Справа № 130/3076/13-ц Провадження №
22-ц/772/601/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Шепель К. А.Категорія: 5
Доповідач: Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Вінницької
області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Медяного В.М.,
Нікушина В.П.

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
(далі - ПАТ «ОТП Банк») про скасування
заборони відчуження об'єкта нерухомого
майна,

за апеляційною скаргою ПАТ «ОТП Банк»
на заочне рішення Жмеринського
міськрайонного суду Вінницької
області від 18 листопада 2013 року у цій
справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року позивачі звернулись до
суду з вказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що рішенням Жмеринського
міськрайонного суду Вінницької
області від 07.02.2013 року за ними визнано
право спільної сумісної власності на
нежитлову будівлю гаражу літ. «А»,
загальною площею 736,8 кв.м., розташовану
по АДРЕСА_1, а 03.04.2013 року вони
зареєстрували своє право власності на
вказану будівлю.

Проте, позивачі обмежені у праві
розпоряджатися цим майном, оскільки
воно обтяжено у виді заборони на
відчуження, про що їм стало відомо із
витягів відповідних державних
реєстрів. Вважають, що правочини на
підставі яких накладена заборона на
відчуження вказаного майна вчинили між
собою відповідачі у справі, оскільки
попереднім власником гаража був ОСОБА_4
на підставі рішення постійно діючого
третейського суду при асоціації
Розвитку та право захисту підприємств
від 08.05.2008 року, яке скасовано ухвалою
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 01.06.2012 року.

Враховуючи викладене та посилаючись на
положення ст. 391 ЦК України, позивачі
просили скасувати обтяження належного
їм нерухомого майна у вигляді заборони
на його відчуження, яка накладена 14.05.2008
року приватним нотаріусом
Жмеринського районного нотаріального
округу ОСОБА_5

Заочним рішенням Жмеринського
міськрайонного суду Вінницької
області від 18.11.2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задоволено. Додатковим
рішенням цього суду від 13.02.2014 року -
вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
ПАТ «ОТП Банк», посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
в апеляційній скарзі просить
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволені позову
відмовити.

Представник ПАТ «ОТП Банк» Мельникова
М.В. підтримала апеляційну скаргу та
просила її задовольнити

Належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи інші сторони у
справі до судового засідання в суд
апеляційної інстанції не з'явились, що
відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України не перешкоджає її розгляду за
їх відсутності.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, заслухавши пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду першої інстанції скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак, таким вимогам рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що відповідно до
копії реєстраційного посвідчення на
об'єкти нерухомого майна, які належать
юридичним та фізичним особам, будівля
гаража по АДРЕСА_1 зареєстрована за
ОСОБА_4 на підставі рішення постійно
діючого третейського суду при
асоціації «Розвитку та правозахисту
підприємств» від 08.05.2008 року (а.с. 13).

Відповідно до копії договору іпотеки
№PM-SMEB00/246/2008 від 14.05.2008 року,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_5, для забезпечення повного і
своєчасного виконання ОСОБА_4 боргових
зобов'язань, ОСОБА_4 надав ЗАТ «ОТП
Банк» в іпотеку вказане нерухоме майно
(а.с.35-38).

Згідно копії витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
14.05.2008 року на зазначений гараж на
підставі договору іпотеки було
накладено обтяження у виді заборони
відчуження (а.с.14-16).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 01.06.2012 року
було скасовано рішення постійно
діючого третейського суду при
асоціації «Розвитку та правозахисту
підприємств» від 08.05.2008 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виконання
умов договору купівлі-продажу від
30.04.2008 року та стягнення коштів , а також
за зустрічним позовом про визнання
договору купівлі-продажу дійсним та
визнання права власності на будівлю
вказаного гаража, яким цей договір було
визнано дійсним (а.с.10-12).

Згідно копії рішення Жмеринського
міськрайонного суду від 07.02.2013 року за
позивачами визнано право спільної
сумісної власності на зазначену
будівлю гаража та виділено кожному з
позивачів 1/2 частину у праві власності
на дане нерухоме майно (а.с.6-7).

Відповідно до копій витягів з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно про реєстрацію права власності
позивачі 02.04.2013 року та 03.04.2013 року
зареєстрували своє право власності на
даний спірний гараж (а.с. 8, 9).

Задовольняючи вказані позовні вимоги,
суд першої інстанції, керуючись ст. ст.
316, 317, 319, 391 ЦК України, виходив із того,
що позивачі є власниками вказаної
будівлі і їх право власності є
зареєстрованим належним чином, тому
вони мають право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ними права
розпорядження своїм майном.

Із такими висновками суду колегія
суддів погодитись не може, оскільки при
ухваленні оскаржуваного рішення суд
першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального права з
огляду на наступне.

Заборона на відчуження вказаного вище
нерухомого майна була внесена до
ЄРЗВОНМ не на підставі рішення
постійно діючого третейського суду при
асоціації «Розвитку та правозахисту
підприємств» від 08.05.2008 року, а на
підставі договору іпотеки від 14.05.2008
року, укладеного між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП
Банк», тому посилання позивачів про
незаконність даного обтяження у
зв'язку із скасуванням рішення
третейського суду не можна вважати
обґрунтованими.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
іпотеку» у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою. Особа, до
якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Аналогічна правова позиція викладена у
п. 36 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин».

Однак положень даної правової норми
судом першої інстанції застосовано не
було.

Враховуючи, що суду не надані докази
припинення вказаного договору іпотеки,
тому позивачі, як нові власники
зазначеного майна, набули статусу
іпотекодавців за цим договором,
включаючи всі права та обов'язки, які
належать іпотекодавцю.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення суду першої інстанції від 18
липня 2013 року залишатися в законній
силі не може та підлягає скасуванню
відповідно до вимог ч. 4 ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Враховуючи положення ст. 88, ч. 4 ст. 316 ЦПК
України, колегія суддів, вирішуючи
питання щодо розподілу судових витрат,
вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму
судового збору у розмірі 121,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» -
задовольнити, заочне рішення
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 18 листопада 2013
року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, Публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк» про скасування
заборони відчуження об'єкта нерухомого
майна - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в рівних
частках на користь Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
судовий збір у розмірі 121,80 грн. (сто
двадцять одна гривня 80 коп.).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення. На рішення може
бути подана касаційна скарга до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :
О.В. Ковальчук

Судді :
В.М. Медяний

В.П. Нікушин