Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/2055/14
Головуючий у 1 інстанції Воробйов А.В.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 17 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа ОСОБА_5 про усунення
перешкод в здійсненні права власності,
-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом, який в процесі розгляду
справи уточнювала, до ОСОБА_3, третя
особа ОСОБА_5 про усунення перешкод в
здійсненні права власності.

В обґрунтування позову позивач
зазначала, що на підставі договору
купівлі-продажуз ОСОБА_5 від 05 березня
2013 року, посвідченого приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрованого в реєстрі за № 486, вона
набула право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

В зазначеній квартирі зареєстрований
та проживає відповідач ОСОБА_3-
колишній член сім»ї колишнього
власника житлового приміщення, який не
є і ніколи не був членом її сім'ї.
Позивачка зазначає,що внаслідок
припинення права власності на квартиру
ОСОБА_8 припинилося і право відповідача
на користування даною квартирою.

Проживання та реєстрація відповідача в
квартирі є перешкодою для її вселення в
квартиру та здійснення прав володіння
та розпорядження квартирою.
Добровільно звільнити квартиру та
знятися з реєстрації відповідач не
бажає.

Просила суд усунути їй перешкоди в
здійсненні права власності на квартиру
за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання
ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування цією квартирою і його
виселення та вселення її в зазначену
квартиру.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 17
березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди в здійсненні
права власності на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду в частині
визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування квартирою та його
виселення.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно до вимог ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Судом першої інстанції встановлено і з
матеріалів справи вбачається, що на
підставі договору купівлі-продажу від
05 березня 2013 року, посвідченого
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстрованого в реєстрі за № 486,
укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_4,
остання набула право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

До укладення договору купівлі-продажу
в квартирі були зареєстровані і
проживали: дочка власниці - ОСОБА_9, син
дочки ОСОБА_10 та чоловік дочки -
відповідач у даній справі ОСОБА_3, який
був вселений до квартири в якості члена
сім'ї доньки власника і користувався
спірним майном на підставі сервітуту, у
відповідності до вимог ст.ст. 401, 402 ЦК
України.

.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 було
розірвано на підставі рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 18 листопада 2011 року.

ОСОБА_9.,ОСОБА_10 знялись з реєстрації і
виїхали із спірної квартири.

Згідно довідки МКП «Основаніє» від 06
березня 2013 року у зазначеній квартирі
зареєстрований і проживає відповідач
ОСОБА_3 (а.с. 7).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суд виходив із того, що у зв»язку із
укладенням договору купівлі-продажу
05.03.2013 року оскільки право власності
ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1
припинилось,то припинилось і похідне
від нього в силу закону сервітутне
право ОСОБА_3 як колишнього члена сім»ї
колишнього власника на користування
цим житлом.

Судова колегія вважає ,що такі
висновки відповідають встановленим
обставинам справи, здобутим доказам і
вимогам закону .

Відповідно до ст. 401 Цивільного
кодексу України право користування
чужим майном (сервітут) може бути
встановлене щодо земельної ділянки,
інших природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом.

Таким чином, сервітут - це право
обмеженого користування чужим майном.

Виходячи із вимог ст. 405 ЦК України та
ст. 156 ЖК України, сервітутні
правовідносини щодо користування
членами сім'ї або колишніми членами
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним та спільно користуються цим
житлом, виникають в силу закону. Отже
обов'язковою підставою для їх
виникнення є, зокрема, факт належності
особи до члена сім'ї або до колишнього
члена сім'ї власника.

Пунктом 4 частини 1 статті 406 ЦК України
встановлено, що у разі припинення
обставин, яка була підставою для
встановлення сервітуту, сервітут
припиняється.

Таким чином оскільки у зв»язку із
укладенням 05.03.2013року право власника
ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1
припинилось,то припинилось і похідне
від нього в силу закону сервітутне
право ОСОБА_3 як колишнього члена сім»ї
колишнього власника на користування
цим житлом.

Доводи апеляційної скарги про те,
що припинення сімейних відносин з
власником квартири не позбавляє його
права користування займаним
приміщенням, що встановлено в ч. 3 ст. 64,
ч. 4 ст. 156 ЖК України,ч.6 ст.403 ЦК України
є неспроможними і ґрунтуються на
невірному тлумаченні положень
зазначених норм права.

Інші обставини, на які посилається
відповідач в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції було дотримано норми
матеріального та процесуального права.

Судом повно і всебічно з»ясовані
обставини справи,що мають для неї
значення, висновки відповідають цим
обставинам і набутим доказам, характер
правовідносин між сторонами
визначений правильно, норми
матеріального і процесуального права
не порушені,застосовані вірно,
постановлено законне і обґрунтоване
рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 17 березня 2014 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: