_3 вселена не була, а
тому не набула право на користування
спірної квартири. Крім того, позивач
зареєструвала в ній свого племінника,
що свідчить про те, що вона не бажала
укладати з відповідачем договору найму
даного жилого приміщення.

Згідно до стаття 310 ЦК України, фізична
особа має право на місце проживання.
Фізична особа має право на вільний
вибір місця проживання та його зміну,
крім випадків, встановлених законом.

Вільне пересування і вибір місця
проживання є суттєвою гарантією
свободи особистості, умовою її
професійного і духовного розвитку. Це
право, як і інші права і свободи людини,
є невідчужуваним та непорушним (стаття
21 Конституції України). Водночас
назване право не є абсолютним. Свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України можуть бути
обмежені, але тільки законом (стаття 33
Конституції України).

Як встановлено, ОСОБА_3 зареєстрована
за адресою: АДРЕСА_5, що підтверджується
довідкою адресно-довідкового
підрозділу ГУМВС, УДМС України в
Донецькій області, наданою на запит
суду.

Вказана квартира належить на праві
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_9 на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого Представництвом фонду
держмайна України в Донецькій області
за реєстровим №1988 від 01.03.2002 р., по ?
кожному, що підтверджується довідкою
КП БТІ м. Донецька, наданої на ухвалу
суду.

Тобто, відповідач має зареєстроване у
встановленому законом порядку місце
проживання, яке належить їй на праві
власності та може використовуватись
для власного проживання та проживання
членів сім`ї.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу
осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Фізична особа не може бути виселена або
іншим чином примусово позбавлена
житла, крім випадків, встановлених
законом (ч. 4 ст. 311 ЖК України).

Таким чином, враховуючи норми діючого
законодавства, а саме, якщо права
власника майна порушені, він має право
вимагати усунення будь-яких перешкод у
здійсненні ним права користування і
розпорядження своїм майном, тому в дану
випадку вимоги власника про виселення
особи, що незаконно займає його жиле
приміщення, без надання їй іншого
жилого приміщення, суд вважає
законними та обґрунтованими.

У зв'язку з вищевикладеним суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню та відповідач ОСОБА_3
підлягає виселенню з квартири АДРЕСА_1
без надання іншого житлового
приміщення.

Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України, суд
вважає за необхідне стягнути з
відповідача витрати по оплаті судового
збору у сумі 114,69 грн.

На підставі ст.ст. 16, 310, 316, 317, 319, 321, 383, 391
ЦК України, ст.ст. 9, 109, 116, 158, 311 ЖК
України, та керуючись 10, 11, 60, 209, 212-215,218
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у здійсненні
права власності шляхом виселення з
безпідставно займаного приміщення -
задовольнити у повному обсязі.

Усунути перешкоди у користуванні
квартирою АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_1.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_1, без
надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 114 грн. 69 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення ухвалено суддею у нарадчій
кімнаті.

Суддя Ленінського районного

суду м. Донецька:
Шестопалова Я. В.

.