Номер провадження 2/754/370/14
Справа №754/9990/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

25.04.2014 року Деснянський
районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

при секретарі
Скребньовій А.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 представником якого
за законом є ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні майном та
вселення та зустрічну позовну заяву
ОСОБА_2 представником якого за законом
є ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа:
Деснянська районна в місті Києві
державна адміністрація, як орган опіки
та піклування про визначення порядку
користування квартирою, визначення
порядку оплати квартирної плати та
комунальних послуг, стягнення грошових
коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до відповідача про усунення
перешкод у користуванні майном та
вселення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона
отримала у спадщину від своєї матері -
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2. Після
смерті матері - ОСОБА_4, відповідач -
ОСОБА_2 звернувся до неї з проханням
пожити у даній квартирі, для чого
попросив дозволити йому
зареєструватись у ній. На той час вона
проживала за іншою адресою, та
співчуваючи чоловіку своєї матері,
дозволила пожити у спірній квартирі.
Відносини з відповідачем у неї на той
час були рівні, він нічим не виявляв
своїх злих намірів, тож вона не мала
підстав відмовити йому в проханні та
допомогла безстроково зареєструватись
у належній їй квартирі.

У 2008році, племінниця, зі своїм
чоловіком звернулись до неї з
проханням дозволити їм пожити у
квартирі. Зважаючи на те, що квартира
складається з трьох кімнат, та
відповідач проживав там одноосібно,
вона не бачила проблеми в тому, щоб
дозволити молодій сім'ї зайняти одну з
кімнат, про що й повідомила
відповідача. Реакція відповідача на це
була неочікувана та вкрай різка. Не
маючи жодних прав на квартиру, та
проживаючи в ній виключно за її доброї
волі, відповідач в ультимативній формі
повідомив її про те, що нікого в
квартиру він не пустить. Після того, як
вона залишила квартиру, більше
потрапити в неї не може, оскільки
відповідачем було змінено замки на
вхідних дверях. ОСОБА_1 неодноразово
намагалась потрапити до належної їй
квартири, та жодного разу це не вдалось.

ОСОБА_2 разом зі своїми дочкою та зятем,
ОСОБА_5 перешкоджають ОСОБА_6 в її
законному праві користування
квартирою та не пустили в квартиру
навіть в присутності працівників
міліції. Останні 5 років, ОСОБА_2
користується спірною квартирою як
власною. В якому стані знаходиться
квартира, їй не відомо, чи збережено її
майно, яке знаходилося в квартирі чи
його вже не має, їй також не відомо. Між
тим, будь які претензії щодо можливої
шкоди майну сусідів, зокрема внаслідок
залиття, будуть пред'являтись їй, як
власниці квартири. Контролювати стан
газових приладів та труб, справність
сантехніки вона не має фізичної змоги,
у зв'язку з тим, що не може потрапити до
квартири. Крім того, зазначила, що
28.02.2013р. Рішення Деснянського районного
суду міста Києва, ОСОБА_2 визнано
недієздатним та призначено його
опікуном ОСОБА_3 А тому вона змушена
звертатись до суду з вказаним позовом.

Представник, який представляє інтереси
опікуна ОСОБА_3, яка дії від імені та в
інтересах підопічного ОСОБА_2, подав
зустрічну позовну заяву в якій просить
визначити порядок користування
квартирою, визнати, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
зобов'язані сплачувати квартирну плату
та комунальні послуги у рівних долях по
1/2частині кожен, та стягнути з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_2 суму 5619,56грн. половину
сплачених житлово-комунальних послуг.
Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4 померла. З 19.10.2004р. ОСОБА_2
зареєстрований у спірній квартирі
постійно. Оскільки між ним та ОСОБА_1
було досягнуто домовленості, яка і була
реалізована. Він відмовився від
обов'язкової частки у спадщині після
смерті ОСОБА_4, а ОСОБА_1 надала йому
спірну квартиру у по-життєве володіння
і користування. Після того, як ОСОБА_1
продала АДРЕСА_1 і він став їй фактично
непотрібен, то вона почала чинити
перепони у користуванні кв. АДРЕСА_2.
ОСОБА_1 погрожувала вигнати ОСОБА_2 на
вулицю. Це стало причиною того, що він
звернувся до Деснянського районного
суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про
визнання права власності на 1/2частину
квартири та внесення змін до свідоцтва
про право на спадщину за заповітом.
Проте, ОСОБА_1 намагалась вигнати його
на вулицю не одразу після того, як
отримала свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, а лише після
того, як сплив строк позовної давності.
Як результат йому було відмовлено у
поновленні строків позовної давності,
а відповідно і у позові. Таким чином,
користуючись нормальними довірливими
відносинами із ОСОБА_2 ОСОБА_1 позбавила
його будь-якого житла на праві
власності у м. Києві. Рішенням
Деснянського районного суду м. Києва
від 08.08.2012 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні майном та виселення та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права користування позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Суд
вирішив виселити ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_2, без надання іншого приміщення,
із зняттям його з реєстраційного
обліку за вказаною адресою. Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 53грн.65коп. в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права користування
відмовлено. Рішенням Апеляційного суду
м. Києва від 11.10.2012 року апеляційну
скаргу ОСОБА_7, який діє за дорученням
ОСОБА_2 задоволено частково. Судом
вирішено скасувати рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 08.08.2012р. та ухвалено нове рішення,
яким відмовлено у позові ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні квартирою. В решті
рішення залишено без змін. Таким чином,
позовна вимога визнати ОСОБА_2 таким, що
користується квартирою АДРЕСА_2, без
правових підстав не підлягає
задоволенню, оскільки Рішенням
Апеляційного суду м.Києва від 11.10.2012
року визначено правову підставу, а саме
те, що ОСОБА_2 користується спірною
квартирою, як член сім'ї нового
власника квартири. Твердження ОСОБА_1,
що ОСОБА_2 створює їй перешкоди у
користуванні квартирою не
відповідають дійсності, оскільки
ОСОБА_2 є особою похилого віку
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, який в
судовому порядку визнаний
недієздатним, а томі він фізично
позбавлений можливості чинити
перешкоди ОСОБА_1 Постанови міліції,
які ОСОБА_1 додала до позовної
заяви свідчать не про те, що ОСОБА_2 не
впускав її до квартири. Виклики міліції
пов'язані з тим, що ОСОБА_1 до рішення
Апеляційного суду м. Києва від
11.10.2012року намагалась силою вигнати
свого вітчима ОСОБА_2 з
квартири. Тепер коли після рішення
Апеляційного суду м. Києва від 11.10.2012р.
ОСОБА_1 не може вигнати ОСОБА_2 з
квартири вона вирішила створити
нестерпну ситуацію, щоб ОСОБА_2 помер
від надмірних емоційних хвилювань. З
цією метою ОСОБА_1, яка має вільний
доступ до квартири куди неодноразово
водила ріелторів, хоче здійснити
процедуру примусового вселення зі
зламом дверей і викликом міліції. Крім
того, весь цей час ОСОБА_1 не несе жодних
витрат як власник, оскільки квартплату
та всі комунальні послуги сплачує
ОСОБА_2 Єдиним способом захистити
право ОСОБА_2 на користування квартирою
АДРЕСА_2 є визначення чіткого порядку
користування за якого ОСОБА_1 була б
позбавлена можливості притискати
літню людину, а ОСОБА_2 отримав би зможу
спокійно дожити свій вік. На даний час
ОСОБА_2 користується кімнатою №2
(відповідно до схеми) в АДРЕСА_2. В
кімнаті №3 (відповідно до схеми)
проживає доглядальниця ОСОБА_2 ОСОБА_1
користується найбільшою кімнатою №7
(відповідно до схеми). Представник
ОСОБА_3, вважає, що ОСОБА_2 слід виділити
в користування дві кімнати з огляду на
наступне. ОСОБА_2 є недієздатною особою
і потребує постійного стороннього
догляду. У зв'язку з цим одна кімната
необхідна для проживання самого
ОСОБА_2, а друга кімната необхідна для
постійного перебування доглядальниці.
Крім того, ОСОБА_1 не зареєстрована і не
проживає в АДРЕСА_2, оскільки має інше
постійне місце проживання в м. Києві. В
той же час ОСОБА_2 не має іншого
постійного місця проживання в м. Києві,
оскільки більшу частину свого життя
проживає саме в цій квартирі. В зв'язку
з викладеними обставинами представник,
просить виділити ОСОБА_2 дві найменші
кімнати в квартирі АДРЕСА_2. Оскільки,
ОСОБА_1 як власник має також сплачувати
квартирну плату та комунальні послуги,
то відповідно вони повинні
сплачуватись порівну по 1/2частині
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Оскільки сторони не
можуть вирішити дане питання шляхом
переговорів, а тому питання оплати
квартирної плати і комунальних витрат
просять вирішити в судовому порядку.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позові. З
зустрічним позовом не погодилась та
просили суд відмовити в його
задоволенні, оскільки вважає, що він не
обґрунтований і не відповідає чинному
законодавству.

Представник ОСОБА_7, який представляє
інтереси опікуна ОСОБА_3, яка дії від
імені та в інтересах підопічного
ОСОБА_2 в судовому засіданні з
первісним позовом не погодився,
пояснюючи, що перешкод в користуванні
квартирою АДРЕСА_2 ніхто не чинить,
тому просив суд винести рішення про
відмову в задоволенні позову за
необґрунтованістю. А зустрічний просив
задовольнити, яким визначити порядок
користування квартирою АДРЕСА_2,
виділити в користування ОСОБА_1 кімнату
№7 в спірній квартирі, а ОСОБА_2
виділити дві кімнати №2 та №3 в спірній
квартирі, визнати порядок оплати
квартирної плати та комунальних послуг
у рівних долях по 1/2частині кожному,
стягнути половину коштів в порядку
регресу, які були сплачені ОСОБА_2 за
комунально-житлові послуги, в розмірі
5619,56грн.

Представник Деснянської районної в
місті Києві державної адміністрації,
як орган опіки та піклування в судовому
засіданні, зазначила, що приходячи з
планової перевіркою до квартири
АДРЕСА_2, власника ОСОБА_1 в квартирі не
бачила. Вважає, що гарантуючи захист
права власності, закон надає власнику
право вимагати усунення будь-яких
порушень його права. І тому, просила
винести рішення відповідно до чинного
законодавства.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши наявні в
матеріалах справи письмові докази, суд
приходить до висновку, що первісний
позов підлягає задоволенню, а
зустрічна позовна заява підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 28.04.1999року ОСОБА_4
склала заповіт, яким вона заповіла все
своє майно, яке буде належати їй на час
смерті, своїй доньці ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. ОСОБА_1 у
встановлений для прийняття спадщини
строк, 29.06.2004р. звернулась до 15-ї
Київської державної нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини за вказаним заповітом. При
цьому зазначила, що є ще один
спадкоємець на обов'язкову частину -
чоловік ОСОБА_2 Однак ОСОБА_2 відмовився
від своєї частки на спадкування. Таким
чином, ОСОБА_1 отримала в спадщину
квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується
Свідоцтвом про право на спадщину за
заповітом від 17.08.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 другий чоловік померлої ОСОБА_4,
був зареєстрований на спірній житловій
площі 29.03.1990р., виписаний 17.03.2000р. та був
тимчасово зареєстрований у АДРЕСА_3, де
мешкала ОСОБА_1 зі сім'єю.

За добровільною згодою ОСОБА_1 і
домовленістю, що ОСОБА_2 буде проживати
у спірній квартирі довічно та після
оформлення ОСОБА_1 право власності на
спірну квартиру АДРЕСА_2, 19.10.2004р. ОСОБА_2
був зареєстрований у спірній квартирі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила,
що у 2008році, її племінниця, зі своїм
чоловіком звернулись до неї з
проханням дозволити їм пожити у
спірній квартирі. Зважаючи на те, що
квартира складається з трьох кімнат, та
відповідач проживав там одноосібно,
вона не бачила проблеми в тому, щоб
дозволити молодій сім'ї зайняти одну з
кімнат, про що й повідомила
відповідача. Однак ОСОБА_2 не маючи
жодних прав на квартиру, в
ультимативній формі повідомив її про
те, що нікого в квартиру він не пустить.
Після того, як вона залишила квартиру,
більше потрапити в неї не змогла,
оскільки ОСОБА_2 змінив замки на
вхідних дверях. ОСОБА_1 неодноразово
намагалась потрапити до належної їй
квартири, та жодного разу їй це не
вдалось. ОСОБА_2 перешкоджає їй в
законному праві користування
квартирою.

26.02.2009 року ОСОБА_1 звернулась до
Деснянського РУ ГУМВС України в м.Києві
з заявою з приводу незаконного
перешкоджання їй в доступі до її
квартири. За матеріалами перевірки її
заяви 03.03.2009 р. дільничним інспектором
Деснянського РУ ГУМВС України в м.
Києві Лобачем М.О. було винесено
постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи.

В березні 2012 року ОСОБА_1 в черговий раз
мала безрезультатну спробу потрапити
до своєї квартири. Після чого 21.03.2012 р.
звернулась до Деснянського РУ ГУМВС
України в м. Києві з заявою, в порядку
ст. 97 КПК України, та просила встановити
особу (осіб), що знаходяться в її
квартирі, перевірити інформацію щодо
наявності в діях вищезазначених осіб
ознак злочинів, передбачених ст. 162, ст.
129 КК України. Зазначене звернення було
обумовлене тим, що на її чергову спробу
потрапити до квартири їй у нецензурній
формі відповідала особа (чи особи),
голос яких не був схожий на голос
ОСОБА_2 Двері їй не відчинили, та
«рекомендували» забиратись геть. На її
наполегливе прохання відчинити двері
та на її адресу лунали погрози фізичної
розправи.

За результатами перевірки даної заяви
27.03.2012 р. о/у ВКР Деснянського РУ ГУМВС м.
Києва Шевчуком Ю.П. було винесено
постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи та рекомендовано
звернутись до суду в порядку
цивільного судочинства.

У вищевказаній постанові про відмову в
порушенні кримінальної справи від
27.03.2012р. зазначається, що вхідні двері у
квартиру АДРЕСА_2, співробітникам
міліції також не відчинили; крім того
факт того, що громадянин ОСОБА_2 зі
своїми родичами перешкоджають ОСОБА_1
доступу до власної квартири було
підтверджено сусідами - ОСОБА_10 та
ОСОБА_11

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12
підтвердила, що ОСОБА_2 дійсно не
впускає в квартиру ОСОБА_1, що
неодноразово чула, що ОСОБА_1
намагається потрапити до своєї
квартири викликаючи правоохоронні
органи.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджено матеріалами справи,
відповідно до Рішення Деснянського
районного суду міста Києва від 28.02.2013р
ОСОБА_13, 30.04.1928р. визнано недієздатним,
призначено опікуном його дочку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3. Ухвалою Апеляційного суду
м.Києві від 05.11.2013р. рішення
Деснянського районного суду міста
Києва залишено без змін.

В судовому засіданні під час допиту
свідка, ОСОБА_14, яка є доглядальницею
ОСОБА_2, зазначила, що ОСОБА_2 та
особисто вона не впускають в квартиру
ОСОБА_1 за вказівкою опікуна ОСОБА_2

Таким чином, ОСОБА_1 вже п'ять років не
може потрапити до спірної квартири.
Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК
України.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності квартиру, користуються нею
для особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Пункт 7 ст. 92 Конституції України
встановлює, що правовий режим
власності визначається виключно
законами України. Стаття 321 ЦК України,
встановлює непорушність права
власності. Зокрема, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном. Усунення перешкод власник може
вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди
не пов'язані з позбавленням його
володінням майном.

Судом встановлено, ОСОБА_2 та його
опікун ОСОБА_3 порушує законні права
ОСОБА_1 на володіння, користування та
розпорядження квартирою, яка належить
їй на праві приватної власності. І тому,
суд вважає що позовні вимоги
первісного позову про усунення
перешкод в користуванні квартирою,
вселення підлягають задоволенню,
оскільки, встановлено, що відповідач
разом зі своїм опікуном чинить
перешкоди позивачу в користуванні
квартирою, замінює замки на вхідних
дверях.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджено матеріалами справи,
ОСОБА_2, починаючи з 19.10.2004року,
користується спірною квартирою, в силу
ст. 64 ЖК України, як член сім'ї нового
власника квартири. Та обставина, що
вони перестали бути членами однієї
сім'єю, в силу ст. 156 ЖК України, не
припиняє право ОСОБА_2 користуватись
указаною квартирою.

Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що з 1990р. за спільною
згодою всіх членів сім'ї був визначений
порядок користування квартирою
АДРЕСА_2, з початку проживання ОСОБА_2
разом з покійною дружиною,
користуючись спірною квартирою, а з
2004р. ОСОБА_2 користується кімнатою №2
(відповідно до схеми) в квартирі
АДРЕСА_2 за згодою ОСОБА_1

Суд, ставиться критично до пояснення
представника позивача за зустрічним
позовом про виділення ОСОБА_2 дві
найменші кімнати в квартирі АДРЕСА_2,
так як ОСОБА_2 недієздатний і разом з
ним повинен проживати його
піклувальник. Оскільки в судовому
засіданні встановлено, що опікун
ОСОБА_3 не проживає разом зі своїм
підопічним. Має своє власне житло.

Отже, у розумінні ч. 5 ст. 29 ЦК України,
місцем проживання недієздатної особи є
місце проживання її опікуна або
місцезнаходження відповідної
організації, яка виконує щодо неї
функції опікуна. ОСОБА_3 має всі законні
підстави забезпечити доглядом та
лікуванням свого підопічного, який є її
рідним батьком за місцям свого
проживання.

І тому, в частині вимоги зустрічного
позову ОСОБА_2 про визначення порядку
користування квартирою АДРЕСА_2, суд
керуючись ст. 3 ЦПК України, згідно з
якої кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних, або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, та виходить з того,
що право та порядок користування
ОСОБА_2 спірною квартирою ніким не
порушене і неоспорене, а тому в
задоволенні його зустрічного позову в
цій частині належить відмовити.

За таких обставин та враховуючи
вищевикладене, суд приходить до
висновку про неможливість
встановлення порядку поділу оплати
житлово-комунальних послуг у
запропонованому позивачем варіанті, а
отже вважає правильним в задоволенні
цих вимог відмовити.

Разом з тим, суд приходить до висновку,
що вимога про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 коштів за плату
житлово-комунальних послуг в порядку
регресу, підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи, встановлено,
що ОСОБА_2 сплачував за надані
житло-комунальні послуги, що
підтверджується квитанціями на суму
11239,12грн.

ОСОБА_1 відповідно до чинного
законодавства як власник квартири
АДРЕСА_2 повинна брати участь у
витратах по утриманню квартири і
придомової території, проведенню
ремонту та своєчасно і в повному обсязі
вносити плату за отримані комунальні
послуги, однак враховуючи те, що ОСОБА_1
не проживала в спірній квартирі, суд
приходить до висновку, що з ОСОБА_1
підлягають стягненню лише витрати
тільки по утриманню прибудинкової
території та за опалення, оскільки
гарячим та холодним водовідведенням та
електроенергією вона не користувалась.

Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК України,
власники квартир зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню
квартири і придомової території,
проведенню ремонту та своєчасно і в
повному обсязі вносити плату за
отримані комунальні послуги.

Обов'язок на власників жилого
приміщення по несенню витрат на
утримання будинку і при будинкової
території, сплаті комунальних послуг
покладений також нормами ст.322 ЦК
України, ст.ст.12,13,20,29 ЗУ "Про
житлово-комунальні послуги".

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що вимоги ОСОБА_2 в стягненні
коштів в порядку регресу на його
користь з ОСОБА_1 у розмірі 3752,85грн.
засновані на законі та підлягають
задоволенню.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Всебічно проаналізувавши обставини
справи в їх сукупності, оцінивши за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному і об'єктивному
розгляді справи, зібрані по справі
докази, керуючись законом, суд дійшов
до висновку, що первісний позов
підлягає задоволенню, а зустрічний
позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Оскільки суд задовольняє первісні
позовні вимоги та частково зустрічні
вимоги пропорційно до вимог сторін, всі
судові витрати покладаються на
сторони.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.
319, 321, 322, 391 ЦК України, ст.ст. 64, 156, 162 ЖК
України, ст.ст.12,13,20,29 Законом України
"Про житлово-комунальні послуги", ст.ст.
3, 10, 11, 57- 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 представником
якого за законом є ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні майном та
вселення - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 та його
представника (опікуна) за законом
ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у
користуванні та розпорядженні
квартирою АДРЕСА_2.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_2.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2
представником якого за законом є
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа:
Деснянська районна в місті Києві
державна адміністрація, як орган опіки
та піклування про визначення порядку
користування квартирою, визначення
порядку оплати квартирної плати та
комунальних послуг, стягнення грошових
коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 представником якого за законом
є ОСОБА_3 кошти у розмірі 3752,85грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення.

Суддя
Бабко В.В.