Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних
справ
Суддя 1-ї інстанції Галчанський
Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 323/4264/13-ц
Справа № 22ц-778/2142/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької
області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді:
Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора -
адвоката -

________________________________________________________________________
____________________

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за

апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" на рішення
Оріхівського районного суду
Запорізької області від 04.03.2014 року до
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення грошових коштів за кредитним
договором, -, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "Приватбанк" (далі-Банк) звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_1 про
стягнення грошових коштів за кредитним
договором, посилаючись на те, що за
договором кредитного ліміту від 01.02.2006
року відповідач одержав в Банку 5000 грн.
з виплатою 36% річних на строк який
співпадає зі строком кредитної картки.
Про те свої зобов'язання щодо
своєчасного повернення кредиту та
відсотків за користування кредитом на
виконує. У зв'язку з цим виникла
заборгованість на загальну суму 18349
грн. 34 коп., із яких: 4644 грн. 93 коп. -
заборгованість за кредитом, 12 354 грн. 44
коп. - заборгованість у зв'язку з
несплатою процентів, 500 грн. штраф
фіксована частина та 849 грн. 97 коп. штраф
процентна складова.

Рішенням Оріхівського районного суду
Запорізької області від 04.03.2014 року
заявлені вимоги відхилені, у зв'язку з
безпідставністю.

В апеляційній скарзі Банк просив
скасувати ухвалене рішення, так як на
його думку суд неправильно з'ясував
обставини справи та неправильно
визначився з нормами матеріального
права.

Заслухавши представника банку,
вивчивши матеріали справи, колегія
суддів судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду дійшла до
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної
інстанції скасовує, змінює рішення
суду першої інстанції і ухвалює нове
рішення в зв'язку з порушенням або
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

З матеріалів справи видно, що 01.02.2006
року відповідач одержав в Банку 5000 грн.
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 36 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом і з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (а.с.6).

Свої зобов'язання щодо своєчасного
повернення кредиту та відсотків за
користування кредитом позичальник не
виконував належно. У зв'язку з цим
виникла заборгованість на загальну
суму 18349 грн. 34 коп., із яких: 4644 грн. 93
коп. - заборгованість за кредитом, 12 354
грн. 44 коп. - заборгованість у зв'язку з
несплатою процентів, 500 грн. штраф
фіксована частина та 849 грн. 97 коп. штраф
процентна складова (а.с.3-5).

У ст.526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За нормами ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Таким чином, за правилами ст.1050 ЦК
боржник зобов'язаний мав би сплатити
позивачу всі нараховані і несплачені
суми за умовами договору.

Однак, пунктом 5.2,5.3,5.4,6.5. Умов
банківської послуги визначено, що
погашення кредиту (проценти, кредитні
кошти) повинно здійснюватись щомісячно
та в строки кредитного ліміту (а.с.8-б).

За змістом Договору повний розрахунок
за кредитом мав бути виконаний
протягом строку кредитного ліміту Який
співпадає зі строком дії кредитної
карти (а.с.6-б).

Відповідно до статті 256 ЦК позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Окрім того, за Умовами банківської
послуги, термін дії договору
збігається з терміном дії Кредитної
Картки.

У судовому засіданні встановлено, що за
згаданим кредитним договором була
отримана одна картка, дія якої
припинилася починаючи з лютого 2009
року(довідка Банку).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Враховуючи строк, на який видавався
кредит та строк, перебіг строку
позовної давності почався з 01.02.2006 року
та мав би закінчився з 01 лютого 2009 року.

Матеріали справи свідчать і про те, що у
липні 2008 року, з метою погашення
заборгованості станом на 22.06.2008 року,
Банк звертався до суду з заявою про
видачу судового наказу й суд стягнув на
користь заявника всю заборгованість
чинну на той час (матеріали цивільної
справи 2-н 184-08).

Судом з'ясовано, що документи які
містяться у справах мають суттєві
відмінності щодо змісту умов надання
кредиту.

Так, зміст Умов і Правил надання
банківських послуг у цій справі не
співпадають з Умовами банківських
послуг у справі про видачу судового
наказу, яка розглянута раніше у 2008 році
(як-то строк дії, пролонгація та інше).

Під час судового засідання представник
Банку не дав чітких і переконливих
пояснень з цього питання.

Суд наголошує, що при укладенні
договору сторони домовились щодо
процедури погашення заборгованості і
вона має здійснюватись шляхом внесення
позичальником коштів на кредитну карту
та їх списання банківською установою
(а.с.7-б. Заява).

За міркуванням позивача боржник вчинив
дії, які свідчать про визнання боргу -
він частково сплатив суму боргу.

У статті 264 ЦК є приписи щодо
переривання перебігу строку позовної
давності, в тому числі і у разі вчинення
зобов'язаною особою дій, які свідчать
про визнання боргу чи обов'язку.

Однак згаданою нормою диктується
обов'язок заявника доведення дій
боржника, які слід оцінювати як такі, що
свідчать про визнання боргу.

Як відомо строк дії кредитної картки
закінчився у січні 2008 року, а нова
картка боржнику не видавалась.

В такому разі, боржник не мав технічної
можливості сплачувати кошти
відповідно до Умов и Правил договору.

Вагомих доказів про те, що боржник
визнавав борг у 2012 році за минулий час,
як-то: лист з проханням зарахування
коштів на сплату боргу за спірним
кредитним договором чи відстрочення
сплати боргу суду, в матеріалах справи
не має.

Суд звертає увагу і на те, що визнання
боржником свого боргу після спливу
позовної давності не свідчить про
переривання перебігу такої давності.

Позовна давність існує в цивільному
праві у першу чергу з метою захисту
інтересів боржника.

Відповідно до ч.4,5 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності є підставою для
відмови у позові.

Відповідач у справі письмово заявляв
клопотання про застосування наслідків
спливу строків позовної давності
(а.с.60).

На згадану заяву, суд не звернув уваги й
заперечення з цього приводу не
дослідив.

Таким чином, рішення суду має бути
скасовано з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.307,303,309,313,314,315,317 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" задовольнити
частково.

Рішення Оріхівського районного суду
Запорізької області від 04.03.2014 року у
цій справі змінити в частині правового
обґрунтування мотивів відмови у
задоволенні позову.

Рішення судової колегії може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий: Судді: