Справа № 572/1218/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 року Сарненський районний
суд Рівненської області

одноособово суддя Березень Ю.В.

при секретарі Кудіній А. Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сарни справу за позовом
ОСОБА_1 до Сільськогосподарського
приватного підприємства "Азалія" про
визнання права власності на будівлі, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Сільськогосподарського приватного
підприємства "Азалія", в якому на
підставі ст. 28 ЦК України просив
визнати за ним право власності на
приміщення контори та павільйону по
АДРЕСА_1, посилаючись на обставини
придбання 27 січня 2014 року нерухомого
майна у вказаного підприємства.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
заявлений позов підтримав, дав
пояснення згідно заяви.

Представник відповідача Ганзюк А. М.
позов визнав в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши документи і матеріали
справи, давши оцінку доказам, що мають
значення для справи, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, визнання
відповідачем позову не може бути
прийняте судом, оскільки суперечить
закону.

На обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач надав договір
купівлі-продажу майнового комплексу
від 27 січня 2014 року, акт
прийому-передачі нерухомого майна № 4
від 27 січня 2014 року, накладну та
квитанцію до прибуткового касового
ордеру на суму 5411 грн. за придбання
контори та павільйону, технічну
документацію на приміщення.

Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду лише у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства.

Стаття 328 ЦК України, на яку як на
підставу позову посилався позивач
визначає, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Натомість правомірність набуття
позивачем права власності на будівлі
контори та павільйону спростовується
законом і судом встановлена бути не
може з огляду на наступне.

Згідно ст. 182 ЦК України право власності
на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Обов'язковість державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно, що
знаходиться на території України,
визначена Законом України від 01 липня
2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Статтею 334 ЦК України визначений момент
набуття права власності за договором,
зокрема встановлено, що права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Відсутність державної реєстрації за
Сільськогосподарським приватним
підприємством "Азалія" спірних
будівель на день реалізації майна
сторонами не оспорювалась.

Оскільки державної реєстрації права
власності на спірні об'єкти за
відповідачем- СГПП "Азалія" не було
проведено, за положеннями ст.ст. 182, 134 ЦК
України його не можна вважати
власником спірного нерухомого майна, а
отже судом не може бути визнане право
власності на об'єкти нерухомості за
набувачем в порядку придбання.

Обов'язковість прийняття нерухомого
майна до експлуатації визначена ст. 4
Закону України від 20.05.1999, № 687-XIV "Про
архітектурну діяльність" та ст. 18
Закону України від 16.11.1992, № 2780-XII "Про
основи містобудування" в редакції до 15
квітня 2009 року.

Судом не здобуто доказів, що будівлі
контори та павільйону по АДРЕСА_1
збудовані відповідно до затвердженого
проекту із дотриманням основних
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил у відповідності до проекту
забудови і може безпечно
експлуатуватись за призначенням.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 209, 213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Сільськогосподарського приватного
підприємства "Азалія" про визнання
права власності на будівлі відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Рівненської області через Сарненський
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Сарненського районного суду

Рівненської області
Березень Ю. В.