У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі суддів:
Чужі Ю.Г. (головуючий), Леска В.В., Кожух
О.А., при секретарі Голінко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Берегівського районного суду від 27
лютого 2014 року по справі за позовом ПАТ
КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
(далі - Банк) звернулося в суд з даним
позовом посилаючись на те, що 14.02.2007
року між Банком та ОСОБА_3 був
укладений договір про надання
банківських послуг.

Даний договір складається з письмової
заяви ОСОБА_3, умов і правил надання
банківських послуг, правил
користування платіжною карткою і
тарифів.

Згідно умов цього договору Банк надав
позичальнику кредит у вигляді
встановленого кредитного ліміту в
розмірі 3000 доларів США (еквівалент 36990,80
грн.) на платіжну картку, а відповідач
зобов'язався сплатити 20,40% річних на
суму залишку заборгованості за
кредитом та повернути кредит у строк,
що відповідає строку дії кредитної
картки.

Взяті на себе зобов'язання відповідач
належним чином не виконував в
результаті чого у нього перед Банком
виникла заборгованість, яка станом на
28.11.2013 року становить 4629,64 $ (еквівалент
36990 грн.), в тому числі: 1912,61 $ -
заборгованість за кредитом; 2376,97 $ -
заборгованість за відсотками; 60 $ -
заборгованість по комісії; 62,58 $ - штраф
(фіксована частина); 217,48 $ - штраф
(процентна складова).

Посилаючись на дані обставини Банк
просив стягнути з відповідача на його
користь суму заборгованості та судові
витрати по справі.

Рішенням Берегівського районного суду
від 27.02.2014 року позов Банку задоволено.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_3 посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування судом норм
матеріального права, в зв'язку з чим
ставить питання про скасування рішення
місцевого суду та ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позову Банку.

Зокрема, зазначає, що Банк звернувся до
нього з позовом у січні 2014 року з
пропуском строку позовної давності.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа
розглянута у відсутності відповідача,
який належним чином повідомлений про
час і місце розгляду справи.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, відповідно до
вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору (ст. 634 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що
14.02.2007 року між Банком та ОСОБА_3 був
укладений договір про надання
банківських послуг, щодо якого діє
презумпція правомірності правочину.

Вказаний правочин складається з
письмової заяви ОСОБА_3, умов і правил
надання банківських послуг, правил
користування платіжною карткою і
тарифів.

Згідно умов цього договору Банк надав
позичальнику кредит у вигляді
встановленого кредитного ліміту в
розмірі 3000 доларів США (еквівалент 36990,80
грн.) на платіжну картку, а відповідач
зобов'язався сплатити 20,40% річних на
суму залишку заборгованості за
кредитом та повернути кредит у строк,
що відповідає строку дії кредитної
картки.

Взяті на себе зобов'язання відповідач
належним чином не виконував в
результаті чого у нього перед Банком
виникла заборгованість, яка станом на
28.11.2013 року становить 4629,64 $ (еквівалент
36990 грн.), в тому числі: 1912,61 $ -
заборгованість за кредитом; 2376,97 $ -
заборгованість за відсотками; 60 $ -
заборгованість по комісії; 62,58 $ - штраф
(фіксована частина); 217,48 $ - штраф
(процентна складова).

За таких обставин колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції про задоволення позову Банку
є правильним.

Суд вірно встановив фактичні обставини
справи, правильно застосував
матеріальний закон, дотримався
процедури розгляду справи та вирішив
спір у відповідності з чинним
законодавством.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування немає. Доводи апеляції
висновків суду не спростовують, а тому
до уваги взяті бути не можуть.

Зокрема, колегія суддів не може взяти
до уваги твердження апелянта про
застосування позовної давності,
оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК
України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Відповідач брав участь у розгляді
справи в суді першої інстанції, однак
заяву про застосування судом позовної
давності не подав, а позов визнавав
частково.

Оскільки рішення по суті спору
ухвалюється судом першої інстанції, а
на стадії апеляційного провадження
здійснюється лише перевірка
законності й обґрунтованості рішення
суду (стаття 303 ЦПК України), то заява
відповідача про застосування позовної
давності не може бути розглянута судом
апеляційної інстанції.

Крім цього, відповідно до пункту 9.12
умов і правил надання банківських
послуг, які є невід'ємною частиною
договору між сторонами, договір діє
протягом 12 місяців з моменту його
підписання. Якщо протягом цього строку
ні одна з сторін не проінформує другу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично лонгується на той же
строк.

Не можуть бути взятими до уваги
посилання апелянта на п. 7 ч. 11 ст. 11
Закону України "Про захист прав
споживачів" та необхідність
застосування позовної давності за
позовом про повернення споживчого
кредиту без відповідної заяви
відповідача, виходячи з наступного.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України від 12
травня 1991 р. N 1023-XII "Про захист прав
споживачів", яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку із
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту
(постанова судових палат у цивільних та
у господарських справах Верховного
Суду України від 20.11.2013 р. у справі N
6-126цс13; пункт 31 постанови Пленуму ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 у редакції
постанови від 07.02.2014 р. N 7).

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Берегівського районного суду
від 27 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: