22-ц/775/196/2014(м)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Кочегарової Л.М.,
Попової С.А.,

при секретарі Макаровій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні власністю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Іллічівського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
09 грудня 2013 р.

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року позивач
звернувся до суду з даним позовом,
посилаючись на те, що на підставі
постанови головного державного
виконавця Іллічівського відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції від 6 вересня 2012 року про
передачу майна в рахунок погашення
боргу, винесеної в порядку
примусового виконання рішення
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя від 16 серпня 2011 року щодо
стягнення з відповідачки на його
користь 10 000 грв., йому була передана
квартира АДРЕСА_1, яка належала на праві
власності відповідачці ОСОБА_2
Квартира передана у його користування
та розпорядження, але в ній залишається
зареєстрованою відповідачка, яка у
добровільному порядку не бажає
знятися з реєстраційного обліку, чим
порушує його права, як нового власника
квартири. Просив усунути перешкоди в
користуванні власністю шляхом
визнання ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням у спірній квартирі.

Рішенням Іллічівського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 09 грудня 2013 року позов
ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_2
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням в квартирі
АДРЕСА_1. Вирішено питання судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Зокрема, посилається на те, що
вона постійно проживала, користувалась
і виконувала обов'язки по збереженню
займаної квартири, тому, суд
безпідставно зробив висновок про те,
що вона протягом тривалого часу була
відсутня в спірному житловому
приміщенні. Вона є власником спірної
квартири, оскільки її право власності
ніким не оскаржувалося, а свідоцтво про
право власності не скасоване. Крім
того, суд не приділив належної уваги
тому факту що 10 000 грн. були завдатком, а
не повною вартістю квартири, яку вона
оцінила у 40 000 грн. Також, працівники
державної виконавчої служби
перевищили свої службові повноваження
та виконали дії по передачі квартири
стягувачу, що не було передбачено
рішенням суду від 16 серпня 2011 року.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2 яка підтримала
доводи скарги та просила її
задовольнити, заперечення проти скарги
позивача ОСОБА_1, який просив скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без
зміни, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК У
країни апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає , що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
на підставі рішення Іллічівського
районного суду м. Маріуполя від 16
серпня 2011 року з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 стягнуто суму авансу в розмірі
10 000 гривень ( а.с. 6)

Добровільно ОСОБА_2 не сплатила
вказану суму, внаслідок чого головним
державним виконавцем Іллічівського
відділу державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції було прийняте рішення про
проведення прилюдних торгів з
реалізації квартири АДРЕСА_1, яка
належала ОСОБА_2, про що було зроблено
оголошення та призначені прилюдні
торги на 28 травня 2012 року. Стартова ціна
спірної квартири, згідно з оцінкою
суб»єкта оціночної діяльності ОСОБА_3
- 13659,00 грв., без урахування ПДВ ( а.с. 7).

У зв»язку з тим, що квартира
не була реалізована на прилюдних
торгах за відсутністю купівельного
попиту, 06 вересня 2012 року головним
державним виконавцем Іллічівського
відділу державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції була прийнята постанова про
передачу спірної квартири в рахунок
погашення боргу ОСОБА_1 (а.с.9-10).

Відповідно до акту
прийому-передачі нерухомого майна від
06.09.2012 року зазначена квартира
передана ОСОБА_1 ( а.с. 8).

Згідно з копією паспорту ОСОБА_2 з
10 липня 1983 року значиться
зареєстрованою в спірній квартирі,
яка належала їй на праві власності, про
що свідчить свідоцтво про право
власності на житло від 2 грудня 2009 року
за №45717 ( а.с.16, 24,26).

Відповідно до свідоцтва № 6088,
виданого 22 листопада 2013 року приватним
нотаріусом Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_1
належить на праві власності
однокімнатна квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 31,2 кв.м., жилою площею
23,3 кв.м., оскільки майно з торгів не
реалізовано і стягувач ОСОБА_1 виявив
бажання залишити за собою не продане
майно, що раніше належало ОСОБА_2( а.с. 21).

Витягом з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 22
листопада 2013 року підтверджується, що
ОСОБА_1 став власником квартири
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
придбання майна з прилюдних торгів, що
не відбулися ( а.с. 22).

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд
виходив з того, що позивач на законних
підставах отримав правовстановлюючий
документ на квартиру та набув право
власності на майно, тому, як власник має
право вимагати усунення будь - яких
порушень його права на спірну
квартиру.

Колегія суддів не може не
погодитися з таким висновком суду,
оскільки він відповідає обставинам
справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним та ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 цього Кодексу власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно з п.8 ч.1 ст.346 даного Кодексу,
право власності припиняється у разі
звернення стягнення на майно за
зобов»язаннями власника.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції повно, всебічно та
об»єктивно перевірив доводи сторін та
встановив фактичні обставини справи і
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що оскільки спірна квартира була
виставлена на реалізацію з прилюдних
торгів за зобов»язаннями власника
квартири ОСОБА_2, її право власності на
спірне житло припинилося і перейшло до
позивача, який набув право власності
на квартиру на законних підставах і має
право, як новий власник вимагати
усунення будь - яких перешкод в
користуванні та володінні цією
квартирою.

Посилання відповідачки в скарзі
на неправомірність дій державної
виконавчої служби щодо реалізації
квартири не приймається до уваги,
оскільки в установленому законом
порядку ці дії не визнані незаконними.

Доводи відповідачки про те, що її
свідоцтво про право власності не
скасоване, вона користується цим
житлом також не приймаються до уваги,
оскільки судом першої інстанції
встановлено, що вона не проживає в
спірній квартирі з 2009 року, комунальні
платежі нею не сплачуються і це
відповідачкою не спростовано. З
переходом права власності на квартиру
до позивача відповідачка втратила на
неї всі права, в тому числі, і право
проживання та реєстрації, договору
найму з нею позивачем не укладалося.

Ніяких інших доводів та обставин,
які б могли вплинути на висновки суду,
апеляційному суду відповідачкою не
надано.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду підлягає
залишенню без зміни, а апеляційна
скарга відхиленню.

Посилання в рішенні суду на
положення ст. ст 71,72 ЖК України є
помилковими, однак, вони не впливають
на правильність висновків суду і це не
є підставою для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-314 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Іллічівського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 09 грудня 2013 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили
з моменту її проголошення і може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді