Головуючий суду 1 інстанції - Рудська
Доповідач - Стахова Н.В.
Справа № 435/8446/13-ц
Провадження № 22ц/782/494/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області
у складі :

Головуючого: Стахової Н.В.

суддів: Орлова І.В.,
Бережної С.В.

при секретарі : Щуровій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду
міста Луганська від 21 січня 2014 року

по справі за позовом Луганського
міського комунального підприємства
«Теплокомуненерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2013 року позивач
звернувся до суду із указаним позовом,
посилаючись на те, що відповідачі
несвоєчасно вносять плату за спожиту
теплову енергію та гарячу воду,
забезпечення якої здійснюється
Луганським міським комунальним
підприємством «Теплокомуненерго»,
унаслідок чого за період з 01.07.1996 року
по 01.08.2013 року виникла заборгованість
у сумі 25104 грн.69 коп., що складається з
суми боргу - 14219 грн. 82 коп., інфляційних
втрат - 7688 грн.26 коп., 3% річних - 3196 грн.61
коп., яка у добровільному порядку не
сплачена.

Рішенням Жовтневого районного
суду міста Луганська від 15 січня 2014
року позов Луганського міського
комунального підприємства
«Теплокомуненерго» задоволено
частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 суму заборгованості за
надані послуги з теплопостачання в
сумі 3062 грн.26 коп., витрати від
інфляційних нарахувань в сумі 1691 грн.42
коп., 3% річних в сумі 703 грн.25 коп., всього
5456 грн.93 коп. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь Луганського
міського комунального підприємства
«Теплокомуненерго» судовий збір в
сумі 76 грн.47 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі апелянт
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне з»ясування судом обставин, що
мають значення для справи, та ухвалити
по справі нове рішення про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши
пояснення осіб, що беруть участь у
справі, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
дійшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення,
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач правомірно проводить
нарахування за надані послуги з
теплопостачання відповідачам за
період з 01 квітня 2009 року по 01 серпня
2013 року у сумі 5456 грн.93 коп., оскільки
останні взятих на себе зобов'язань не
виконують, своєчасно плату за надані
послуги не вносять, у зв'язку із чим,
виникла заборгованість.

Проте, повністю погодитися з вказаним
висновком суду не можна.

Судом встановлено,
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. на
підставі договору дарування,
укладеного 11 березня 2009 року.

Окрім ОСОБА_2, у квартирі
зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4

Згідно виписки з особового
рахунку відповідачам надавалися
послуги з опалення, однак споживачі в
повному обсязі не здійснювали їх
оплати.

Згідно із наданого позивачем
розрахунку сума заборгованості з
01.07.1996 року по 01.08.2013 року становить 25104
грн.69 коп., що складається з суми боргу -
14219 грн. 82 коп., інфляційних втрат - 7688
грн.26 коп., 3% річних - 3196 грн.61 коп.

Відповідно до ст. ст. 7,13 Закону
України «Про житлово -комунальні
послуги» до повноважень органів
місцевого самоврядування у сфері
житлово -комунальних послуг належить,
зокрема, встановлення цін /тарифів на
житлово -комунальні послуги відповідно
до закону; визначення виконавця
житлово -комунальних послуг відповідно
до цього Закону в порядку,
затвердженому центральним органом
виконавчої влади з питань житлово
-комунального господарства.

Залежно від функціонального
призначення житлово - комунальні
послуги поділяються на комунальні
послуги (централізоване постачання
холодної та гарячої води,
водовідведення, газо-та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання внутрішньо
будинкових приміщень та прибудинкової
території, санітарно - технічне
обслуговування внутрішньо будинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо); послуги з управління
будинком, спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання
договорів на виконання послуг,
контроль виконання умов договору
тощо); послуги з ремонту приміщень,
будинків, споруд (заміна та підсилення
елементів конструкцій та мереж, їх
реконструкція, відновлення несучої
спроможності несучих елементів
конструкцій тощо).

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України
«Про теплопостачання», споживач
повинен щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Такий обов'язок кореспондується
споживачу теплової енергії також
вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
відповідно до якого споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

За таких обставин, вирішуючи питання
про стягнення заборгованості за надані
послуги з теплопостачання слід
виходити з того, що вказані послуги
фактично надаються споживачеві навіть
за відсутності належно оформленого
договору.

Відповідно до ст.. 32 Закону України «Про
житлово- комунальні послуги» плата за
житлово -комунальні послуги
нараховується щомісячно відповідно до
умов договору.

Відповідно до п.12 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затвердженої Постановою КМУ 21.07.2005 року
№ 630 (далі Правила) у разі встановлення
будинкових засобів обліку теплової
енергії споживач оплачує послуги
згідно з їх показаннями пропорційно
опалювальної площі (об'єму) квартири
(будинку садибного типу) за умови
здійснення власником,
балансоутримувачем будинку та/або
виконавцем заходів з утеплення місць
загального користування будинку.

Згідно п. 18 Правил плата за послуги
вноситься не пізніше 20 числа місяця, що
настає за розрахунковим, якщо
договором не встановлено інший строк.

Отже, відповідачі повинні вносити
плату за надані послуги з
теплопостачання щомісячно за
встановленими нормами і тарифами з
розрахунку на 1 кв. м житла на одного
мешканця або за показаннями засобів
обліку теплової енергії.

Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього ж Кодексу,
інших актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов»язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції належним чином
перевірив доводи позивача щодо
заборгованості за теплопостачання,
наведені мотиви, з яких суд вважав
встановленим наявність боргу за
теплопостачання.

Відповідачі не надали доказів на
підтвердження ненадання позивачем
послуг з теплопостачання у період з 01
квітня 2009 року по 01 серпня 2013 року , тому
з них на користь позивача підлягає
стягненню заборгованість за надані
послуги з теплопостачання, три
проценти річних та інфляційні витрати.

Суд першої інстанції дійшовши висновку
про те, що відповідачі фактично
споживають надані позивачем послуги з
теплопостачання, проте не сплачують їх
вартість, у зв'язку з чим стягнув з них
суму заборгованості в розмірі 5456 грн. 93
коп.

Разом з тим, судова колегія
вважає, що суд помилково визначився з
розміром стягнутої заборгованості.

Так, відповідно до розрахунку
заборгованості за послуги опалення,
сума боргу становить за період з 01
квітня 2009 року по 01 серпня 2013 року - 2973
грн.24 коп., інфляційні втрати - 747 грн.83
коп., 3% річних - 460 грн.85 коп. (а.с.217-219).

Враховуючи викладене, судова
колегія вважає, що рішення суду
підлягає зміні, з ухваленням нового
рішення про часткове стягнення суми
заборгованості у розмірі 4181 грн.92 коп.

Посилання апелянта на те, що
відсутність договору, укладеного між
сторонами щодо споживання та
постачання зазначених послуг є
підставою для відмови у позові, до
уваги не приймаються, оскільки
відсутність відповідного договору між
споживачем послуг з теплопостачання та
їх виконавцем не є підставою для
звільнення від заборгованості з оплати
таких послуг, оскільки згідно зі
ст. 11 ЦК України цивільні права та
обов'язки виникають також із дій осіб,
які породжують ці права та обов'язки, і
такою дією є реальне надання послуг та
їх отримання відповідачами.

Доводи апелянта щодо відсутності
правомірності вимог про стягнення
інфляційних втрат та 3% річних на увагу
не заслуговують, оскільки
правовідносини, які склалися між
сторонами щодо надання вказаних
послуг, є грошовим зобов'язанням, на які
поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України,
якою встановлено обов'язок боржника,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції та
трьох відсотків річних, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Посилання апелянта на
відсутність особового рахунку судова
колегія не приймає, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що
розрахунок заборгованості за житлово
-комунальні послуги здійснений на
квартиру АДРЕСА_1 за особовим рахунком
№ НОМЕР_1. Також, на вказаний рахунок
ОСОБА_5 було сплачено у квітні 2012 року
суму заборгованості за послуги
опалення в розмірі 8500 грн., що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією квитанції № 1400341. (а.с.18).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Статтею 264 ЦК України передбачено,
що перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного чи кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

Як вбачається з виписки за
особовим рахунком відповідача, у
квітні 2012 року на погашення
заборгованості було сплачено 8500 грн.,
тобто строк позовної давності
перервався у зв'язку з частковою
оплатою боржником боргу.

Також, строк позовної давності
перервався у зв'язку з пред'явленням
ЛМКП «Теплокомуненерго» заяви про
видачу судового наказу, на підставі
якої 25.10.2011 року Жовтневим районним
судом міста Луганська було видано
судовий наказ.

Отже, посилання апелянта на те, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, є безпідставними, оскільки
строк позовної давності перервався
погашенням заборгованості у квітні 2012
року у сумі 8500 грн., а також
пред'явленням заяви про видачу
судового наказу, на підставі якої було
видано судовий наказ.

Судова колегія вважає, що
позивачем доведений розмір
заборгованості, оскільки
підтверджений наданими первинними
документами, зокрема актами технічного
огляду вузла обліку теплової енергії
та розрахований відповідно до тарифів
затверджених рішеннями виконавчого
комітету Луганської міської ради № 188
від 24.06.2008 року, № 303 від 13.10.2008 року, № 51
від 24.02.2009 року, № 26 від 21.01.2011 року.

Посилання відповідача на те, що
він є неналежним відповідачем у
справі, на увагу також не заслуговують,
оскільки саме мешканці квартири є
споживачами послуг з опалення, які
надаються підприємством.

Інші, доводи наведені в
апеляційній скарзі, фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди відповідача з висновками суду
першої інстанції та з їх оцінкою.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК
України якщо суд апеляційної або
касаційної інстанції, не передаючи
справу на новий розгляд, змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Таким чином з кожного з
відповідачів підлягає стягненню на
користь позивача судовий збір у
розмірі 12 грн.74 коп.

Проаналізувавши зазначені обставини
по справі у їх сукупності, апеляційний
суд вважає, що рішення суду слід
змінити, зменшивши суму стягнутої
заборгованості.

Керуючись ст. ст. 307, п. 3 ч.1 309, 314, 316, 317, 319
ЦПК України колегія суддів ,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Луганська від 21 січня 2014 року
змінити, зменшивши стягнутої
солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 суми
заборгованості з 3062 грн.26 коп. до 2973
грн.24 коп., інфляційних втрат з 1691 грн.42
коп. до 747 грн.83 коп., 3% річних з 703 грн.25
коп. до 460 грн. 85 коп.., суму судового
збору стягнутого з ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 з кожного з 76 грн.47 коп. до 12
грн.74 коп.

Рішення апеляційного суду
набирає чинності негайно та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Судді: