Справа № 351/2130/13-ц
Провадження № 22-ц/779/983/2014
Головуючий у 1 інстанції Боднарук М.В.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів
Ясеновенко Л.В., Проскурніцького
П.І.,
секретаря Драганчук У.М.,

з участю
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Снятинської міської ради про
визнання недійсними державних актів
про право приватної власності на землю
та зустрічний позов ОСОБА_3 до
Снятинської міської ради, відділу
дерземагенства у Снятинському районі,
ОСОБА_4 про визнання недійсними
державних актів про право приватної
власності на землю за апеляційною
скаргою представників ОСОБА_3 на
рішення Снятинського районного суду
від 13 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Снятинського районного суду
від 13 березня 2014 року задоволено позов
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Снятинської міської
ради про визнання недійсним державних
актів про право приватної власності на
землю.

Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3
до Снятинської міської ради, відділу
дерземагенства у Снятинському районі,
ОСОБА_6 про визнання недійсним
державних актів про право приватної
власності на землю.

Визнано недійсними державні акти про
право приватної власності на земельні
ділянки від 23.06.2008 р. для
обслуговування житлового будинку
площею 0, 0796 га. та 0,3252 га. для ведення
особистого селянського господарства,
що знаходиться по АДРЕСА_1 видані
Снятинською міською радою на ім'я
ОСОБА_3.

Апелянтка не погоджується з рішенням
суду першої інстанції подала
апеляційну скаргу в якій зазначає, що
рішення винесене з порушенням та
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
також судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи.

Їй на підставі договору дарування
належить будинковолодіння по АДРЕСА_1,
який був зареєстрований в
Коломийському міжрайонної бюро
технічної інвентаризації. При переході
права власності на житловий будинок до
неї перейшло і право користування
земельною ділянкою на тих же умовах і в
тому ж обсязі, що і у попереднього
власника.

Твердження позивача по первісному
позову (ОСОБА_6) про те, що він не
погоджував межі земельної ділянки при
їх виділенні в натурі на місцевості та
не підписував акт погодження, не
відповідає дійсності. Згідно висновку
від 04.07.2007 року за вих. №275
узгоджувальної комісії по розгляду
суміжного користування та
встановлення меж земельної ділянки між
землекористувачами, а саме нею та
ОСОБА_6 порушень межових знаків не
виявлено, рекомендовано за доцільне
залишити існуючі межі
землекористування між вказаними
землекористувачами без зміни. Судом
даних обставин до уваги не взято. Крім
того державні акти на право власності
на земельну ділянки ОСОБА_6 були
отримані 24.04.2007 року, а безпосереднє
погодження меж суміжних ділянок
відбувалась ще 23.11.2006 року за участі
позивача за первісним позовом, тобто до
періоду виготовлення та моменту видачі
державних актів, про що додатково
свідчить план-схема та акт погодження
меж від 23.11.2006 р. з особистим підписом
ОСОБА_6 проте цьому не надано ніякого
значення.

Суд першої інстанції посилається на
листа відділу Держземагенства у
Снятинському районі за вих.№1551 від
21.08.2013 року, де зазначено, що згідно
прийнятих та внесених до бази
Державного земельного кадастру
обмінних файлів, земельні ділянки за
адресою АДРЕСА_2, які належать
громадянину ОСОБА_6 накладаються з
земельними ділянками за адресою
АДРЕСА_1, які належать як зазначає
апелянтка їй. Накладення даних
земельних ділянок суд вважає підставою
для визнання недійсним державних актів
на право власності на земельні ділянки.
Однак апелянтка з цим не погоджується.

Не надано судом і належної оцінки
показам свідків. Не прийнято до уваги
порядок видачі державних актів про
право власності на земельну ділянку
який регулюється відповідною
інструкцією. Рішення суду першої
інстанції не відповідає дійсним
обставинам справи.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення яким у
позові ОСОБА_6 відмовити, а в зустрічний
позов ОСОБА_7 задоволити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 належить
на праві особистої власності
будинковолодіння, що знаходиться в м.
Снятин по АДРЕСА_2 на підставі
свідоцтва про право власності на
будинковолодіння виданого Снятинською
міською радою 17.07.1980 р. біля якого на
той час знаходилась земельна ділянка,
яка передана йому в користування
загальною площею 0,2041 га. і така ж площа
земельної ділянки передана йому в
приватну власність рішенням
Снятинської міської ради 14.09.2006 р. на
підставі якого ОСОБА_6 видано Державні
акти про право приватної власності на
землю 24.06.2007 р., а саме:0,0912 га. для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд та 0,1129 га. для
ведення особистого селянського
господарства, а всього загальною
площею 0,2041 га. З витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (а.с.85) вбачається, що на підставі
договору дарування від 12.04.2002 р. ОСОБА_8
подарувала ОСОБА_9 будинковолодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_1. При цьому
відповідно до рішення Снятинської
міської ради від 25.02.2002 р. ОСОБА_8
передано у приватну власність 0, 35 га.
земельної ділянки біля її будинку, що в
АДРЕСА_1 (а.с.63-64).

Після вчинення договору
дарування та прийняття ОСОБА_3 майна,
остання звернулася 25.10.2006 року до
Снятинської міської ради із письмовою
заявою (а.с.71) у якій просила міську раду
передати їй у приватну власність
земельну ділянку площею 0, 35 га. біля
належного їй на праві приватної
власності будинку подарованого їй
ОСОБА_8 Судом встановлено, що
Снятинською міською радою в період
2002-2007 р. рішення про передачу у приватну
власність земельної ділянки, що
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не приймалось в тому
числі не приймалося і рішення №100 від
23.11.2006 р.

З копії акту встановлення та
узгодження зовнішніх меж земельної
ділянки землекористувача ОСОБА_3 від
07.05.2007 р. вбачається, що підпис
суміжного землекористувача ОСОБА_6
відсутній (а.с.62).

В акті встановлення та узгодження меж
землекористувача ОСОБА_6 із суміжним
землекористувачем ОСОБА_8 є підпис
останньої із вказівкою на її серію та
номер паспорта (а.с.75).

Із державних актів про право приватної
власності на землю від 23.06.2008 р.
вбачається, що ОСОБА_3 передано у
приватну власність земельні ділянки в
АДРЕСА_1 площею відповідно: 0,0796 га. для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд та 0,3252 га. для
ведення особистого селянського
господарства, а всього 0,4048 га.(а.с.29-32).

Згідно довідки відділу
держземагенства, обмінних файлів
викопіровки із кадастрової карти
держземкадастру земельних ділянок
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с. 122 ) вбачається, що
земельні ділянки, що розташовані в
АДРЕСА_1 і перебувають у власності
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 згідно прийнятих та
внесених до ДЗК обмінних файлів
накладаються між собою.

Судом на підставі зібраних у справі
доказів встановлено що площа земельної
ділянки, наданої у приватну власність
ОСОБА_6, не змінювалась із 1980 р. по даний
час, а площа земельної ділянки
переданої у приватну власність ОСОБА_8
і яку просила передати у приватну
власність ОСОБА_3 збільшилась із 0, 35 га.
до 0, 4048 га.

ОСОБА_6, як законний землекористувач, не
підписав акт узгодження меж земельної
ділянки ОСОБА_3 в тих межах як
зазначено у виданому їй Державному
акті про право приватної власності
земельної ділянки.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_6 та
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції постановлено рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, тому підстав для
його скасування з мотивів, наведених у
апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представників
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Снятинського районного суду
від 13 березня 2014 року без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко

П.І. Проскурніцький