Ухвала

іменем україни

30 квітня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Амеліна В.І.,
Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Ситнік
О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловою
площею, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про вселення та зобов'язання не
чинити перешкоди у користуванні жилим
приміщенням, за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_4, про
вселення та зобов'язання не чинити
перешкоди у користуванні квартирою, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 14 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
30 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л
а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що її діти - ОСОБА_5 і
ОСОБА_4 більше шести місяців без
поважних причин не проживають у
квартирі АДРЕСА_1, де зареєстровані, не
вносять плату за житло та комунальні
послуги. З огляду на зазначене, просила
визнати відповідачів такими, що
втратили право користування спірним
жилим приміщенням.

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3,
посилаючись на те, що ОСОБА_3 замінила
замки у спірній квартирі, переоформила
на себе особові рахунки по сплаті
комунальних послуг, незаконно
зареєструвала свого чоловіка та
перешкоджає йому користуватися
житловою площею.

У січні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, в
якому просила вселити її в квартиру
АДРЕСА_1, зобов'язати відповідачів
надати їй ключі від спірної квартири
та не чинити перешкоди у користуванні
житлом.

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 4 квітня 2013 року позов
ОСОБА_3, зустрічний позов ОСОБА_4 та
позов ОСОБА_5 об'єднано в одне
провадження.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 14 серпня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 30 жовтня 2013 року,
у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено.

Вселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартиру
АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення про
задоволення її позову та відмову у
задоволенні позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
суди попередніх інстанцій виходили з
доведеності їх позовних вимог.
Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, суди попередніх інстанцій
дійшли висновку, що позивачем не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження своїх позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що 27 грудня 1994 року згідно
з ордером № 493 серія ЦР, виданим
виконкомом Центральної районної ради
народних депутатів м. Одеси, ОСОБА_8 на
сім'ю з трьох осіб, а саме: ОСОБА_8
(батько), ОСОБА_5 (донька) та ОСОБА_4 (син),
було надано окрему квартиру АДРЕСА_1,
яка складалася з трьох ізольованих
кімнат житловою площею 18 кв. м, 14 кв. м та
9 кв. м. На час отримання ордеру ОСОБА_8
та ОСОБА_3 вже були розлучені (з 1994 року).
З кінця 1994 року у спірній квартирі
проживала сім'я із трьох осіб,
зазначених в ордері. ОСОБА_3 на той час
проживала у м. Теплодар в однокімнатній
квартирі, що була отримана ОСОБА_8 на
сімю з чотирьох осіб: ОСОБА_8, ОСОБА_3,
ОСОБА_9 (після одруження - ОСОБА_5) та
ОСОБА_4 (після одруження змінив
прізвище на ОСОБА_4), яка в подальшому
була одноособово приватизована ОСОБА_3
та продана від свого імені.

У 2005 році ОСОБА_4 одружився та у зв`язку
з тим, що між ОСОБА_3 та його дружиною не
склалися стосунки, змушений був піти
жити на зйомну квартиру, але від
спірної квартири не відмовлявся і
продовжував час від часу користуватися
квартирою та проживати в ній. Окрім
даної спірної квартири ОСОБА_4 і ОСОБА_5
іншого житла не мають.

У 2011 році ОСОБА_4 розлучився з дружиною
та переїхав до спірної квартири для
постійного проживання.

Згідно довідки від 2012 року ОСОБА_3
зареєстрована у квартирі з 8 червня 2011
року, а її чоловік - ОСОБА_6 з 31 серпня 2011
року. ОСОБА_4 і ОСОБА_5 зареєстровані в
спірній квартирі з 29 січня 1997 року (т.1,
а.с. 62).

У 2012 році ОСОБА_5 вийшла заміж та у
зв'язку з погіршенням стосунків з
ОСОБА_3 та її чоловіком була змушена
піти на зйомну квартиру.

Статтею 47 Конституції України та
статтею 9 ЖК України гарантовано право
громадянина на житло.

Ніхто не може бути виселеним із
займаного житла або обмежений у праві
користування жилим приміщенням, не
інакше як на підставі і у порядку,
передбаченому законом.

За змістом ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу
України при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців. Якщо наймач або члени
його сім'ї були відсутні з поважних
причин понад шість місяців, цей строк
за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Звертаючись до суду з даним позовом,
ОСОБА_3 просила визнати відповідачів
такими, що втратили право користування
спірним жилим приміщенням на підставі
ст.71, 72 ЖК України.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 квітня 1985 року № 2
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України»
передбачено, що у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням (стаття 71 ЖК України),
необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

З огляду на зазначені вимоги закону,
встановивши фактичні обставини справи,
дослідивши надані сторонами докази в
їх сукупності, правильно визначивши,
які правовідносини випливають із
встановлених обставин справи,
застосувавши до спірних правовідносин
норму закону, яка підлягала до
застосування, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_3, оскільки позивачем не
надано доказів на підтвердження
обставин щодо відсутності
відповідачів у спірній квартирі з
поважних причин понад шість місяців.
Задовольняючи позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
суди попередніх інстанцій
обґрунтовано виходили з того, що
зазначені особи не втратили право
користування спірною квартирою та
позбавлені можливості вселитися в це
житло через перешкоди, які чинять
ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_6

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не
відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваних
судових рішень.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 14 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
30 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. ГорелкінаГоловуючий
Судді:В.І. Амелін Є.П. Євграфова О.І.
Євтушенко О.М. СитнікСудді:В.І. Амелін