Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/2070/14 Головуючий у 1
інстанції: Жупанова І.Б.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 13» травня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя від 13 березня 2014 року по
справі за поданням Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції про обмеження права виїзду за
кордон осіб, які мають невиконані
зобов'язання, покладені судовим
рішенням, боржник: ОСОБА_3, стягувач:
ОСОБА_4,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року державний виконавець
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції Соріна Ю.Ю.
звернулася до суду з поданням про
тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві
виїзду за кордон без вилучення
паспортного документу.

В обґрунтування своїх вимог зазначала,
що на примусовому виконанні у
виконавчої служби знаходиться
рішенням Шевченківського районного
суду міста Запоріжжя від 16 листопада 2010
року, яким з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4,
стягнуто аліменти на утримання
неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 1/4 частини від всіх видів
доходу щомісячно до повноліття дитини,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 11 жовтня 2010 року.

Посилаючись на те, що боржник
ухиляється від виконання судового
рішення, у зв'язку з чим станом на 01
січня 2013 року у нього утворилась
заборгованість, яка перевищує 6 місяців
та складає 7077,70 грн., просила про
задоволення подання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 13 березня 2013 року подання
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції Соріної
Ю.Ю. задоволено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
який, посилаючись на порушення норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу суду та постановити
нову про відмову в задоволенні подання
державного виконавця Шевченківського
ВДВС Запорізького МУЮ.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Згідно з п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України
розглянувши скаргу суду першої
інстанції, апеляційний суд змінює або
скасовує ухвалу суду першої інстанції
і постановляє ухвалу з цього питання,
якщо воно було вирішено судом першої
інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" передбачено як
підставу для тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

Пунктом 18 ч.3 ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено
право державного виконавця у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України питання
про тимчасове обмеження
боржника-фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1
зазначеного вище Кодексу, згадане
подання розглядається судом негайно,
без виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

З аналізу положень ст. 6 Закону України
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України", ст.11 Закону
України "Про виконавче провадження", ст.
377-1 ЦПК України вбачається, що
звернення до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи за межі
України є заходом примусового
характеру для спонукання боржника на
погашення боргу за рішенням суду.

Крім того, законом передбачено
юридичні санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявність факту невиконання
зобов'язань, а за ухилення від їх
виконання. У зв'язку з цим саме
державний виконавець повинен довести
суду чи дійсно особа свідомо не
виконувала належні до виконання
зобов'язання в повному обсязі або
частково.

Як вбачається із матеріалів справи, на
примусовому виконанні Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції з 06 січня 2011 року знаходиться
виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4 аліментів на
утримання неповнолітнього ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від
всіх видів доходу щомісячно до
повноліття дитини, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 11 жовтня
2010 року (а.с.20).

З матеріалів справи також вбачається,
та не заперечується сторонами, що
боржник належним чином був
повідомлений про відкриття
виконавчого провадження.

Суд першої інстанції на підставі
зібраних у справі доказів правильно
встановив, що борг щодо сплати ОСОБА_7
аліментів на утримання дитини - ОСОБА_6
в розмірі 1/4 частини від всіх видів
доходу щомісячно виник з 10.01.2012 року та
існував станом на 13 березня 2014 року.

Суд обґрунтовано визнав дії боржника
щодо припинення сплати аліментів у
зв'язку зі зміною місця проживання
стягувача ОСОБА_4 ухиленням від сплати
аліментів.

Однак, як вбачається з наданих ОСОБА_7
квитанцій про сплату аліментів (від 27
грудня 2013 року - 435,00 грн., від 27 січня 2014
року - 435 грн., від 14 лютого 2014 року - 435
грн.), заяви боржника на адресу
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції від 19
лютого 2014 року (а.с.40-43) та пояснень
державного виконавця, наданих в суді
апеляційної інстанції, починаючи з 01
січня 2014 року, боржник сплачував
щомісячні платежі на виконання рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 16 листопада 2010 року.

24.03.2014 року на депозитний рахунок
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції в рахунок погашення боргу за
виконавчим листом №2-8097 надійшли кошти
в сумі 6530 грн., які були перераховані
стягувачу (а.с. 82).

З огляду на викладене та враховуючи те,
що встановлення тимчасового обмеження
у праві виїзду боржника - фізичної
особи за межі України є заходом
примусового характеру для спонукання
боржника саме на погашення боргу за
рішенням суду, колегія суддів вважає за
необхідне змінити ухвалу суду в
частині визначення судом строку
обмеження права виїзду ОСОБА_7 за межі
України, пов'язавши його з моментом
погашення заборгованості за
аліментами, яка існувала станом на 01
січня 2014 року.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя від 13 березня 2014 року у цій
справі змінити в частині визначення
строку обмеження виїзду за межі
України.

Тимчасово обмежити право виїзду за
межі України без вилучення паспортного
документу боржника ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уроженця с.Кушугум,
Запорізького району Запорізької
області. що мешкає за адресою АДРЕСА_1
до сплати заборгованості за аліментами
станом на 01.01.2014 року згідно судового
рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню в касаційному
порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: