АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1734/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Спаї В.В. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Болтунової Л.М.,
Тамакулової В.О.

при секретарі - Завідоновій К.Д.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур - Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
28 жовтня 2013 року по справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розірвання договорів позики, стягнення
боргу, відсотків та відшкодування
шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3 про
розірвання договорів позики, стягнення
боргу, відсотківта відшкодування
шкоди,посилаючись на те, що з січня 2007
року по 11 травня 2007 року він
неодноразово надавав відповідачці
позику у національній валюті та в
доларах США, а відповідач при цьому
надавала письмові розписки та
зобов'язувалася повернути позичені
грошові кошти у строки, які визначені
розписками. Проте відповідач свої
зобов'язання не виконала та не
повернула грошові кошти, у зв'язку з чим
просив стягнути з відповідача 23585 грн. 65
коп. основного боргу за розписками, 10487
грн. 20 коп. проценти за користування
грошима, 3671 грн. 37 коп. неустойки з
урахуванням 3% річних від простроченої
суми за весь час прострочення, 9539 грн. 06
коп. ненустойки, з урахування індексу
інфляції, 246 грн. 15 коп. неустойки, з
урахуванням 3% річних від простроченої
суми по позикам, які не перевищували
п'ятидесятикратний розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, 636 грн. неустойки, з
урахуванням індексу інфляції та судові
витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
28 жовтня 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовлено.

В апедляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його позов у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 18 січня 2007 року
по 11 травня 2007 року позивач
неодноразово надавав у позики
відповідачу грошові кошти в
національній валюті України та в
доларах США, про що відповідач складала
розписки.

Так, 23 січня 2007 року відповідач
отримала від позивача 250,00 грн. з
терміном повернення протягом місяця до
28 лютого 2007 року; 30 січня 2007 року
відповідач отримала 50,00 грн. з терміном
повернення протягом тижня до 10 лютого
2007 року; 21 березня 2007 року-300,00 грн. з
терміном повернення до 30 квітня 2007
року; 18 квітня 2007 року - 250,00 грн. з
терміном повернення протягом місяця
до 30 квітня 2007 року; 20 квітня 2007 року -
300,00 грн. з терміном повернення протягом
місяця до 30 квітня 2007 року; 11 травня 2007
року-250,00 грн. з терміном повернення
протягом місяця до 31 травня 2007 року; 25
січня 2007 року-3 000,00 грн. з терміном
повернення до 30 квітня 2007 року; 01 лютого
2007 року-2800,00 грн. з терміном повернення
до 30 липня 2007 року; 18 січня 2007 року - 500
доларів США з терміном повернення до 30
квітня 2007 року; 23 січня 2007 року - 550,00
доларів США з терміном повернення до 30
липня 2007 року; 18 квітня 2007 року-1000,00
доларів США з терміном повернення у
листопаді до 30 листопада 2007 року (а.с.
16-26)

Згідно ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів. Договір позики вважається
укладеним з моменту передання грошей
та на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми, а ст. 1049 ЦК
України передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1ст. 598 ЦК України зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, а відповідно до
вимог статті 559 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи 27
вересня 2010 року позивач склав розписку
про те, що він отримав від відповідача
валюту в розмірі 3500 доларів США в
рахунок боргу за минулі роки, а також
зазначив, що ніяких матеріальних чи
моральних претензій він не має (а.с. 32).

Крім того, позивач у 2010 році звертався
до суду із позовом до відповідача про
розірвання договору позики та
стягнення матеріальної шкоди, а 15 липня
2010 року ухвалою
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська позовну заяву
ОСОБА_2 було залишено без розгляду, в
якій зокрема зазначено, що позивач
надіслав заяву про залишення позову
без розгляду, у зв'язку з врегулюванням
спору з відповідачем ОСОБА_3 мирним
шляхом, вказана ухвала набрала
чинності 21 липня 2010 року (а.с. 35).

Проте інших доказів, відповідно до
вимог ст.60 ЦПК України, невиконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договорами позики
позивачем надано суду не було, у зв'язку
з чим колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції обгрунтовано прийшов
до висновку про відсутність підстав
для задоволення позову.

Крім того, згідно ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки, а
частиною 1 статті 261 ЦК України
передбачено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо), а
статтею 267 цього Кодексу передбачено,
що позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи встановлено, що за
договором позики від 23 січня 2007 року, за
яким відповідач отримала від позивача
250 грн. строк сплив 28 лютого 2010 року; за
договором позики від 30 січня 2007 року, за
яким відповідач отримала від позивача
50 грн. строк сплив 10 лютого 2010 рку; за
договором позики від 21 березня 2007 року,
за яким відповідач отримала від
позивача 300 грн. строк сплив 30 квітня 2010
року; за договором позики від 18 квітня
2007 року, за яким відповідач отримала
від позивача 250 грн. строк сплив 30
квітня 2010 року; за договором позики від
20 квітня 2007 року, за яким відповідач
отримала від позивача 300 грн. строк
сплив 30 квітня 2010 року; за договором
позики від 11 травня 2007 року, за яким
відповідач отримала від позивача 250
грн. строк сплив 31 травня 2010 року; за
договором позики від 25 січня 2007 року, за
яким відповідач отримала від позивача
3000 грн. строк сплив 30 квітня 2010 року; за
договором позики від 01лютого 2007 року,
за яким відповідач отримала від
позивача 2800 грн. строк сплив 30 липня 2010
року; за договором позики від 18 січня 2007
року, за яким відповідач отримала від
позивача 500 доларів США строк сплив 30
квітня 2010 року; за договором позики від
23 січня 2007 року, за яким відповідач
отримала від позивача 550 доларів США
строк сплив 30 липня 2010 року; а за
договором позики від 18 квітня 2007 року,
за яким відповідач отримала від
позивача 1000 доларів США строк сплив 30
листопада 2010 року.

Разом з цим позивач до звернувся до
суду із вказаним позовом лише 29 березня
2013 року, тобто позивачем пропущено
строк позовної давності.

Крім того, про застосування строку
позовної давності також просив у
своєму клопотанні і відповідач (а.с. 33),
проте позивач не ставив перед судом
питання про поновлення пропущеного
строку.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що підстави для задоволення
позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що відповідач йому грошові кошти,
які вона взяла в борг не повернула, а
написана ним розписка лише свідчить
про його намагання вирішити всі
питання з відповідачем мирно, але
вдповідач лише надала йому обіцянки, у
зв'язку з чим його права порушені,
колегія суддів вважає
необгрунтованими, оскільки доказів
того, що відповідач не повернула
отримані грошові кошти та ухилилася
від виконання своїх зобов'язань,
позивач відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України не надав, а також ці доводи
спростовуються матеріалами справи.

Також доводи апеляційної скарги
позивача про те, що строки давності ним
не порушені, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки, як
зазначалося вище, позивач в період з 18
січня 2007 року по 11 травня 2007 року
неодноразово надавав у позику
відповідачу грошові кошти, а строк
давності за цими договорами закінчився
відповідно у 2010 році, проте позивач
звернувся до суду лише у березні 2013
року, тобто через 5 років 4 місяці, а
також відповідач відповідно до ст. 267 ЦК
України наполягала на застосуванні
строків позовної давності, інших
доказів поважності пропуску строку
позовної давності позивачем надано не
було.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що при розгляді справи,
судом першої інстанції були виконані
всі вимоги процесуального закону,
всебічно перевірено обставини, спір
вирішено у відповідності з нормами
матеріального права. Рішення є
обґрунтованим, з повним відображенням
обставин, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
правильними. Отже апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур -
Нижньодніпровського районного суду
м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді