Провадження № 2/635/94/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

08 травня 2014 року Харківський районний
суд Харківської області у складі:

головуючого -судді Березовської І.В.

за участю секретаря судового засідання
Конєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.
Покотилівка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного
сумісного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позову зазначила, що 07
серпня 2010 року зареєструвала шлюб з
ОСОБА_2 Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них
народився син ОСОБА_3

30 грудня 2011 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 договір купівлі-продажу
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, а також
земельної ділянки площею 0,150 га
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.
Договір було укладено з розстрочкою
платежу.

Вартість 1/8 частки житлового будинку,
що належала ОСОБА_6, в розмірі 30 000
грн. була сплачена продавцю їх
спільними з відповідачем коштами ще до
підписання договору купівлі-продажу.

За 1/8 частку житлового будинку, що
належала ОСОБА_4, відповідач
розрахувався 03 липня 2012 року коштами,
які належали йому особисто.

За 3/4 частки житлового будинку та
земельну ділянку цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку до
теперішнього часу розрахунок не
проведено.

Крім того, 30 грудня 2011 року ОСОБА_2
уклав з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,1611 га
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Вартість земельної ділянки в розмірі
54000 грн. була сплачена продавцю ще до
підписання договору за рахунок їх
спільних коштів.

З вересня 2012 року стосунки з
відповідачем стали псуватися, в сім'ї
виникали постійні сварки.

З квітня 2013 року шлюбні відносини між
ними припинені.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 11 листопада 2013
року шлюб між нею та ОСОБА_2 було
розірвано. Рішення набрало законної
сили.

Посилаючись на вказані обставини,
ОСОБА_1 в остаточних вимогах просила
суд визнати об'єктами права спільної
сумісної власності подружжя 1/8 частку
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами та земельною
ділянкою площею 0,150 га, на якій
розташований будинок, та земельну
ділянку площею 0,1611 га цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1;
визнати за нею в порядку поділу
спільного майна подружжя право
власності 1/16 частку житлового будинку
з господарськими будівлями та
спорудами, розташованого на земельній
ділянці площею 0,150 га, та 1/2 частку
земельної ділянки площею 0,1611 га
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства,
що розташовані в АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала з підстав,
викладених в позові, та пояснила, що
після реєстрації шлюбу та в перші
місяці вагітності вона неофіційно
працювала майстром манікюру та мала
певний дохід. Відповідач також
працював. За спільні кошти в період
шлюбу вони придбали 1/8 частки
житлового будинку та земельну ділянку
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства
за адресою: АДРЕСА_1.Позивач також
вказала, їй відомо, що до реєстрації з
нею шлюбу ОСОБА_2 разом з ОСОБА_7
будували житловий будинок на дві сім'ї.
ОСОБА_2 вклав в будівництво близька 100
000 грн. Вказані грошові кошти ОСОБА_7
не повернув. Укладення її чоловіком та
ОСОБА_7 договору позики заперечувала.

Представник позивача ОСОБА_8 також
підтримала позовні вимоги з підстав,
викладених вище, та зазначила, що
спірне майно було придбане за спільні
кошти подружжя, про що свідчить,
зокрема, подана ОСОБА_1 нотаріусу згода
на укладення договорів
купівлі-продажу її чоловіком. Крім
того, при укладанні договору
купівлі-продажу одним із подружжя
нотаріус відповідно до вимог
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
роз'яснює подружжю правові наслідки
укладення такого договору та придбання
майна у спільну сумісну власність. З
огляду на викладене, вважає посилання
відповідача на те, що він не зрозумів
правові наслідки укладання вказаних
договорів через юридичну
необізнаність, безпідставними.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позов не визнав.

Представник відповідача ОСОБА_9 у
судовому засіданні просив в
задоволенні позову відмовити, при
цьому зазначив, що житловий будинок та
земельна ділянка були набуті
відповідачем за час шлюбу, проте за
кошти, які належать йому особисто. Так,
відповідач з 2008 року є зареєстрованим
фізичною особою - підприємцем з
визначеним видом діяльності "Монтаж
систем відеоспостережень,
охоронюваних систем та комунікацій ". У
період з 2008 року по 2010 рік бізнес
відповідача приносив йому досить
значні прибутки, а саме: в 2008 році - 258
820 грн., 2009 році - 280 000 грн., за частину
2010 року - 158 000 грн. Зазначені суми
відповідають саме чистому прибутку,
оскільки ОСОБА_2 надавав послуги, а тому
не мав затратної частини у свої
господарській діяльності. В березні 2010
року відповідач на прохання ОСОБА_7
позичив йому грошові кошти в розмірі 300
000 грн. для будівництва будинку,
зазначивши строк повернення - за
першою вимогою. В серпні 2010 року
відповідач одружився. Наприкінці 2010
року справи в бізнесі відповідача
пішли на спад. З цього часу він, як
суб'єкт господарської діяльності, не
заробив жодної копійки. Утримувати
сім'ю відповідачу довелося за кошти,
які він періодично заробляв, працюючи
на будівництві та виконуючи
низкооплачувальні роботи. Коли
відповідач вирішив придбати будинок,
він звернувся до ОСОБА_7 з вимогою
повернути борг. Проте, останній
зазначив, що не має можливості
повернути всю суму відразу. У зв'язку з
тим, що ОСОБА_2 та його дружина не мали
спільних заощаджень, а ОСОБА_7 міг
повертати борг тільки частинами,
відповідач уклав договір
купівлі-продажу житлового будинку з
розстрочкою платежу. При цьому суму в
розмірі 30 000 грн. за 1/8 частки спірного
будинку, а також 54 000 грн. за земельну
ділянку він сплатив продавцям ОСОБА_5
та ОСОБА_6 30 грудня 2011 року, ще до
підписання договору. Гроші для
розрахунку з продавцями в сумі 98 000 грн.
йому в день укладення договорів привіз
до нотаріуса ОСОБА_7 Вказану суму
ОСОБА_7 повернув в рахунок погашення
заборгованості за договором позики.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх
представників, показання свідків,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази в їх сукупності, прийшов до
наступного.

Судом встановлено, що 07 серпня 2010 року
сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу
мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. /а. с.
9,10/.

В період шлюбу 30 грудня 2011 року за
договором купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 за реєстровим № 1843,
ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_6 у власність за
ціною 54 000 грн. земельну ділянку
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,1611 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. / а.с.35-36/

Крім того, 30 грудня 2011 року за договором
купівлі-продажу з розстрочкою платежу,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 за реєстровим № 1837,
ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
у власність за ціною 240 000 грн.
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. Житловий будинок
належав продавцям на праві приватної
спільної часткової власності таким
чином: 1/8 частки належала ОСОБА_4, 1/8
частки - ОСОБА_5, 3/4 частки - ОСОБА_6

Також за вказаним договором ОСОБА_2
придбав у ОСОБА_6 разом із житловим
будинком земельну ділянку цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд,
площею 0,150 га, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Розрахунок за даним договором
проводиться таким чином:

- за передплатою ОСОБА_2 сплатив одному
із співвласників ОСОБА_5 30 000 грн., що
відповідає його 1/8 частці у праві
спільної часткової власності на
відчужуваний за цим договором житловий
будинок, вказану суму ОСОБА_5 отримав ще
до підписання цього договору;

- за розстрочкою ОСОБА_2 повинен
сплатити ОСОБА_4 пропорційно її 1/8
частці - 30 000 грн. строком до 01 липня 2012
року, ОСОБА_6 пропорційно його 3/4
часткам у праві спільної часткової
власності на житловий будинок з
господарчими будівлями та спорудами та
за земельну ділянку за цим договором,
на якій розташований житловий будинок -
180 000 грн. строком до 31 грудня 2014 року.
/а.с. 37-40/

За 1/8 частку житлового будинку, що
належала ОСОБА_4, відповідач сплатив 03
липня 2012 року. За 3/4 частки житлового
будинку та земельну ділянку цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку до
теперішнього часу розрахунок не
проведено. Ці обставини визнаються
сторонами.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 11 жовтня 2013
року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
розірвано. Рішення набрало законної
сили. /а. с. 66/.

Згідно статті 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо), самостійного заробітку (доходу).

Тобто, законодавцем встановлено
презумпцію виникнення права спільної
сумісної власності щодо майна,
набутого подружжям у шлюбі.

Пунктом 3 частини 1 статті 57 СК України
визначено, що особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.

При цьому обов'язок доведення тієї
обставини, що майно придбане у шлюбі, є
особистою власністю одного з подружжя,
покладений на останнього.

Суд вважає, що в процесі судового
розгляду відповідачем доведено, що
спірне майно було придбане ним за
кошти, які належать йому особисто, а
твердження позивача щодо придбання
майна за спільні кошти подружжя
спростовується доказами, наявними у
справі.

Так, згідно свідоцтва про державну
реєстрацію від 20 серпня 2008 року ОСОБА_2
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності з
визначеним видом діяльності "Монтаж
систем відеоспостережень,
охоронюваних систем та комунікацій".
/а.с. 63,64/

Згідно довідки Індустриальної ОДПІ м.
Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області за № 2249/20-36-17-04-18 від 24 січня 2014
року, ФОП ОСОБА_2 в період з 21 серпня 2008
року по 31 вересня 2010 року здійснював
діяльність на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності.
Обсяг виручки від реалізації товарів
(робіт, послуг), згідно наданого звіту
суб'єкта малого підприємництва -
фізичної особи - платника єдиного
податку: з 21 серпня 2008 року по 31 грудня
2008 року склав - 280 000 грн., з 01 січня 2009
року по 31 грудня 2009 року склав -258 820
грн., з 01 січня 20010 року по 31 вересня 2010
року склав 158 000 грн. З 01 жовтня 2010
року по 31 грудня 2010 року ОСОБА_2
здійснював діяльність на загальній
системі оподаткування. Відповідно до
наданої декларації про доходи, його
дохід склав 0,00 грн. /а.с. 96/

Як вбачається з наданих до ДПІ у
Фрунзенському районі м. Харкова,
Індустріальної МДПІ м. Харкова
податкових декларації про майновий
стан і доходи, дохід ОСОБА_2 за 2011 -2013
роки склав 0,00 грн. /а.с. 81-84, 85-88, 89-93/

Тобто, загальний обсяг виручки ОСОБА_2 з
21 серпня 2008 року по 31 вересня 2010 року
склав 696 820 грн. Починаючи з жовтня 2010
року по 31 грудня 2013 року, зокрема і в
період шлюбу, відповідач доходи від
підприємницької діяльності не
отримував.

Позивачка після реєстрації шлюбу
нетривалий час працювала неофіційно
майстром з манікюру. В подальшому не
працювала, у зв'язку з вагітністю та
народженням дитини.

Судом також встановлено, що 23 березня
2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було
укладено в письмовій формі договір
позики, за яким ОСОБА_2 передав у
власність ОСОБА_7 грошові кошти в
розмірі 300 000 грн., а ОСОБА_7 зобов'язався
повернути позику повністю або
частково на першу вимогу позикодавця.
/а.с. 93/

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7
показав, що в 2008 році він на земельній
ділянці, що належала його батькам,
почав будувати житловий будинок. У
зв'язку з браком коштів на будівництво
він навесні 2010 року позичив у ОСОБА_2 300
000 грн. Гроші зобов'язався повернути
на першу вимогу ОСОБА_2 В подальшому
ОСОБА_2 вирішив придбати будинок та
попросив його повернути гроші. Всієї
суми у нього не було і він домовився з
ОСОБА_2, що буде повертати борг
частинами. В день угоди він приїхав до
нотаріуса з грошима. В автомобілі в
присутності ОСОБА_6 він передав ОСОБА_2
в рахунок погашення заборгованості за
договором позики 98 000 грн. ОСОБА_2 в
свою чергу його присутності в
автомобілі розрахувався цими грошима
з ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
зазначив, що йому належала земельна
ділянка та 3/4 частки житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_1. В день угоди він,
відповідач та інші співвласники
будинку перебували у нотаріуса. У
відповідача з собою грошів не було.
ОСОБА_2 повідомив йому, що зараз приїде
його напарник ОСОБА_7 та привезе гроші.
Коли приїхав ОСОБА_7, він разом з ОСОБА_2
вийшов до нього та сів в автомобіль. В
його присутності ОСОБА_7 віддав ОСОБА_2
грошові кошти в сумі біля 100 000 грн. З цих
грошей тут же в автомобілі ОСОБА_2
розрахувався з ним за земельну ділянку,
надавши 54 000 грн. Інші 30 000 грн. ОСОБА_2
сплатив одному із співвласників
будинку ОСОБА_5 у нотаріуса до
підписання договору купівлі-продажу.
На теперішній час відповідач також
розрахувався з ОСОБА_4 Крім цього,
свідок показав, що договір
купівлі-продажу укладався з
розстрочкою платежу, оскільки на час
укладання договору у ОСОБА_2 не було
всієї необхідної суми, проте останній
його запевнив, що гроші у нього будуть,
оскільки йому винен його напарник.

Крім того, той факт, що ОСОБА_2 позичав
гроші ОСОБА_7 в судовому засіданні
підтвердила і сама позивачка, вказавши,
що її чоловік до реєстрації шлюбу надав
ОСОБА_7 близько 100 000 грн. для
будівництва житлового будинку.

В подальшому ОСОБА_7 частково повернув
ОСОБА_2 суму позики, а саме: 30 грудня 2011
року в розмірі 98 000 грн., та 03 липня 2012
року в розмірі 31 000 грн., що визнається
сторонами договору позики,
підтверджується розписками про
отримання грошових коштів, та
відповідає сумам, сплаченим ОСОБА_2 за
договорами купівлі-продажу.

Що стосується доводів позивача та її
представника, що накопичені нею та
відповідачем спільні гроші на
придбання будинку та земельної ділянки
знаходились у останнього в день
укладання угоди, і що показання свідка
ОСОБА_7 не можуть достовірно вказувати
на те, що саме повернутими в рахунок
погашення заборгованості за договором
позики грошима було проведено
розрахунок з продавцями ОСОБА_6 та
ОСОБА_5, то вони спростовуються
показаннями свідка ОСОБА_6, не довіряти
яким у суду підстав не має, оскільки
він є незаінтересованою у вирішенні
спору особою.

Інші доводи представника позивача щодо
обставин укладення договору позики та
підписання розписки про часткове
повернення боргу також не заслуговують
на увагу, оскільки договір позики
вважається укладеним з моменту
передання грошей, ОСОБА_2 та ОСОБА_7
факту правочину не оспорюють, а
обставини відображення досягнутої
ними угоди шляхом підписання
відповідного документу не мають
ніякого правового значення при
вирішенні цієї справи.

Крім того, судом встановлено та
визнається сторонами, що за 1/8 частку
житлового будинку, що належала ОСОБА_4,
відповідач розрахувався 03 липня 2012
року коштами, які належали йому
особисто. При цьому на цей час сторони,
як вбачається з уточненої позовної
заяви, ще проживали разом та
підтримували шлюбні відносини. Зі слів
позивачки, стосунки з відповідачем
стали псуватися тільки в вересні 2012
року, а шлюбні відносини припинені між
ними з квітня 2013 року. Шлюб між ними
розірваний за рішенням суду від 11
жовтня 2013 року.

Таким чином, вище викладене вочевидь
доводить, що відповідач в період шлюбу
мав кошти, які були його особистою
приватною власністю, і ця обставина,
відповідно до вимог частини 1статті 60
ЦПК України, доказуванню не підлягає.

При цьому, ні позивач, ні її представник
не пояснили суду, що це за особисті
кошти відповідача, якими він
розрахувався з ОСОБА_4, та звідки вони
з'явилися у останнього, а відповідач
зазначив, що це саме ті грошові кошти,
які йому повернув ОСОБА_7 в рахунок
заборгованості за договором позики.

Що стосується доводів представника
позивача про подання ОСОБА_1 нотаріусу
згоди на укладення договорів
купівлі-продажу її чоловіком, а також
роз'яснення нотаріусом відповідно до
вимог Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
відповідачу правових наслідків
укладання таких договорів та придбання
майна у спільну сумісну власність, то
вони не спростовують висновків суду.

З огляду на те, що відповідач,
перебуваючи у шлюбі, здійснив
розрахунок з ОСОБА_4 за належну їй
частину домоволодіння за особисті
кошти, про що зазначила сама позивачка,
суд доходить до висновку, що заява
ОСОБА_1 про надання згоди на укладання
її чоловіком договорів
купівлі-продажу, носила виключно
формальних характер.

За таких обставин, суд вважає, що
відповідачем доведене, що спірне майно
було придбане за кошти, які особисто
належали йому, а тому позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України,
судові витрати суд залишає за рахунок
позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 214-215 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову
до ОСОБА_2 про поділ спільного
сумісного майна подружжя.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через
Харківський районний суд Харківської
області шляхом подачі в 10-денний строк
з дня його проголошення апеляційної
скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -
І.В. Березовська