Справа № 372/5013/13-ц Головуючий у І
інстанції Мора О.М.Провадження №
22-ц/780/2483/14 Доповідач у 2
інстанції ПриходькоКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

16 квітня 2014 року колегія судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній
Д.О.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому
судовому засіданні в місті Києві
цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 18 грудня 2014 року за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
про позбавлення права на обов»язкову
частку у спадщині та за об»єднаним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
права власності на 14 частину об»єктів
нерухомості,-

встановила:

у жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про
позбавлення останнього права на
обов»язкову частку у спадщині.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначив, що відповідач та треті особи
по справі, є його рідними братами і
сестрами, ОСОБА_8 є його племінником і
вони всі спадкоємці першої черги за
законом після смерті їх матері ОСОБА_9,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Проте, за життя матір за згодою усіх
дітей, окрім відповідача, склала
заповіт, яким заповідала усе своє майно
позивачеві, оскільки він разом з нею
проживав, доглядав її та допомагав
матеріально.

Усі треті особи відмовилися від свого
права на обов»язкову частку у спадщині,
натомість відповідач ОСОБА_2 подав
нотаріусу заяву про прийняття спадщини
(обов»язкової частки).

Позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідач не
має права на обов»язкову частку у
спадщині та має бути позбавлений
такого права, оскільки протягом
останніх десяти років він ображав
матір, братів і сестер, піднімав руку на
матір, вимагав від неї звільнити її
будинок. У подальшому відповідач
ініціював судові процеси з наміром
відібрати у матері житловий будинок та
принизити її. Саме численні судові
тяжби та образи з боку відповідача
призвели до захворювання матері та її
передчасної смерті.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із
зустрічним позовом про визнання права
власності на 14 частину об»єктів
нерухомості, а саме з урахуванням
уточнення позовних вимог просив суд
визнати за ним право власності на 14
частину житлового будинку та земельної
ділянки, площею 0,348га., з яких 0,220га., для
будівництва, обслуговування житлових
будівель та господарських споруд,
0,128га., для ведення особистого
підсобного господарства, розташованих
по АДРЕСА_1 та на 14 частину земельної
ділянки (паю), площею 2,4726га.,
розташованої у селі Красна Слобідка
Обухівського району Київської області.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 18 грудня 2014 року
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про позбавлення права на
обов'язкову частку у спадщині, яка
відкрилася після смерті його матері
ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання права власності на 14 частину
об»єктів нерухомості задоволені
частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_9 на 1/16 частину
житлового будинку та земельної
ділянки, площею 0,348га., з яких 0,220га., для
будівництва, обслуговування житлових
будівель та господарських споруд,
0,128га., для ведення особистого
підсобного господарства, розташованих
по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_9 на 1/16 частину
земельної ділянки (паю), площею 2,4726га.,
розташованої у селі Красна Слобідка
Обухівського району Київської області.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на те, що рішення в частині
лише часткового задоволення його вимог
є необґрунтованим, незаконним,
несправедливим і підлягає
обов»язковій зміні, оскільки судом
першої інстанції неповно було
з»ясовано обставини справи, які мають
суттєве значення для правильного її
вирішення, дана неправильна оцінка
доказам, які наявні у матеріалах справи
і неправильно застосовані норми
матеріального і процесуального права,
просив змінити рішення Обухівського
районного суду Київської області від 18
грудня 2014 року та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на те, що рішення
незаконне, так як висновки суду не
відповідають обставинам справи та
рішення винесено з порушенням норм,
передбачених ЦК України, просив
скасувати рішення Обухівського
районного суду Київської області від 18
грудня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційні
скарга не підлягають задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що сторони визнають
та не оспорюють, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла їх мати ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка за життя склала заповіт на користь
ОСОБА_1.

Так, відповідач ОСОБА_2 народився
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, і починаючи з 16
червня 2012 року та на момент смерті
спадкодавця був непрацездатною
дитиною останньої.

Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Тому, у разі спадкування за законом, є
вісім спадкоємців першої черги, а саме -
сторони по справі ОСОБА_1, ОСОБА_2, а
також треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Отже
кожен з них має право на обов»язкову
частку у спадщині у розмірі 1/16 частини
спадщини.

Згідно до абзацу другого ч. 1 ст. 1241 ЦК
України розмір обов»язкової частки у
спадщині може бути зменшений судом з
урахуванням відносин між цими
спадкоємцями та спадкодавцем, а також
інших обставин, які мають істотне
значення.

На відміну від ст.1224 ЦК України
зазначена вище норма закону не
передбачає можливості позбавлення
спадкоємця права на обов'язкову частку
у спадщині, а лише надає суду право
зменшити розмір частки з урахуванням
відносин між цими спадкоємцями та
спадкодавцем, а також інших обставин,
які мають істотне значення.

Тому таких інших обставин, які б мали
істотне значення для зменшення розміру
обов»язкової частки у спадщині з
матеріалів справи не вбачається, а тому
суд прийшов до правильного висновку, що
напруженість відносин між сторонами
через майновий спадковий спір та
розгляд судами інших справ не можуть
слугувати підставою для зменшення
обов»язкової частки відповідача у
спадщині.

Відповідно до ст.1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців), а стаття 1218 ЦК
України передбачає, що до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом,
згідно статті 1222 ЦК України, можуть
бути фізичні особи, які є живими на час
відкриття спадщини, а тому суд вважає,
що позивач за зустрічним позовом
ОСОБА_2 є належними спадкоємцем і його
звернення до суду є правомірним.

Відповідно до ст.316 ЦК України
встановлено, що правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб, а
згідно статті 328 ЦК України
встановлено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів; право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно з ст.392 ЦК України власник майна
може пред»явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою.

Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права і
обов»язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті, в
тому числі і право на житловий будинок
та земельні ділянки.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Судом першої інстанції правильно
зроблений висновок про те, що розмір
обов»язкової частки у спадщині, про
визнання права власності на яку просив
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, є
1/16 частини спадщини, оскільки
кількість спадкоємців першої черги за
законом - 8 чоловік.

Відповідно до змісту ст.ст.10,11,60 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому
засіданні обставин справи, суд
оцінюючи, належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів прийшов до вірного
висновку, що первісний позов не
доведений, не ґрунтується на вимогах
чинного законодавства і не підлягає
задоволенню, а зустрічний позов
підлягає частковому задоволенню.

Доводи апелянтів в апеляційних скаргах
про необґрунтованість та ухвалення
рішення з порушенням вимог чинного
законодавства України на переконання
колегії суддів апеляційної інстанції,
не знайшли свого підтвердження і
повністю спростовуються дослідженими
належними та допустимими доказами по
справі.

За таких обставин, колегія судів,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні первісного позову та
задовольнивши зустрічний позов
частково.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити, рішення Обухівського
районного суду Київської області від 18
грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді