Справа № 461/8109/13
Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/396/14
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Шашкіної С.А.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 02 вересня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням задоволено
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення.

Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що він не був присутнім під час
слухання справи, а відтак не мав
можливості подавати свої пояснення по
суті справи. Також судом не взято до
уваги, той факт, що позивач не надсилала
йому вимоги про звільнення займаного
ним приміщення, тоді як у відповідності
до ст. 40 Закону України "Про іпотеку"
передбачено повідомлення колишнього
власника про добровільне виселення в
місячний строк, що є перешкодою для
задоволення позову.

Апелянт будучи належним чином
повідомлений про час та місце слухання
справи повторно не з'явився в судове
засідання.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення позивачки, яка заперечила
скаргу дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що така задоволенню не
підлягає.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_3 стала
переможцем прилюдних торгів по
реалізації предмету іпотеки, квартири
АДРЕСА_1, набувши при цьому у власність
зазначену квартиру, яка раніше
належала ОСОБА_2

Попередній власник в добровільному
порядку не звільнив квартири для
нового власника.

Задовольняючи позовні вимоги та
виселяючи ОСОБА_2 із спірного житла, суд
першої інстанції вірно виходив з
положень ст. 383 ЦК України, встановивши
при цьому порушені права власника
квартири, який обмежений в
користуванні власністю. А відтак у
відповідності до вимог ст. 391 ЦК України
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування
своїм майном.

Відповідач позбувся власності на
спірну квартиру, не являється членом
сім"ї нового власника квартири, тому
позовна вимога нового власника про
його виселення є законною та
обґрунтованою і підлягає до
задоволення.

Судом вірно встановлені фактичні
обставини справи, правильно
застосований матеріальний закон та
дотримана процедура передбачена ЦПК
України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п.
1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 02 вересня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з часу набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:

Судді: