АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3761/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Нізік О. В. Доповідач - Демченко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді
Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П.,
Куценко Т.Р.

при секретарі - Денисенко
А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на заочне рішення
Красногвардійського районного суду
м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2013 року
по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
звернення стягнення та виселення, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
звернення стягнення та виселення,
мотивуючи тим, що 23 березня 2007 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір №DNU0GK70470167,
за умовами якого останній отримав
кредит у розмірі 49.999 доларів США на
термін до 23 березня 2027 року зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12% річних на суму залишку
заборгованості.

Зазначав, що у забезпечення виконання
зобов'язання за даним кредитним
договором між банком та відповідачами
був укладений 23 березня 2007 року договір
іпотеки №DNU0GK70470167. Предметом іпотеки є
домоволодіння АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що у порушення вимог
закону та умов кредитного договору
відповідач ОСОБА_2 зобов`язання
належним чином не виконує, у зв'язку з
чим станом на 23 жовтня 2012 року має
заборгованість - 108.778 доларів США 71
цент, що за курсом НБУ складає 869.141 грн.86
коп., яка складається з наступного: 50.171
доларів США 20 центів - заборгованість
за кредитом; 25.219 доларів США 73 цента -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 4.257 доларів США
20 центів - заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; 29.130 доларів
США 58 центів - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором,
просив в рахунок погашення зазначеної
вище заборгованості звернути
стягнення на предмет іпотеки шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки; виселити відповідачів та
інших осіб, які зареєстровані та/або
проживають у житловому будинку
(предмет іпотеки), розташованому в
АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного
обліку у органі МВС України, до
повноважень якого входять питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаного будинку.

Заочним рішенням Красногвардійського
районного суду м.Дніпропетровська від
01 жовтня 2013 року відмовлено в
задоволені позову.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати заочне рішення
Красногвардійського районного суду
м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2013 року
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5)чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6)як розподілити між
сторонами судові витрати; 7)чи є негайні
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8)чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак зазначеним вимогам закону
ухвалене у справі рішення суду не
відповідає.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити
фактичні обставини справи виходячи з
фактичних правовідносин сторін, але в
межах заявлених вимог.

За ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежного виконання зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

За змістом ст.ст.1049,1050,1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 23 березня 2007
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2
укладений кредитний договір №DNU0GK70470167,
відповідно до умов якого останній
отримав кредит у розмірі 49.999 доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 23 березня 2027 року(а.с.14-16).

Для виконання даного договору ПАТ КБ
«ПриватБанк» відкрив на ім'я ОСОБА_2
рахунок №НОМЕР_1.

23 березня 2007 року на підставі ордера
розпорядження №DNU0GK70470167 ОСОБА_2 були
перераховані кошти (а.с.17).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» і відповідачами 23 березня
2007 року укладений договір іпотеки
№DNU0GК70470167, предметом якого є
домоволодіння АДРЕСА_1. Власниками
даного нерухомого майна є ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 Обумовлена сторонами договору
іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює
505.000 грн. (а.с.18-20)

Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконує, у зв'язку з чим станом на 23
жовтня 2012 року має заборгованість - 108.778
доларів США 71 цент, що за курсом НБУ від
23 жовтня 2012 року складає 869.141 грн.89 коп.,
яка складається з наступного: 50.171
доларів США 20 центів - заборгованість
за кредитом; 25.219 доларів США 73 цента -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 4.257 доларів США
20 центів - заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; 29.130 доларів
США 58 центів - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором.

Відмовляючи у задоволені позовним
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що банк порушив вимоги
законодавства, а саме, банком було
порушено процедуру звернення
стягнення на предмет іпотеки, проте з
таким висновком погодитись не можна.

Частиною 1 ст.35 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
порушення основного зобов'язання
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцяти денний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про
іпотеку», у разі порушення боржником
основного зобов'язання відповідно до
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержателя лише у разі
його/її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.

Як роз'яснив Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п.41 постанови «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» №5 від 30
березня 2012 року, при вирішенні спору
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд має дати оцінку
співмірності суми заборгованості за
кредитом та вартості іпотечного майна,
якщо допущене боржником або
іпотекодавцем, якщо він є відмінним від
боржника, порушення основного
зобов'язання чи іпотечного договору не
завдає збитків іпотекодержателю і не
змінює обсяг його прав.

В матеріалах справи міститься копія
реєстру поштових відправлень від 14
вересня 2012 року з якого вбачається, що
на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були
направлені рекомендовані листи з
вимогою про повернення суми кредиту
(а.с.11,12-13).

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки підлягає
задоволенню.

Також, відповідно до п.37 названої вище
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України невиконання вимог
частини першої статті 35 Закону України
"Про іпотеку" про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (частина третя статті 33 цього
Закону), оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

В ст.39 Закону України «Про іпотеку»
зазначено, що у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановлені статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Відповідно до процедури продажу,
визначеної ст.38 Закону України «Про
іпотеку», дії щодо продажу предмета
іпотеки та укладання договору
купівлі-продажу здійснюються
іпотекодержателем від свого імені, на
підставі іпотечного договору, який
містить застереження про задоволення
вимог іпотекодержателя, що передбачає
право іпотекодержателя на продаж
предмета іпотеки, без необхідності
отримання для цього будь-якого
окремого уповноваження іпотекодавця.

Що ж стосується позовних вимог в
частині виселення відповідачів та
інших осіб з домоволодіння, яке є
предметом іпотеки, то вони не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з ч.2 ст.39 Закону України "Про
іпотеку" одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя вправі
винести рішення про виселення
мешканців, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України
"Про іпотеку" звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

У ч.ч.2,3 ст.40 Закону України "Про іпотеку"
законодавець установлює певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК
України. Вимога про добровільне
звільнення житлового приміщення може
бути направлена разом з вимогою,
передбаченою ч.1 ст.35 Закону України
"Про іпотеку".

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у постанові "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" від 30 березня
2012 року №5, при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд має
враховувати, що згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК
України, ст.ст.39-40 Закону України "Про
іпотеку" виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

З'ясувавши в достатньо повному
об'ємі права та обов'язки сторін,
обставини справи, перевіривши доводи
та давши їм правову оцінку, колегія
суддів вважає, що позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» підлягає частковому
задоволенню, а тому рішення районного
суду необхідно скасувати та ухвалити
нове рішення.

На підставі ст.88 ЦПК України з
відповідачів необхідно стягнути на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові
витрати в розмірі по 2.630 грн.30 коп. з
кожного.

Керуючись ст.ст.304,307,309,313,314,316,317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Красногвардійського
районного суду Дніпропетровської
області від 01 жовтня 2013 року скасувати.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
звернення стягнення та виселення
задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №DNU0GK70470167 від 23
березня 2007 року в розмірі 108.778 доларів
США 71 цент, що еквівалентно - 869.141 грн.89
коп., з яких: заборгованість за кредитом
- 50.171 доларів США 20 центів;
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 25.219 доларів США
73 цента; пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за кредитним договором -
29.130 доларів СШП 58 центів;
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 4.257 доларів США
20 центів, яка утворилась станом на 23
жовтня 2012 року, звернути стягнення на
належний на праві приватної власності
ОСОБА_2, ОСОБА_3 домоволодіння АДРЕСА_1
шляхом продажу публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк» вказаного предмету
іпотеки, з укладанням від імені ОСОБА_2,
ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем з початковою ціною
продажу предмету іпотеки у розмірі 505.000
грн., з отриманням витягу з Державного
реєстру прав власності, а також
наданням публічному акціонерному
товариству комерційний банк
«ПриватБанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

В іншій частини позовні вимоги
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» судові
витрати в розмірі по 2.630 грн.30 коп. з
кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: