АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2761/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1046/14
Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В.
Доповідач Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів :Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 11 лютого 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ в натурі 1/3
частини домоволодіння, надання в
окреме користування присадибної
земельної ділянки та

за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5
до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про
визначення порядку користування
земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5
про визначення порядку користування
земельною ділянкою, посилаючись на те,
що сторони є співвласниками
домоволодіння та присадибної
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1
позивачці належить 4/9 частин даного
нерухомого майна. Оскільки згоди з
співвласниками щодо окремого
користування земельною ділянкою немає,
позивачка просила визначити порядок
окремого користування земельною
ділянкою за адресою АДРЕСА_1 надавши їй
в окреме користування частину
земельної ділянки в розмірі 4/9 її
частки.

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_5 про поділ в натурі
спадкової квартири, посилаючись на те,
що сторони у справі є співвласниками
житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 а
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є
співвласниками неподіленої у натурі
квартири НОМЕР_1 яка становить 1/3
частину житлового будинку. У своєму
позові ОСОБА_4 просив поділити в натурі
спадкову квартиру за НОМЕР_1 між її
співвласниками, відповідно до їх
часток та визначити порядок окремого
користування квартирою НОМЕР_1 за
адресою АДРЕСА_1 надавши йому в окреме
користування частину квартири за
НОМЕР_1 в розмірі 1/3 її частки.

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулась в
суд з зустрічним позовом до
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
поділ в натурі 1/3 частини
домоволодіння, як спадкового майна між
співвласниками, зокрема квартири
НОМЕР_1 та надання в окреме
користування присадибної земельної
ділянки посилаючись на те, що сторони є
співвласниками домоволодіння за
адресою АДРЕСА_1 позивачці належить 1/9
частина даного нерухомого майна.
Позивачка просить відповідно до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 62-13 від 01.07.2013 року
поділити спадкове майно, зокрема,
кв.НОМЕР_1 що знаходиться в основній
частині житлового будинку літ «А-1» та
складається з приміщень: частина кухні
2-3, площею 4,75 кв.м, кімната 2-5, площею 14,5
кв.м, загальною площею за внутрішнім
обміром 19,25 кв.м, на суму 6900 грн., та по
іншим будівлям та спорудам: частина
огорожі №3 вартістю 219 грн., всього
виділити будівель та споруд на суму 7119
грн. та виділити ОСОБА_1 в окреме
користування земельну ділянку, площею
236 кв.м (на плані зафарбовано в синій
колір), яка складається із двох частин
та описується наступними межами: з боку
земель міської ради (вул.
Коцюбинського) довжина межової лінії
складає: 20,26м, 3,75м; з боку земельної
ділянки гаражного кооперативу
«Струмок», довжина межової лінії
складає 11,70 м, 4,24м; з боку земельної
ділянки співвласника ОСОБА_3 довжина
межової лінії складає 12,08 м, 13,07 м, 2,75 м,
2,2 м, 0,4 м, 4,7 м.

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернувся з
зустрічними позовними вимогами до
ОСОБА_3. ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визначення
порядку користування земельною
ділянкою посилаючись на те, що з метою
оформлення спадщини він звернувся до
нотаріальної контори, проте державна
реєстрація земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1 не проводилась.
Нотаріус відмовив ОСОБА_5 у видачі
свідоцтва про право на спадщину. Тому
ОСОБА_5 просив визначити порядок
окремого користування присадибною
земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1
загальною площею 2127 кв.м, яка
складається з двох земельних ділянок
різних за цільовим призначенням, а
саме: для будівництва та
обслуговування жилого будинку, площею
1000 кв.м та для ведення особистого
підсобного господарства, площею 1127
кв.м, виділивши співвласникам в окреме
користування частини земельної
ділянки, які відповідають їх часткам у
праві спільної сумісної власності на
домоволодіння, згідно висновку
судового експерта ОСОБА_6 від 01.07.2013
року за №62-13, зокрема, виділити ОСОБА_5 в
окреме користування частини земельної
ділянки, зафарбованої на плані в
зелений колір.

Ухвалою Київського районного суду м.
Полтави від 11 жовтня 2013 року позовні
заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5
про визначення порядку користування
земельною ділянкою та ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_5 про поділ в натурі
спадкової квартири (за заявами
позивачів) - залишені без розгляду.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до
ОСОБА_3. ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визначення
порядку користування земельною
ділянкою об'єднано в одне провадження з
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про поділ в натурі 1/3 частини
домоволодіння, як спадкового майна між
співвласниками, зокрема квартири
НОМЕР_1 та надання в окреме
користування присадибною земельною
ділянкою.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 11 лютого 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_5 - відмовлено.

З рішенням суду не погодився
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який його
оскаржив, просив рішення суду частково
скасувати (крім відмови у задоволенні
вимоги про визнання за ОСОБА_1 права
власності на 1/9 частину домоволодіння)
та ухвалити нове, яким частково
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1,
виділити їй із майна, що є у спільній
частковій власності згідно висновку
судового експерта №62-13 від 01.07.2013 року,
виділивши їй в окреме користування на
1/9 частину домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1 квартиру за НОМЕР_1 та виділити
їй в окреме користування земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1 площею 236
кв.м.

Апелянт вважає, що рішення суду
прийнято із порушенням норм
матеріального та процесуального права,
судом неповно з'ясовано обставини, що
мають значення для справи.

Інші особи, які беруть участь у справі,
рішення суду не оскаржують.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у
спільній частковій власності, може
бути поділене в натурі між
співвласниками за домовленістю між
ними.

Відповідно до ч.3 ст. 378 ЦК України кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що згідно свідоцтва про
право на спадщину за законом від 27
липня 1988 року ОСОБА_1 є власником 1/9
частини житлового будинку з частиною
надвірних побудов за адресою АДРЕСА_1
що розташоване на земельній ділянці
площею 2 160 м2. Спадкове майно на яке
видано свідоцтво складається з 1/3
частини зазначеного житлового будинку
з часткою надвірних побудов. Право
власності зареєстровано в
установленому законом порядку.

Відповідач ОСОБА_3 є власником 1/9
частини нерухомого майна за цією ж
адресою згідно свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 12 лютого 2007
року та 1/3 частини згідно договору
дарування від 12 грудня 2000 року. Право
власності зареєстровано в БТІ
«Інвентаризатор».

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 03 лютого 2014 року ОСОБА_4 є
власником 2/9 частини житлового будинку
з відповідною часткою надвірних
побудов та споруд за адресою АДРЕСА_1.
Право власності на 1/18 частину, яка
належала матері відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_7, відповідачем не оформлена.

На час розгляду справи в суді першої
інстанції ОСОБА_5 не оформив право
власності на спадкове майно, яке
відкрилось після померлої ОСОБА_8

Як вбачається з позовної заяви, позивач
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними
вимогами про розподіл спадкового
майна, а саме квартири НОМЕР_1 за
адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку додаткової
судової будівельно-технічної та
земельно-технічної експертизи № 206 від
22 січня 2014 року , яка проведена з
урахуванням технічної документації на
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1
станом на 22 лютого 2013 року розподіл та
виділ в натурі по 1/3 частині квартири
НОМЕР_1 загальною площею 46,7 м2 у
житловому будинку за адресою АДРЕСА_1
враховуючи будівельно-технічні вимоги,
що висуваються до квартир, з технічної
точки зору не представляється
можливим.

При цьому, місцевим судом вірно не
взято до уваги висновок № 62-13 судової
будівельно-технічної експертизи від 01
липня 2013 року, при виконанні якого
експерт використовував технічний
паспорт на садибний (індивідуальний)
житловий будинок за адресою АДРЕСА_1
від 29 жовтня 2009 року та який
виготовлений станом на 07 листопада 2006
року, оскільки до відома експерту на
час проведення експертизи не доведено
щодо наявності технічного паспорту на
спірне домоволодіння, який
виготовлений станом на 22 лютого 2013
року, хоча сторони мали можливість його
надати суду та як наслідок експерту.

Враховуючи викладене, а також те, що з
правовстановлюючих документів, які
надані сторонами на підтвердження
свого права власності, будинок по
АДРЕСА_1 не містить поділ на квартири, а
тому як наслідок квартира НОМЕР_1 про
поділ якої звернулась позивач ОСОБА_1
відсутня та не може бути поділена, суд
першої інстанції вірно відмовив у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо
її поділу.

Крім того, відповідно до вимог
Інструкції щодо проведення поділу,
виділу та розрахунку часток
об'єктів нерухомого майна,
затвердженої наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України N 55 від 18.06.2007 року
не підлягають поділу об'єкти
нерухомого майна, до складу яких
входять самочинно збудовані
(реконструйовані, переплановані)
об'єкти нерухомого майна. Питання щодо
поділу об'єктів нерухомого майна може
розглядатись лише після визнання права
власності на них відповідно до закону.
За наявності самочинно збудованих
(реконструйованих, перепланованих)
об'єктів нерухомого майна документи
щодо виділу готуються тільки після
визнання права власності на них
відповідно до закону.

Згідно зі ст. 42 ЗК України громадяни,
яким жилий будинок, господарські
будівлі та споруди і земельна ділянка
належать на праві спільної сумісної
власності, використовуються і
розпоряджаються земельною ділянкою
спільно. Використання і розпорядження
земельною ділянкою, що належить
громадянам на праві спільної часткової
власності, визначаються
співвласниками цих об'єктів і
земельної ділянки пропорційно розміру
часток у спільній власності на даний
будинок, будівлю, споруду.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЗК України
володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою, що
перебуває у спільній частковій
власності, здійснюється за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди у судовому
порядку.

Судом першої інстанції також вірно
встановлено, що на спірній земельній
ділянці розміщено ряд самочинних
побудов, а саме прибудови «а9», «а13»,
тамбур «а12», сарай «З», право власності
на які не зареєстроване.

При цьому, аналізуючи матеріали справи
колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, щодо
неможливості на даний час вирішити
питання про встановлення порядку
користування земельною ділянкою.

Не заслуговують на увагу посилання в
апеляційній скарзі представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про необхідність
призначення додаткової
будівельно-технічної та
земельно-технічної експертизи на
вирішення якої поставити питання щодо
визначення всіх можливих варіантів
поділу домоволодіння та земельної
ділянки, оскільки при проведенні
попередньої експертизи не було надано
новий технічний паспорт на
домоволодіння. Так, під час вирішення
питання в суді першої інстанції про
можливість задоволення клопотання
ОСОБА_2 , відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 заперечували проти проведення
додаткової експертизи, окрім того, при
вирішенні питання щодо призначення
додаткової судової
будівельно-технічної та
земельно-технічної експертизи 30.10.2013
року ОСОБА_2 був присутній у судовому
засіданні, проте, клопотання з приводу
поставлення на розгляд експерту інших
питань чи про призначення додаткової
експертизи саме експерту ОСОБА_6 не
вносив. Інших підстав в обґрунтування
наявності підстав для призначення
додаткової будівельно-технічної та
земельно-технічної експертизи не
наведено.

На підставі наведеного та враховуючи,
що апеляційна скарга не містить
доводів щодо неправильності рішення
суду, які б були підставою для
скасування рішення суду, колегія
суддів приходить до висновку, що
підстави для скасування чи зміни
рішення суду відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 11 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.П. Пікуль

Судді
О.В. Прядкіна

О.І. Обідіна

З оригіналом згідно

суддя
В.П. Пікуль