Справа № 453/312/14-ц
№ провадження 2/453/198/14
РІШЕННЯ

іменем України

11.04.2014 року
м. Сколе

Сколівський районний суд Львівської
області

у складі: головуючого - судді
Брони А.Л.,

при секретарі
Павкевич Н.Я.,

з участю позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Данюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ДП «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» про
поновлення на роботі та виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ДП «Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» про поновлення на
роботі та виплату заробітної плати за
час вимушеного прогулу. У
обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 17.02.2014 року його було
звільнено з посади начальника
Сколівського військового лісгоспу ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» згідно п. 1 ст. 41 КЗпП
України, за одноразове грубе порушення
трудових обов`язків. Вважає таке
звільнення незаконним, оскільки таке
відбулося в період його тимчасової
непрацездатності. Крім того зазначив,
що з наказом про звільнення він не був
ознайомлений, жодних пояснень з
приводу грубого порушення ним трудових
обов`язків від нього відповідачем не
вимагалось, а тому вважає, що його
звільнили всупереч вимогам чинного
трудового законодавства у зв`язку з чим
просить суд визнати незаконним та
скасувати наказ ДП «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» від 17.02.2014
року № 11-к «Про розірвання трудового
договору», поновити його на роботі та
виплатити заробітну плату за час
вимушеного прогулу.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав з вищенаведених
підстав, додатково пояснив, що 17.02.2014
року у зв`язку з безпосереднім
виконанням своїх службових обов`язків
він перебував у Райлівському лісництві
Дрогобицького району Львівської
області, коли, через погіршення стану
здоров`я, він змушений був звернутися у
Дрогобицьку міську лікарню, де йому
було надано необхідну допомогу, а з
18.02.2014 року він перебував на
лікарняному, оскільки за станом
здоров`я тимчасово не міг виконувати
свої трудові обов`язки. Незважаючи на
те, що звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності не
допускається, його було звільнено, що,
на його думку, відбулося незаконно,
відтак просив позов задовольнити у
повному обсязі.

Відповідач подав до суду заперечення, в
якому зазначив, що позивача, як
начальника Сколівського військового
лісгоспу ДП «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат», 17.02.2014
року було звільнено на підставі п. 1 ст.
41 КЗпП України, за одноразове грубе
порушення трудових обов`язків. Вказав,
що перед тим як застосувати
дисциплінарне стягнення у виді
звільнення, до позивача була
пред`явлена вимога щодо надання
письмових пояснень з приводу грубого
порушення ним трудових обов`язків,
однак така не була виконана позивачем.
Вважає, що відмова позивача надати такі
пояснення не була перешкодою для його
звільнення. З приводу того, що
звільнення відбулося у період
тимчасової непрацездатності позивача
зазначив, що тимчасова
непрацездатність працівника
підтверджується листком
непрацездатності, а такий не було
надано позивачем. За таких обставин
вважає, що при звільненні позивача було
враховано та виконано усі приписи
трудового законодавства, а тому
позовні вимоги є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечила з
вищенаведених підстав, просила у
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з`ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об`єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд вважає,
що позов слід задовольнити з наступних
підстав.

З копії наказу ДП «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» від
17.02.2014 року № 11-к «Про розірвання
трудового договору» вбачається, що
ОСОБА_1 - начальника Сколівського
військового лісгоспу ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» було звільнено з
займаної посади з 17.02.2014 року у
відповідності до п. 1 ст. 41 КЗпП, за
одноразове грубе порушення ним
трудових обов`язків, а саме незаконне
звільнення з роботи 02.01.2014 року
інженера І категорії Сколівського
військового лісгоспу ОСОБА_3

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від
06.11.1992 року № 9 на підставі п.1 ст.41 КЗпП
за одноразове грубе порушення трудових
обов'язків трудовий договір може бути
розірвано лише з керівником
підприємства, установи, організації
(філії, представництва, відділення,
іншого відокремленого підрозділу),
його заступниками, головним
бухгалтером підприємства, установи,
організації, його заступниками, а
також із службовими особами митних
органів, державних податкових
інспекцій, яким присвоєно персональні
звання, і службовими особами державної
контрольно-ревізійної служби та
органів контролю за цінами. Вирішуючи
питання про те, чи є порушення трудових
обов'язків грубим, суд має виходити з
характеру проступку, обставин, за яких
його вчинено, яку завдано ним (могло
бути завдано) шкоду.

Отже, позивач, будучи керівником філії
ДП «Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» - Сколівського
військового лісгоспу належить до
категорії осіб, з яким трудовий договір
може бути розірваний за одноразове
грубе порушення трудових обов'язків,
однак суд, аналізуючи характер та зміст
порушення трудових обов`язків, яким, як
зазначено у вказаному вище наказі, є
незаконне звільнення з роботи
працівника Сколівського військового
лісгоспу, не погоджується, що таке є
грубим порушенням, оскільки визнання
дій незаконними, в тому числі й
стосовно незаконного звільнення,
належить виключно до компетенції
судових органів.

Таким чином, при формулюванні причин
звільнення позивача відповідач вийшов
за межі своєї компетенції, визнавши дії
ОСОБА_1 щодо звільнення з роботи 02.01.2014
року інженера І категорії Сколівського
військового лісгоспу ОСОБА_3
незаконними, незважаючи на те, що таке
звільнення не було визнано незаконним
у судовому порядку.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України
не допускається звільнення працівника
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності, крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті, а
також у період перебування працівника
у відпустці.

У відповідності до п. 17 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» від 06.11.1992 року № 9 розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
не може бути визнано обґрунтованим,
якщо в день звільнення працівнику
видано лікарняний листок (довідку в
установлених законом випадках) про
його тимчасову непрацездатність.

Інструкцією про порядок видачі
документів, що засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
затвердженої наказом МОЗ України від
13.11.2001 року № 455 встановлено,
що тимчасова непрацездатність
працівників засвідчується листком
непрацездатності. Видача інших
документів про тимчасову
непрацездатність забороняється, крім
випадків, обумовлених, зокрема п. 2.19.,
згідно якого особам, які самостійно
звернулись по консультативну допомогу,
видається довідка довільної форми за
підписом лікуючого лікаря, засвідченим
печаткою лікувально-профілактичного
закладу, з обов'язковим зазначенням
часу проведеної консультації.

В судовому засіданні встановлено, що
17.02.2014 року позивач самостійно
звернувся по консультативну допомогу у
Дрогобицьку міську лікарню № 1, про що
йому була видана довідка довільної
форми за підписом лікуючого лікаря,
засвідченим печаткою вказаного
лікувально-профілактичного закладу, з
зазначенням часу проведеної
консультації, що підтверджується
копією такої довідки № 466 від 17.02.2014
року, а з 18.02.2014 року по 14.03.2014 року
позивач перебував на лікарняному, що
засвідчується копією листка
непрацездатності.

Таким чином, відповідач звільнив
позивача 17.02.2014 року, що є днем, коли
ОСОБА_1 було видано довідку про його
тимчасову непрацездатність, у зв`язку з
чим звільнення позивача 17.02.2014 року суд
не визнає обґрунтованим, оскільки таке
відбулося з порушенням правила про
недопустимість звільнення працівника
в період його тимчасової
непрацездатності.

Статтею 43 Конституції України
громадянам гарантується захист від
незаконного звільнення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 235 КЗпП
України у разі звільнення без законної
підстави працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, що розглядає трудовий спір, з
одночасним прийняттям рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Ураховуючи наведене, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги про
визнання незаконним та скасування
наказу ДП «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» від 17.02.2014
року № 11-к «Про розірвання трудового
договору», поновлення ОСОБА_1 на роботі
та виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу є обґрунтованими,
доведеними у судовому засіданні та
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України рішення
суду в частині поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за один
місяць допускається до негайного
виконання

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212, 213, 215, 367 ЦПК
України, ст.ст. 40, 232, 233, 235 Кодексу
законів про працю України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ
ДП «Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» від 17.02.2014 року № 11-к
«Про розірвання трудового договору».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника
Сколівського військового лісгоспу ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» з 17.02.2014 року.

Стягнути з ДП «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» у користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 17.02.2014 року по
11.04.2014 року.

Рішення суду в частині поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за один місяць допустити до
негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через місцевий
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя