Справа № 127/7218/14-ц
Провадження 2/127/3175/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року
м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду
Вінницької області Романчук Р. В.,
розглянувши заяву позивача Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк" про забезпечення
позову у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Вінницького міського
суду Вінницької області перебуває
цивільна справа за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості.

Крім того, до суду надійшла заява про
забезпечення позову позивача у справі
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "Приватбанк", в якій
представник позивача зазначає, що
відповідачі зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконують,
внаслідок чого виникла
заборгованність. Просить вжити заходи
забезпечення позову у вигляді
накладення арешту на грошові кошти,
рухоме та нерухоме майно, яке належить
відповідачам, обмежити відповідача у
праві виїзду за межі України до
виконання своїх зобов'язань,
адміністрації Державної прикордонної
служби України вжити заходів щодо
тимчасового затримання та вилучення
наявних у відповідача
паспортів/проїзних документів. Вважає,
що неприйняття заходів забезпечення
позову може зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1 -3 ст.151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь
у справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову. У
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов; 2) вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; інші відомості, потрібні
для забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України,
позов забезпечується накладенням
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб, забороною
вчиняти певні дії.

Згідно із ч. 3 ст. 152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Відповідно до п. п. 1, 4, 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 року № 9 "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову"
забезпечення позову допускається на
будь - якій стадії розгляду справи
після відкриття провадження у ній (за
винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст.
151 ЦПК України), якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Питання про
забезпечення позову вирішує суддя
одноособово або суд у судовому
засіданні (залежно від стадії розгляду
справи).

Відповідно до п. 7 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 року №5
"Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
заява про забезпечення позову у спорах,
що виникають із кредитних
правовідносин, шляхом заборони виїзду
відповідача за межі України не може
бути задоволена, оскільки згідно з
частиною першою статті 151 ЦПК суд
вживає лише ті заходи забезпечення
позову, які передбачені цим Кодексом.
Заборона виїзду відповідача за межі
України не може належати і до інших
видів забезпечення позову (частина
друга статті 152 ЦПК), оскільки
відповідно до статті 33 Конституції
України свобода пересування, вільний
вибір місця проживання, право вільно
залишити територію України можуть бути
обмежені лише законом. Питання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України вирішується при виконанні
судових рішень, ухвалених зокрема, за
позовами, що випливають із кредитних
правовідносин, у порядку,
передбаченому статтею 11 Закону України
"Про виконавче провадження" та статтею
377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України
заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Розглянувши заяву про забезпечення
позову та докази, надані позивачем на
підтвердження своїх вимог, суд
приходить до висновку, що заява про
забезпечення позову задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Що стосується вимоги обмежити
відповідача у праві виїзду за межі
України до виконання своїх зобов'язань,
адміністрації Державної прикордонної
служби України вжити заходів щодо
тимчасового затримання та вилучення
наявних у відповідача
паспортів/проїзних документів, дана
вимога задоволенню не підлягає,
оскільки заборона виїзду відповідача
за межі України не може належати до
інших видів забезпечення позову, крім
того, відповідно до статті 33
Конституції України свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишити
територію України можуть бути обмежені
лише законом.

Також суд зазначає, що з позовом
позивач звертається до відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, однак в заяві про
забезпечення позову просить обмежити
відповідача у праві виїзду за межі
України до виконання своїх зобов'язань,
при цьому не зазначаючи, якого саме
відповідача просить обмежити у праві
виїзду за межі України.

Крім того, суд зазначає, що позивачем у
позовній заяві вказано, що відповідач
ОСОБА_3 проживає по пров. 3-у Блюхера, 13 в
м. Вінниці, однак в адресній довідці, що
надійшла до суду з адресно -
довідкового підрозділу Управління
Державної міграційної служби у
Вінницькій області, зазначено, що
відповідач вибув з даної адреси 04.05.2012
року в Київську область. Враховуючи
викладене, суд приходить до висновку,
що забезпечення позову в такому
випадку може порушити права інших осіб,
зокрема власників чи співвласників
майна, якщо такі є.

Крім того, заявником не надано жодних
доказів того, що в разі незабезпечення
позову виконання рішення суду буде
утруднено чи неможливе.

На підставі викладеного, суд вважає, що
в задоволенні заяви позивача про
забезпечення позову слід відмовити, у
зв'язку з відсутністю на те законних
підстав.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 151, 153, 209, 210 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволені заяви позивача Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк" про забезпечення
позову у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії
ухвали. Апеляційна скарга подається
Апеляційному суду Вінницької області
через Вінницький міський суд
Вінницької області.

СУДДЯ