22-ц/775/144/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого -
суддів -
Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.Б.,
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 01 жовтня 2013 року, -
У липня 2012 року позивач звернувся до
суду з даним позовом до відповідачів, в
обґрунтування вимог зазначив, що 02
червня 2008 року між ПАТ «КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір на суму 4 000 доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 48,00 %
на рік, на суму залишку заборгованості
з кредитом з кінцевим терміном
повернення до 25 травня 2009 року. В
забезпечення виконання умов договору
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був
укладений договір поруки, відповідно
до якого остання взяла на себе
зобов'язання відповідати перед банком
за невиконання або неналежне виконання
умов договору. Відповідачка ОСОБА_1
належним чином не виконувала умови
договору, у зв'язку з чим станом на
14.05.2012 року у неї утворилась
заборгованість в сумі 5503,03 доларів США,
яка складається з наступного: 2103, 86
доларів США - заборгованість за
кредитом; 3 397, 17 доларів США -
заборгованість про процентам за
користування кредитом а також штраф
відповідно до п.5.10 договору; 31, 29
доларів США штраф (фіксована частина);
275, 05 доларів США - штраф (процентна
складова), яку позивач просить
стягнути з відповідачів в солідарному
порядку, а також просить стягнути
судові витрати на оплату судового
збору в розмірі 439 грн. 53 коп..
Рішенням Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 01
жовтня 2013 року позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»
задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором № 231465-CRED від
02.06.2008 року в розмірі 5 501, 03 доларів
США, що еквівалентно до офіційного
курсу НБУ станом на 01.10.2013 рік становить
43 952, 68 грн.

Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» судовий збір у розмірі 439
грн. 53 коп. по 219 грн. 77 коп. з кожної.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, відповідачка ОСОБА_2
в апеляційній скарзі просить змінити
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог ПАТ
КБ «Приватбанк» в частині стягнення
заборгованості в солідарному порядку
зі ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі. В
скарзі посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
необґрунтованість судового рішення,
нез'ясування судом обставин, що мають
істотне значення для справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності відповідачів, які
повідомлялися належним чином
рекомендованою поштою про час та місце
розгляду справи, викликалися до суду
неодноразово, про причини неявки суд не
повідомляли, заяв про відкладення
розгляду справи не надавали; також
апеляційний суд розглядає справу без
участі представника позивача, який
надав відповідну заяву. Згідно з ч.2
ст.197 ЦПК України апеляційний суд
розглядає справу без здійснення
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного запису.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

У відповідності до ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Зі справи вбачається, що
відповідачка ОСОБА_2 оскаржує рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення з неї, як з поручителя,
солідарно з ОСОБА_1, яка є
позичальником, суми заборгованості за
кредитним договором. В частині
стягнення суми боргу з ОСОБА_1 рішення
суду ніким не оскаржується. Тому,
переглядаючи справу відповідно до
вимог ст.303 ЦПК України в межах
апеляційного оскарження, колегія
суддів перевіряє законність рішення
суду лише в частині солідарного
стягнення заборгованості з ОСОБА_2, а в
решті не перевіряє у зв'язку з
відсутністю апеляційного оскарження.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
були належним чином виконані умови
кредитного договору, тобто надано
кредит у строк та в розмірі, які
зазначені кредитним договором.
Відповідачка ОСОБА_1 після отримання
суми кредиту порушила виконання умов
договору, у зв'язку чим у неї утворилась
вищезазначена сума боргу.
Відповідачкою ОСОБА_2 були взяті на
себе зобов'язання по виконанню
кредитних зобов'язань у разі порушення
ОСОБА_1 умов кредитного договору, тому
вона повинна нести солідарну
відповідальність перед банком по
погашенню кредитної заборгованості.
Враховуючи, що строк дії договору
поруки не припинився, суд задовольнив
вимоги позивача і до поручителя ОСОБА_2
про солідарне стягнення боргу в
повному обсязі.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія судів не може не
погодитись, оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що 02 червня 2008 року
між ЗАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступником якого за всіма
правами та обов'язками є ПАТ КБ
«Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № 231465-CRED, на
підставі якого банк надав відповідачці
кредит в сумі 4 000 доларів США, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 48 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення до 25.05.2009
року. В забезпечення виконання умов
кредитного договору між ОСОБА_2 та
банком 02.06.2008 року був укладений
договір поруки, відповідно до якого
остання взяла на себе зобов'язання
ОСОБА_1 перед банком за зазначеним
кредитним договором.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості, відповідачка ОСОБА_1
взяті на себе зобов'язання не виконала.
Станом на 14.05.2012 року сума
заборгованості склала 5 501, 03 доларів
США, що еквівалентно до офіційного
курсу НБУ станом на 14.05.2012 рік
становить 43 952, 68 грн. (1 долар США х 7, 9899
грн.) яка складається з наступного:
заборгованість по кредиту складає 2 103,
86 доларів США., заборгованість по
відсотках за користування кредитом - 3
397, 17 доларів США., а також штрафи
відповідно до пункту 5.10 кредитного
договору в розмірі 31, 29 доларів США
(фіксована частина) та штраф в розмірі
275, 05 доларів США. (процентна складова).

У відповідності з вимогами ст.ст. 525, 526
ЦК України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу і в установлений
строк їх виконання.

Згідно із ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк може
бути визначено актами цивільного
законодавства, правочином або рішенням
суду.

На підставі ч.1 ст.252, ч.1 ст.253 ЦК України
строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями, годинами. Перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Згідно з п.11 договору поруки від 02.06.2008
року, укладеного між ОСОБА_2 та банком -
договір вступає в силу з моменту його
підписання й діє до повного виконання
зобов'язань за кредитним договором.
Умовами п.12 договору закріплено, що
строк, в межах якого сторони можуть
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права за цим договором,
встановлюється протягом п'яти років.
(т.1 а.с.23).

Отже, договором поруки встановлено
строк її припинення - після закінчення
п'ятирічного строку, починаючи після
останнього дня, передбаченого для
виконання зобов'язань за договором
кредиту.

Частиною 1 ст.627 ЦК України встановлено,
що відповідно до ст..6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Пунктами кредитного договору від 02
червня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступником якого за всіма
правами та обов'язками є ПАТ КБ
«Приватбанк», та ОСОБА_1 установлено
дію цього договору до 25.05.2009 року. Отже,
днем настання строку виконання
основного зобов'язання, з якого
починається відлік п'ятирічного строку
для пред'явлення кредитором вимоги до
поручителя, буде 26.05.2009 року, а
припинення поруки відповідно до вимог
ч.4 ст.559 ЦК України - 26.05.2014 року.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
13 лютого 2013 року №6-3цс13, яка згідно з
ст..360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

За таких обставин колегія суддів
вважає рішення суду першої інстанції
правильним, а доводи апеляційної
скарги ОСОБА_2 про незаконність
судового рішення у зв'язку з порушенням
норм матеріального права
безпідставними, оскільки не
ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги про
недоведеність позивачем справжності
підпису ОСОБА_2 на письмовому
повідомленні про вимогу сплати боргу
банку не можуть вплинути на рішення
суду, оскільки правового значення для
вирішення справи не мають.

Порушень норм процесуального права, з
якими закон пов'язує можливість
скасування судового рішення, колегією
суддів також не встановлено.

Таким чином, переглядаючи справу в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду, у
зв'язку з чим рішення суду підлягає
залишенню без зміни, а апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
01 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді :