Справа № 136/772/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"29" квітня 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Кривенка Д. Т.

за участю секретаря
Марчук Н.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Липовець цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення частки майна, що
знаходиться у спільній сумісній
власності та визнання права власності
на частку квартири з приналежностями в
порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
вищевказаним позовом до відповідача,
який обґрунтував наступним чином.

Він, ОСОБА_1, проживає в АДРЕСА_1, і є
одним із трьох співвласників вказаної
квартири. Іншими співвласниками цієї
квартири являються ОСОБА_3 та ОСОБА_2).
ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Всеволожськ
Ленінградської області, Росія, ОСОБА_3,
яка приходилась йому дружиною, померла.
Після її смерті відкрилася спадщина,
яку він, ОСОБА_1, прийняв в 6-ти місячний
строк після смерті останньої. До складу
спадкового майна увійшла частка
квартири АДРЕСА_1, яка належала дружині
ОСОБА_3. За життя померлою заповіт
складений не був. У склад сім'ї
спадкодавця, крім нього чоловіка, ще
входить дочка ОСОБА_2, яка відмовилась
від прийняття спадщини своєї матері
протягом строку, встановленого ст.. 1270
ЦК України, про що надала відповідну
заяву нотаріусу, яка знаходяться серед
матеріалів спадкової справи. Отже, він,
ОСОБА_1, є єдиним спадкоємцем за законом
на майно, яке за життя належало
спадкодавцю. Будучи спадкоємцем першої
черги за законом об'єкт спадкування він
прийняв шляхом подачі протягом 6-ти
місяців з часу відкриття спадщини
нотаріусу заяви про прийняття спадщини
за місцем її відкриття. Крім цього, він
постійно проживав у вищевказаній
квартирі разом з дружиною на час
відкриття спадщини. Проте вирішити в
нотаріальному порядку питання про
спадкування частки квартири він не має
можливості, оскільки розмір частки
нерухомого майна, яка належало
померлій - невизначений, а тому
нотаріусом було винесено постанову про
відмову у вчиненні нотаріальної дії та
видачі на його ім'я свідоцтва про право
на спадщину за законом на частку
квартири, що розташована в АДРЕСА_1.
Ураховуючи те, що іншого порядку, поміж
судового, чинним законодавством
захистити його порушене право не
передбачено, просив суд визначити
частки співвласників спільної
сумісної власності та визнати за ним
право власності на частку, що
залишилась після смерті дружини.

В судове засідання позивач не з'явився,
однак надав суду заяву, в якій позовні
вимоги підтримав, просив суд їх
задовольнити у повному обсязі, а
розгляд справи проводити у його
відсутності.

Відповідач в судове засідання
також не з'явилась, в адресованій суду
заяві вказала, що позовні вимоги
визнає, не заперечує проти їх
задоволення, просила суд розгляд
справи проводити без її участі.

Ураховуючи те, що сторони не
з'явились в судове засідання,
скориставшись своїми правами, що
передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не
вбачає підстав для відкладення
розгляду справи, а тому проводить його
в даному судовому засіданні на
підставі доказів, що містяться у справі
не здійснюючи фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, що відповідає положенням ст.169,
197 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, судом
встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Всеволожськ
Ленінградської області, Росія, померла
ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про
смерть серії НОМЕР_1 видане 05.06.2013 року
управлінням РАГС адміністрації MO
«Всеволожський муніципальний район»
Ленінградської області.

Після смерті ОСОБА_3, в розумінні норм
ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина за
законом, оскільки особистого
розпорядження на випадок своєї смерті
вона за життя не зробила.

До складу спадкового майна увійшла
частка квартири АДРЕСА_1, яка належала
ОСОБА_3 відповідно до Свідоцтва про
право власності на житло, яке видане 22
жовтня 1993 року Липовецькою районною
державною адміністрацією на підставі
розпорядження №281 від 22.10.1993 року, в
силу якого, власниками квартири
АДРЕСА_1 зазначено ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_2. Вказане Свідоцтво
зареєстроване органами державної
реєстрації у відповідності на час
діючого тоді законодавства у
Вінницькому обласному бюро технічної
інвентаризації 12.11.1993 року у реєстрову
книгу № 87/1. Факт належності нерухомого
майна особам зазначеним у Свідоцтві
про право власності на житло доведено
також технічним паспортом на квартиру.

На виконання роз'яснень викладених у
п.24 постанови ПВС України від 30.05.2008
року за №7, судом було витребувано
Спадкову справу до майна померлої
ОСОБА_3 №188/2013, відповідно до якої судом
встановлено, що своїм правом на
прийняття спадщини скористався
позивач ОСОБА_1, який приходився
померлій чоловіком, що доведено
свідоцтвом про укладення шлюбу та
відмітками зробленими у паспортних
документах. Дочка померлої ОСОБА_2
надала нотаріусу заяву, в якій виявила
намір відмовитись від належної їй
частки у спадковому майні після смерті
матері.

За наведених обставин слід
констатувати, що єдиним спадкоємцем за
законом першої черги, згідно правил
ст.1261 ЦК України, є чоловік померлої та
позивач у справі ОСОБА_1

Судом встановлено, що спадщину ОСОБА_1
прийняв шляхом звернення до нотаріуса
у визначений законодавцем
шестимісячний строк з часу відкриття
спадщини, на що вказує заява
відповідного змісту направлена
позивачем в адресу нотаріуса за місцем
відкриття спадщини, що міститься серед
матеріалів Спадкової справи, а також
шляхом постійного проживання із
спадкодавцем, що доведено довідкою
виданою 07.11.2013 року за №3243 Липовецькою
міською радою, що узгоджується з
приписами ст.1268, 1269, 1270 ЦК України.

Проте постановою приватного нотаріуса
Липовецького районного нотаріального
округу ОСОБА_5 від 03.03.2014 року
позивачеві було відмовлено у вчиненні
нотаріальної дії та видачі на його ім'я
свідоцтва про право на спадщину за
законом, оскільки розмір частки
квартири, яка належала померлій не
визначений.

На підставі ч. 1 ст. 369 ЦК України,
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
прав власності є спільною сумісною
власністю. Співвласники майна, що є у
спільній сумісній власності, володіють
і користуються ним спільно, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
(ч.1 ст. 369 ЦК України).

В силу ст. 372 ЦК України, майно, що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділене між співвласниками за
домовленістю між ними (ч.1). У разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом (абз. 1 ч.2). Договір про поділ
нерухомого майна, що є у спільній
сумісній власності, укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню(ч.4).

Із здобутих у справі доказів судом
встановлено, що квартира під АДРЕСА_1, є
спільною сумісною власністю трьох
осіб, частки кожного з них завідомо не
визначені. У даному об'єкті власності
наявний факт відсутності існування
ідеальних часток кожного із
співвласників, які б давали можливість
виявити обсяг їх прав за наявності
бажання одержати конкретну частину у
спільному майні та розпоряджатися нею.
Здійснити поділ нерухомого майна
(квартири) за домовленістю між його
співвласниками неможливо, оскільки
один із співвласників помер, а за його
життя договір про поділ майна, що є у
спільній сумісній власності, укладеним
не був.

Так як у разі поділу майна частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними й інше не
встановлено домовленістю між ними та
законом, суд дійшов до переконання, що
співвласникам спільної сумісної
власності належать рівні частки
квартири у розмірі по 3/25 кожному(1/3 від
9/25), по 1/9 частці хліва кожному (1/3 від 1/3)
та по 1/6 частці погреба кожному (1/3 від
1/2).

Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка
у праві спільної сумісної власності
спадкується на загальних підставах.

У п.23 постанови ПВС України за №7 від
30.05.2008 року зазначено, що у разі відмови
нотаріуса в оформленні права на
спадщину особа може звернутися до суду
за правилами позовного провадження.

З даного питання ВССУ було висловлено
правову позицію в Інформаційному листі
від 01.03.2013 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про
спадкування", де у п.3.4. зазначено, що у
разі відмови нотаріуса видати
свідоцтво про право на спадщину,
спадкоємці учасника спільної сумісної
власності мають право звернутись до
суду із позовом про визначення частки
майна, належної померлому на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ст.392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

За таких обставин та у контексті
приведених правових норм регулювання
предмета спору, суд дійшов до
переконання, що позовні вимоги
ґрунтуються на нормах закону, а відтак
підлягають до задоволення у повному
обсязі.

На підставі викладеного, ст.ст. 15,16, 368-372,
1226, 1216-1218, 1220-1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1273-1275 ЦК
України, ППВСУ «Про судову практику у
справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008
року ЦК України, керуючись ст.10, 11, 58-60,
88, 158, 169, 208, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_1, померлій ОСОБА_3,
які є співвласниками квартири АДРЕСА_1,
що перебуває у спільній сумісній
власності ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
належать частки цієї квартири у
розмірі по 3/25 кожному, частка хліва «Б»
у розмірі по 1/9 кожному та частка
погреба «П» у розмірі по 1/6 кожному .

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності в порядку спадкування за
законом після смерті дружини ОСОБА_3,
яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1,
господарські будівлі та споруди: на 1/9
частки хліва «Б», площею 16,0 кв.м. та на 1/6
частку погреба «П», площею 12,3 кв.м., що
розташовані за тією ж адресою, що й
квартира.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко