АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3245/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 646/9770/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області у складі :

Головуючого - судді - Яцини В.Б.,

суддів - Бурлака І.В., Кругової
С.С.,

при секретарі : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Дочірнього
підприємства «Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба «ЛІКВО» нафтогазової
промисловості» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» на рішення
Червонозаводського районного суду
м.Харкова від 05 лютого 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Дочірнього підприємства «Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба «ЛІКВО» нафтогазової
промисловості» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні,-

ВСТАНОВИЛА:

16 жовтня 2013 року ОСОБА_2 через свого
представника звернувся до суду із
позовом, в якому після його уточнення і
доповнення, просив з передбачених ст. 117
КЗпП України підстав стягнути з
відповідача на його користь 57683,70 грн.
середнього заробітку за весь час
затримки остаточного розрахунку при
звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП України у
вигляді додаткової допомоги,
передбченої п.2.10 Колективного договору
між адміністрацією та трудовим
колективом ДП "ЛІКВО" НАК "Нафтогаз
України" на 2012-2014 р.р., а саме - з 27.06.2012
року по 04.10.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог вказав,
що 11.03.2001 року він був прийнятий на
роботу до Дочірнього підприємства
"Воєнізована аварійно-рятувальна
(газорятувальна) служба "ЛІКВО"
нафтогазової промисловості"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" на посаду
респираторника Курганського загону.

26 червня 2012 року його було звільнено з
роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України
у зв"язку із вкороченням штату
працівників.

При звільненні йому було нараховано та
виплачено вихідну допомогу у розмірі
середнього місячного заробітку
відповідно до статті 44 КЗпП України.

При цьому, ОСОБА_2 вказав, що Галузевою
угодою між Міністерством енергетики та
вугільної промисловості України,
Національною акціонерною компанією
"Нафтогаз України" і Профспілкою
працівників нафтогазової
промисловості України на 2012-2014 роки та
Колективним договором між
адміністрацією та трудовим колективом
ДП "Лікво" на 2012-2014 роки передбачено, що
працівникам, вивільненим у зв"язку із
скороченням чисельності чи штату
працівників, крім вихідної допомоги,
передбаченої чинним законодавством, за
рахунок коштів підприємства
виплачується допомога, залежно від
стажу роботи на підприємстві.

Однак, вказана додаткова допомога
ОСОБА_2 нарахована і виплачена не була,
у зв"язку з чим він звернувся до суду і
рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 07 лютого 2013 року
(справа № 2035/8566/2012), яке набрало
законної сили, було зобов'язано
відповідача нарахувати та сплатити
ОСОБА_2 додаткову допомогу, залежну від
загального стажу роботи на
підприємстві, передбачену при
скороченні чисельності чи штату
працівників п.2.10 Колективного договору
між адміністрацією та трудовим
колективом Дочірнього підприємства
"Воєнізована аварійно-рятувальна
(газорятувальна) служба "ЛІКВО"
нафтової промисловості" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" на 2012-2014 роки та п.2.6 Галузевої
угоди на 2012-2014 роки в розмірі
двомісячного середнього заробітку на
суму 7152,06 грн., які він отримав в
результаті примусового виконання
рішення суду на свій картковий рахунок
у банку лише 04 жовтня 2013 року. Оскільки
наведене свідчить про порушення вимог
ч. 1 ст.47, ч.І ст.116 КзПП України, позивач
вважає, що згідно ст.117 КзПП України
відповідач повинен виплатити йому
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку при звільненні по
день фактичного розрахунку в сумі 57394,80
грн., виходячи з середньоденної
заробітної плати, що складає 179,70 грн.,
та періоду невиплати - 321 робочий день.

Представник відповідача в судовому
засіданні з позовом не погодилася, у
зв'язку із його необґрунтованістю.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 05 лютого 2014 року
позов ОСОБА_2 було задоволено в повному
обсязі. Стягнуто з відповідача на
користь ОСОБА_2 суму середнього
заробітку за весь час затримки виплати
додаткової допомоги згідно п. 2.10
Колективного договору між
адміністрацією та трудовим колективом
Дочірнього підприємства "Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба "ЛІКВО" нафтогазової
промисловості" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" на 2012-2014 роки і згідно п. 2.6
Галузевої угоди між Міністерством
енергетики та вугільної промисловості
України, Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України" і
Профспілкою працівників нафтової і
газової промисловості України на 2012-2014
роки, зареєстрованої у Міністерстві
соціальної політики України 18 січня 2012
року - в сумі 57683 (п"ятьдесят сім тисяч
шістсот вісімдесят три) грн. 70 коп.
Стягнуто з Дочірнього підприємства
"Воєнізована аварійно-рятувальна
(газорятувальна) служба "ЛІКВО"
нафтогазової промисловості"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" на користь держави
судовий збір в сумі 576 грн. 83 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням
районного суду, Дочірнє підприємство
«Воєнізована аварійно-рятувальна
(газорятувальна) служба «ЛІКВО»
нафтогазової промисловості»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» в апеляційній
скарзі просить його скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Представник позивача у своїх
запереченнях проти апеляційної скарги
вказує на законність та
обгрунтованість рішення районного
суду і просить з цих підстав скаргу
відхилити.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились у судове засідання,
відповідно до ст. 303 ЦПК України
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що скарга
підлягає задовленню частково, виходячи
з наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_2 11 березня 2001
року був прийнятий на роботу до ДП
"Воєнізована аварійно-рятувальна
(газорятувальна) служба "Лікво"
нафтогазової промисловості"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" на посаду
респираторника Курганського загону.

26 червня 2012 року його згідно наказу №
72-п було звільнено з роботи на підставі
п.1 ст. 40'КЗпП України, у зв'язку із
скороченням штату працівників, при
цьому повний розрахунок з ним не було
проведено з вини відповідача. Рішенням
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 07 лютого 2013 року (справа №
2035/8655/2012), яке набрало чинності 22 травня
2013 року і відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України має преюдиціальне значення по
цій справі, було зобов'язано ДП
"Воєнізована аварійно-рятувальна
(газорятувальна) служба "ЛІКВО"
нафтової промисловості" НАК "Нафтогаз
України" нарахувати та сплатити ОСОБА_2
несплачену при звільненні додаткову
допомогу у відповідності до п.2.10
Колективного договору між
адміністрацією та трудовим колективом
Дочірнього підприємства "Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба "ЛІКВО" нафтової промисловості"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" на 2012-2014 роки та п.2.6
Галузевої угоди на 2012-2014 роки у розмірі
двомісячного середнього заробітку, що
складає 7188 (а.с. 11-14).

Платіжним дорученням № 2557 від 18 липня
2013 року ДП "Воєнізована аварійно-
рятувальна (газорятувальна) служба
"ЛІКВО" нафтової промисловості" НАК
"Нафтогаз України" на виконання
вказаного рішення районного суду від 07
лютого 2013 року перерахувало на рахунок
Червонозаводського ВДВС ХМУЮ 7188,00 грн..

04 жовтня 2013 року ОСОБА_2 від ВДВС
отримав присуджену йому суму на свій
картковий рахунок.

Відповідно до положень ст. 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові' його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Згідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного суду України від 24 грудня 1999
року № 13 "Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці"
установивши під час розгляду справи
про стягнення заробітної плати у
зв'язку із затримкою розрахунку у разі
звільнення, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступний після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпПУ стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутність в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
звільняє його від відповідальності.

Задовольняючи позов, районний суд
обґрунтовано та відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів від 08
лютого 1995 року № 100 "Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати" визначив розмір
середньоденної заробітної плати
ОСОБА_2, яка складала 179,70 грн.

Однак при цьому всупереч наведених
положень ст. 117 КЗпП України, які у
якості підстави для відповідальності
за затримку остаточного розрахунку
передбачають наявність вини
відповідача у такій затримці, не взяв
до уваги, що після сплати на рахунок
ВДВС присудженого за рішенням
районного суду остаточного розрахунку,
що відбулося 18 липня 2013 року, боржник
вже не відповідає за подальшу затримку
у виплаті вказаної суми стягувачеві до
04 жовтня 2013 року, що у даному випадку
спростовує його вину, як необхідну
ознаку для застосування вказаної норми
матеріального права. Порушення
працедавцем передбаченого ст. 116 КЗпП
України обов?язку письмово повідомити
працівника перед виплатою розрахунку
при звільненні на визначену у ст. 117
КЗпП України відповідальність не
впливає, оскільки наявні у ст. 117 КЗпП
україни умови для її застосування
цього не передбачають, і тому судова
колегія відхиляє наведені
представинком позивача з цього приводу
заперечення проти доводів апеляційної
скарги про відсутності вини
відповідача у такій тривалій затримці
остаточного розрахунку.

Таким чином, з урахуванням вказаного
середньоденного розміру заробітної
плати ОСОБА_2 та 265 днів затримки в
остаточному розрахунку (з 26 червня 2012
року по 18 липня 2013 року) належний йому з
передбачених ст. 117 КЗпП України
підстав середній заробіток за весь час
такої затримки складає: 179,70 грн. х 265
р.д.= 47620,50 грн.

Наведене свідчить про: невідповідність
висновків районного суду обставинам
справи; порушення норм матеріального
права, що відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України є підставами для зміни
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення про зменшення
стягнення середнього заробітку за час
затримки остаточного розрахунку при
звільненні до 47620,50 грн.

При цьом у відповідності до ст. 88 ЦПК
України також підлягає зменшенню
розмір стягнення судового збору на
користь держави до 476,20 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 309, 316, 319-324 ЦПК України, судова
колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба «ЛІКВО» нафтогазової
промисловості» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 05 лютого 2014 року
змінити, зменшивши розмір стягнення з
Дочірнього підприємства «Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба «ЛІКВО» нафтогазової
промисловості» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» на користь ОСОБА_2 середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні до суми 47 620,50 грн., а
позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зменшити стягнення з Дочірнього
підприємства «Воєнізована
аварійно-рятувальна (газорятувальна)
служба «ЛІКВО» нафтогазової
промисловості» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» на користь держави судового
збору до суми 476,20 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -