АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача:
Шкоріної О.І.

суддів:
Антоненко Н.О., Соколовій В.В.

при
секретарі: Луцькій Л.С.

за участю: прокурора - Іванової О.П.

представника заявника -
Васильченко О.Ю.

заінтересованих осіб -
ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 17 березня 2014 року в справі за заявою
Територіального медичного об'єднання
«Психіатрія» у м. Києві Департаменту
охорони здоров'я виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) про
застосування примусових заходів
медичного характеру відносно ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа № 758/2659/2014-ц № апеляційного
провадження:22-ц-796/6394/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Богінкевич С.М.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І. Представник
Територіального медичного об'єднання
«Психіатрія» у м. Києві Департаменту
охорони здоров'я виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
звернувся до суду з заявою про
госпіталізацію та проведення
лікування у примусовому порядку
відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого 13
березня 2014 року було доставлено до ТМО
«Психіатрія», з підстав: агресивної
поведінки, психомоторного збудження,
наявності соціально-небезпечних
тенденцій та потребою примусової
госпіталізації у психіатричний
стаціонар.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 17 березня 2014 року заява
Територіального медичного об'єднання
«Психіатрія» у м. Києві Департаменту
охорони здоров'я виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) про
застосування примусових заходів
медичного характеру відносно ОСОБА_3 -
задоволена.

Дана згода на примусову госпіталізацію
та проведення лікування відносно
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в психіатричній
лікарні зі звичайним наглядом.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 17 березня 2014 року, посилаючись на
те, що судом першої інстанції при
постановлення рішення неповно
з'ясовані обставини, які мають значення
для справи, що призвели до прийняття
неправильного рішення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну
скаргу підтримав і просив її
задовольнити, а рішення скасувати,
пояснивши, що підстав для примусової
його госпіталізації до психіатричного
закладу немає.

Представник ТМО «Психіатрія» у м.Києві
Васильченко О.Ю., представник
Подільської районної в м.Києві
державної адміністрації, помічник
прокурора Поідльського району м.Києва
просили рішення як законне і
обґрунтоване залишити без змін,
апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
обґрунтованість та законність
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ТМО «Психіатрія»,
суд першої інстанції виходив з того, що
у ОСОБА_3 наявні агресивні тенденції,
неадекватна поведінка, яка обумовлена
маячною симптоматикою, елементи
соціальної та власної небезпечності, у
зв»язку з чим останній може бути
небезпечним для оточуючих у випадку
його виписки. Від добровільного
лікування ОСОБА_3 відмовляється.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Але вказаним вимогам закону повністю
рішення суду першої інстанції не
відповідає.

Зі змісту статті 279 ЦПК України заява
представника психіатричного закладу
про госпіталізацію особи до
психіатричного закладу у примусовому
порядку подається до суду за умов,
визначених Законом України «Про
психіатричну допомогу».

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України
«Про психіатричну допомогу» особа
може бути госпіталізована до
психіатричного закладу в примусовому
порядку на підставах, передбачених
статтею 14 цього Закону, а також у
випадках проведення експертизи стану
психічного здоров»я особи або
застосування до особи, яка страждає на
психічний розлад і вчинила суспільно
небезпечне діяння, примусового заходу
медичного характеру на підставах та в
порядку, передбачених законами
України.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
13 березня 2014 року ОСОБА_3 був
доставлений швидкою психіатричною
бригадою і гопсталізований в ТМО
«Психіатрія», відділення № 23. Цього ж
числа оглянутий
лікувально-консультативною комісією
ТМО «Психіатрія», за висновком якої
ОСОБА_3 страждає психічним
захворюванням з діагнозом маячний
розлад, маніаформний синдром.

Від добровільного лікування ОСОБА_3
відмовився.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про
психіатричну допомогу» особа, яка
страждає на психічний розлад, може бути
госпіталізована до психіатричного
закладу без її усвідомленої згоди або
без згоди її законного представника,
якщо її обстеження або лікування
можливі лише в стаціонарних умовах, та
при встановленні в особи тяжкого
психічного розладу, внаслідок чого
вона: 1) вчиняє чи виявляє реальні
наміри вчинити дії, що являють собою
безпосередню небезпеку для неї чи
оточуючих, або 2) неспроможна
самостійно задовольняти свої основні
життєві потреби на рівні, який
забезпечує її життєдіяльність.

В заяві про госпіталізацію ОСОБА_3 до
психіатричного закладу у примусовому
порядку представник психіатричного
закладу як підставу госпіталізації
зазначає наявність агресивних
тенденцій у ОСОБА_3 та його неадекватну
поведінку.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення заяви вважав
такі обставини встановленими.

Проте, будь-яких належних доказів на
підтвердження агресивної та
неадекватної поведінки ОСОБА_3
внаслідок встановленого у нього
захворювання матеріали справи не
містять.

Сама ж по собі неадекватна поведінка
ОСОБА_3 без встановлення наслідків цієї
поведінки, що передбачено статтею 14
Закону України «Про психіатричну
допомогу», не може бути достатньою
підставою госпіталізації особи в
примусовому порядку.

Доказів на підтвердження обставин
вчинення ОСОБА_3 чи виявлення останнім
наміру вчинити дії, що являють собою
безпосередню небезпеку для нього чи
оточуючих, суду не надано ( п.1 ч.1 ст.14
Закон України «Про психіатричну
допомогу»)..

Крім того, така підстава як
неспроможність ОСОБА_3 самостійно
задовольняти свої основні життєві
потреби на рівні, який забезпечує його
життєдіяльність у зв»язку з
відсутністю достатніх коштів на
утримання, проживання та харчування,
(ОСОБА_3 не працює, пенсію не отримує),
відсутності електроенергії в квартирі
та її захаращеність, в заяві ТМО
«Психіатрія» не зазначалась, судом
першої інстанції не розглядалась, а
тому посилання на ці обставини
представника районної державної
адміністрації та прокуратури на стадії
апеляційного розгляду не заслуговують
на увагу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України.

Отже, обставин (підстав), що передбачені
ст.14 Закону України «Про психіатричну
допомогу», і які б давали суду право
надати згоду на госпіталізацію та
проведення лікування ОСОБА_3 в
психіатричній лікарні в примусовому
порядку, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції не ґрунтується на нормах
матеріального закону та матеріалах
справи.

А тому рішення Подільського районного
суду м.Києва від 17 березня 2014 року
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про залишення заяви ТМО
«Психіатрія» без задоволення.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 324,
325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 17 березня 2014 року - скасувати
і ухвалити нове рішення наступного
змісту.

Заяву Територіального медичного
об'єднання «Психіатрія» у м. Києві
Департаменту охорони здоров'я
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) про призначення
госпіталізації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
психіатричному закладі в примусовому
порядку, - залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Суддя-доповідач:

Судді: