Справа № 2-42/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року Кіровський
районний суд м.Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді -
Казака С.Ю.

при секретарі -
Місюра К.А.

за участю позивача -
ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_2

представника відповідача -
ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконкому
Дніпропетровської міської ради,
виконавчого комітету Кіровського
районної у м.Дніпропетровську ради,
Дніпропетровського міського
управління земельних ресурсів, третя
особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним
протоколу погоджувальної комісії,
визнання недійсним рішення виконкому
про передачу земельних ділянок в
приватну власність, визнання недійсним
державного акту про право приватної
власності на землю, усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 звернулась до суду з
позовом, в якому посилалась на те, що
15.04.1958 року рішенням №504 виконкому
Красногвардійської районної ради
ОСОБА_8 було виділено земельну ділянку
площею 350 кв.м із домоволодіння АДРЕСА_1.
01.07.1958 року рішенням виконкому №1045
площа відведеної земельної ділянки
була змінена в зв'язку з фактичної
площею відведеної земельної ділянки та
склала 320 кв.м. 28.07.1958 року між ОСОБА_8 та
Красногвардійським РКХ було підписано
договір про надання в користування
земельної ділянки площею 320 кв.м для
будівництва індивідуального житлового
будинку на праві власності. 15.05.1965 року
ДМБТІ було видане реєстраційне
посвідчення ОСОБА_8 про реєстрацію за
останнім на праві власності
домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі
договору від 28.07.1958 року. 28.03.1992 року в
порядку спадкування за заповітом після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8,
вона отримала у спадщину зазначене
домоволодіння, розташоване на
земельній ділянці площею 320 кв.м. 26.10.1997
року сім'я ОСОБА_4 знесла паркан між їх
земельними ділянками та здійснила
самозахват частини її земельної
ділянки, що перешкоджає їй
користуванню останньою. 14.07.1999 року
погоджувальна комісія виконкому
Кіровської районної ради прийняла
рішення про встановлення меж між
земельними ділянками домоволодінь по
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. Вказане рішення
вважала незаконним, оскільки питання
щодо меж земельних ділянок по АДРЕСА_1 в
первісних розмірах без виділення
домоволодіння по АДРЕСА_1, без
залучення всіх громадян, що мешкають в
домоволодінні по АДРЕСА_1, а також без
врахування рішення виконкому
Дніпропетровської міської ради №725 від
05.08.1958 року про скасування рішень №504
від 15.04.1958 року та №1045 від 08.07.1958 року і
дозволу будівництва житлового будинку
по АДРЕСА_1 без виділення окремої
ділянки. Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_9,
було порушено її право на користування
її земельною ділянкою. Згідно рішень
Дніпропетровської міської ради №796 від
18.04.2000 року та №2208 від 21.10.1999 року ОСОБА_4
та ОСОБА_9 приватизували земельні
ділянки на підставі незаконного
рішення погоджувальної комісії
виконкому Кіровської районної ради.
Починаючи з 1997 року, з моменту, коли
сім'я ОСОБА_4 незаконно зламала паркан,
заподіявши їй моральну та матеріальну
шкоду, вона постійно проживала,
порушився її життєвий уклад. В зв'язку з
викладеним, ОСОБА_7 просила суд
поновити їй строк позовної давності,
визнати недійсним протокол засідання
та висновок погоджувальної комісії
виконкому Кіровської районної ради від
14.07.1999 року, визнати недійсними рішення
виконкому Дніпропетровської міської
ради №796 від 18.04.2000 року та №2208 від
21.10.1999 року про передачу в приватну
власність земельних ділянок ОСОБА_4 та
ОСОБА_9, усунути їй перешкоди в
користуванні земельною ділянкою по
АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_9
знести паркан та встановити його на
межі її земельної ділянки; стягнути з
ОСОБА_4 у рахунок відшкодування
моральної шкоди 5000 грн.

Під час розгляду справи ОСОБА_7
збільшила розмір заявлених позовних
вимог та також просила визнати
недійсними державні акти на право
приватної власності на землю, видані
ОСОБА_4 та ОСОБА_9

Після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2
року, з заявою про залучення в якості
правонаступника останньої звернувся
її син ОСОБА_1, який прийняв спадщину та
06.09.2012 року отримав свідоцтво про право
на спадщину за законом на
домоволодіння АДРЕСА_1.

В судовому засіданні 14.02.2013 року
ОСОБА_1 в порядку ст.37 ЦПК України було
залучено до участі у справі, як
правонаступника позивачки ОСОБА_7

В ході подальшого розгляду справи
ОСОБА_1 подав заяву про зміну позовних
вимог, згідно якої останній, не
змінюючи підстави пред'явленого раніше
ОСОБА_7 позову, остаточно просив суд
визнати недійсним протокол засідання
та висновок погоджувальної комісії
виконкому Кіровської районної ради від
14.07.1999 року, визнати недійсними рішення
виконкому Дніпропетровської міської
ради №796 від 18.04.2000 року та №2208 від
21.10.1999 року про передачу в приватну
власність земельних ділянок ОСОБА_4 та
ОСОБА_9; визнати недійсними державні
акти на право приватної власності на
землю, видані ОСОБА_4 та ОСОБА_9; усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою по АДРЕСА_1, шляхом
зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знести
паркан, встановлений між
домоволодіннями АДРЕСА_1 та встановити
його на межі його земельної ділянки
згідно з її розмірами, встановленими в
1958 році при виділенні земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування домоволодіння АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та
його представник підтримали позов та,
посилаючись на викладені в ньому
підстави, просили задовольнити
останній в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 в
судовому засіданні позов не визнав та
просив відмовити в його задоволенні за
необґрунтованістю.

Відповідач ОСОБА_5, залучений в
якості відповідача після померлої
ОСОБА_9, а також представники
відповідачів - виконкому
Дніпропетровської міської ради,
виконавчого комітету Кіровського
районної у м.Дніпропетровську ради,
Дніпропетровського міського
управління земельних ресурсів, в
судові засідання, що призначались, не
з'явились, не повідомивши про причини
неявки.

Третя особа - ОСОБА_6, залучена до
участі у справі в якості
правонаступника померлих ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, в судові засідання не
з'явилась. Повідомлень про вступ до
участі у справі у відповідності до ч.3
ст.36 ЦПК України не надавала.

Заслухавши пояснення позивача та
його представника, представника
відповідача ОСОБА_4, доводи, викладені у
відзиві на позов Дніпропетровського
міського управління земельних
ресурсів, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що 15.04.1958 року
рішенням №504 виконкому
Красногвардійської районної ради
ОСОБА_8 було надано право
індивідуального житлового будівництва
по АДРЕСА_1, закріпивши за ним площу
земельної ділянки в 350 кв.м та
присвоївши номер АДРЕСА_1 з виходом на
АДРЕСА_2 (а.с.13 т.1).

01.07.1958 року рішенням виконкому
Красногвардійської районної ради №1045
п.2 рішення виконкому №504 від 15.04.1958 року
було змінено в частині розміру площі
відведеної ОСОБА_8 земельної ділянки до
320 кв.м (а.с.14 т.1).

28.07.1958 року між ОСОБА_8 та
Красногвардійським РКХ на підставі
рішень виконкому Красногвардійської
районної ради №504 від 15.04.1958 року та №1045
від 01.07.1958 року було підписано договір
про надання в користування земельної
ділянки площею 320 кв.м по АДРЕСА_1 для
будівництва індивідуального житлового
будинку (а.с.258-261 т.1).

15.05.1965 року ДМБТІ було видане
реєстраційне посвідчення ОСОБА_8 про
реєстрацію за останнім на праві
власності домоволодіння АДРЕСА_1 на
підставі договору від 28.07.1958 року (а.с.248
т.1).

28.03.1992 року в порядку спадкування
за заповітом після ОСОБА_8, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у спадщину
домоволодіння по АДРЕСА_1 отримала
ОСОБА_7 (а.с.249-250 т.1), а після смерті
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 року, домоволодіння
у спадщину прийняв ОСОБА_1 (а.с.15,16 т.3).

Згідно протоколу №3 від 14.07.1999 року
рішення погоджувальної комісії
виконкому Кіровської районної ради за
заявою ОСОБА_7 щодо суміжного
землекористування з ОСОБА_4 та ОСОБА_9
по межі між домоволодіннями по АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2, було встановлено межі між
земельними ділянками домоволодінь по
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (а.с.19-22).

Вказане рішення було прийняте
комісією з урахуванням рішення
виконкому Дніпропетровської міської
ради №725 від 05.08.1958 року, яким п.2 рішення
виконкому Красногвардійської районної
ради №504 від 15.04.1958 року та п.1 рішення
вказаного виконкому №1045 від 08.07.1958 року
по виділення земельної ділянки ОСОБА_8
було скасовано та дозволено ОСОБА_8
будівництво нового будинку по АДРЕСА_1
без права виділення окремої земельної
ділянки та зобов'язано ОСОБА_8 знести
встановлений паркан по межі відведеної
раніше земельної ділянки (а.с.240 т.1).

Згідно рішень Дніпропетровської
міської ради №2208 від 21.10.1999 року та №796
від 18.04.2000 року ОСОБА_9 та ОСОБА_4 було
виділено у приватну власність,
відповідно, земельну ділянку площею
0,0124 га та 0,0192 га по АДРЕСА_2 та в
подальшому останніми отримано
державні акти на право приватної
власності на вказані земельні ділянки
(а.с.10,16,48-49,112 т.1).

Звертаючись до суду з позовом за
захистом порушених прав, як
користувача земельної ділянки площею
320 кв.м по АДРЕСА_1, позивачка ОСОБА_7 та в
подальшому правонаступник останньої
ОСОБА_1 посилались на рішення виконкому
Красногвардійської районної ради №504
від 15.04.1958 року, №1045 від 01.07.1958 року, а
також договір від 28.07.1958 року між ОСОБА_8
та Красногвардійським РКХ, укладений
на підставі вказаних рішень,
відповідно до яких ОСОБА_8 було надано в
користування земельну ділянку площею
320 кв.м.

Разом з тим, як вбачається
договору від 28.07.1958 року, останнім
ОСОБА_8 було надано в користування
земельну ділянку по АДРЕСА_1, а не
АДРЕСА_1.

Крім того, рішенням виконкому
Дніпропетровської міської ради №725 від
05.08.1958 року, п.2 рішення виконкому
Красногвардійської районної ради №504
від 15.04.1958 року та п.1 рішення вказаного
виконкому №1045 від 08.07.1958 року по
виділення земельної ділянки ОСОБА_8
було скасовано та дозволено ОСОБА_8
будівництво нового будинку по АДРЕСА_1
без права виділення окремої земельної
ділянки та зобов'язано ОСОБА_8 знести
встановлений паркан по межі відведеної
раніше земельної ділянки.

Вказане рішення виконкому
Дніпропетровської міської ради №725 від
05.08.1958 року в передбаченому законом
порядку не оскаржувалося та є чинним.
Саме останнє було враховано при
прийнятті 14.07.1999 року рішення
погоджувальною комісією виконкому
Кіровської районної ради за заявою
ОСОБА_7 щодо суміжного
землекористування з ОСОБА_4 та ОСОБА_9, в
зв'язку з наявності спору при
узгодженні меж землекористування під
час проведення робіт по оформленню
правовстановлюючих документів на
приватизацію земельних ділянок
останніми.

Наявність чинного рішення
виконкому Дніпропетровської міської
ради №725 від 05.08.1958 року було однією з
підстав скасування апеляційним судом
попереднього рішення по даній справі, з
яким позивач та його представник були
ознайомлені.

На вказане рішення в судовому
засіданні посилався і представник
відповідача ОСОБА_4, як одну з підстав
для відмови в задоволенні позову.

Крім того, судом з урахування
ухвали апеляційного суду
пропонувалось позивачу вирішити
питання про збільшення позовних вимог
в частині оспорювання рішення №725 від
05.08.1958 року, що останнім зроблено не
було.

В зв'язку з цим, розглядаючи
відповідно до ст.11 ЦПК України справу в
межах заявлених позовних вимог,
враховуючи чинність рішення виконкому
Дніпропетровської міської ради №725 від
05.08.1958 року, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання
недійсним протоколу засідання та
висновку погоджувальної комісії
виконкому Кіровської районної ради від
14.07.1999 року, рішення виконкому
Дніпропетровської міської ради №796 від
18.04.2000 року та №2208 від 21.10.1999 року,
державних актів на право приватної
власності на землю, є необґрунтованими
та задоволенню не підлягають.

Також слід відмовити і в
задоволенні позову в частині усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою по АДРЕСА_1, шляхом
зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знести
паркан, встановлений між
домоволодіннями АДРЕСА_1 та встановити
його на межі його земельної ділянки
згідно з її розмірами, встановленими в
1958 році при виділенні земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування домоволодіння АДРЕСА_1.

При цьому, суд також враховує, що
рішенням виконкому Дніпропетровської
міської ради №725 від 05.08.1958 року саме
ОСОБА_8 було зобов'язано знести
встановлений паркан по межі відведеної
йому раніше земельної ділянки.

Таким чином, в задоволенні позову
ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Сплачені стороною позивача при
подачі позову судові витрати віднести
на користь держави.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.39,42-44 Земельного
кодексу України (від 18.12.1990 року, в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин), ст.ст.88,123,125
діючого Земельного кодексу України,
ст.ст.10,11,27,31,36,58-61,169,213-215 ЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконкому
Дніпропетровської міської ради,
виконавчого комітету Кіровського
районної у м.Дніпропетровську ради,
Дніпропетровського міського
управління земельних ресурсів, третя
особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним
протоколу погоджувальної комісії,
визнання недійсним рішення виконкому
про передачу земельних ділянок в
приватну власність, визнання недійсним
державного акту про право приватної
власності на землю, усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку на подачу
апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Кіровський районний суд
м.Дніпропетровська шляхом подачі
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

С.Ю.Казак