печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4096/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Волкової С.Я.,

при секретарі - Баранівській
Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Правекс-Банк» про визнання недійсним
договору поруки та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 27.02.2014 р. звернулася до
суду із зазначеними вимогами, які
протягом розгляду справи скорегувала,
просить на підставі ч.1 ст.230 ЦК України
визнати недійсним договір поруки
№566-016/04Р від 15.03.2005 р., укладений між нею
та акціонерним комерційним банком
«Правекс-Банк», правонаступником якого
є публічне акціонерне товариство
«Правекс-Банк», на підставі ч.2 ст.230 ЦК
України стягнути на її користь суму
збитків у розмірі 99 338 євро, або кошти,
перераховані на користь відповідача, у
подвійному розмірі, що еквівалентно
сумі коштів у розмірі 1 298 347,66 грн., 5 000,00
грн. моральної шкоди, посилаючись на те,
що, укладаючи договір поруки, діяла під
впливом обману, її внутрішня воля щодо
укладення договору сформувалася
невірно під впливом хибних відомостей,
наданих відповідачем, та вона, надаючи
згоду на укладення договору поруки,
була проінформована та запевнена, що
зобов'язання, за які поручається по
кредитному договору, забезпечені
іпотекою. Внаслідок дій відповідача
позбавлена можливості користуватися
та вільно розпоряджатися як своїми
коштами так і майном (квартирою), яке не
перейшло у її власність внаслідок
обману.

В судовому засіданні представники
позивачки ОСОБА_2, ОСОБА_3 підтримали
позовні вимоги ОСОБА_1, просили їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник
відповідача публічного акціонерного
товариства «Правекс-Банк» Циганкова
О.В. заперечувала проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на
їх необґрунтованість, та пояснила, що
19.07.2004 р. між ОСОБА_5 та акціонерним
комерційним банком «Правекс-Банк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Правекс-Банк»,
був укладений кредитний договір
№556-016/04Р на суму 47 793,00 євро, в якості
забезпечення виконання зобов'язань за
цим договором 11.08.2004 р. ОСОБА_5 надала в
іпотеку банку АДРЕСА_1 згідно договору
іпотеки №566-016/04Р, 19.07.2004 р. дана квартира
була придбана ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу, укладеного
із ОСОБА_6, 15.03.2005 р. між ОСОБА_1 та банком
було укладено договір поруки №566-016/04Р,
згідно умов якого 15.03.2005 р. ОСОБА_1
повністю погасила заборгованість
ОСОБА_5 перед банком, й підставою для
укладення оскаржуваного договору
поруки було звернення боржниці ОСОБА_5
до банку з проханням прийняти поруку
третьої особи - ОСОБА_1

Суд, вивчивши надані докази, вислухавши
учасників судового розгляду, вважає, що
в задоволенні позову ОСОБА_1 слід
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарні боржники) кредитор має прав
вимагати виконання обов'язку частково
або в повному обсязі як від усіх
боржників разом, так і від будь-кого з
них окремо.

Встановлено, що 15.03.2005 р. між ОСОБА_1
(поручитель), з одного боку, та
акціонерним комерційним банком
«Правекс-Банк» (кредитор), з іншого
боку, було укладено договір поруки
№566/016/04Р, яким позивачка прийняла на
себе зобов'язання нести солідарну
майнову відповідальність перед
кредитором за виконання в повному
обсязі зобов'язань ОСОБА_5 (позичальник)
за кредитним договором №566-016/04Р від
19.07.2004 р. та можливих змін та доповнень
до нього щодо сплати процентів,
неустойки (штрафу, пені), вчасного та у
повному обсязі погашення основної суми
боргу за кредитом в строк до 19.07.2014 р. в
розмірі 41 520,00 євро та будь-якого
збільшення цієї суми, яке прямо
передбачене умовами кредитного
договору, відшкодування збитків та
іншої заборгованості (п.1.1 договору).
Договір поруки посвідчено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстровано в реєстрі нотаріальних
дій за №1275.

Відповідно до п.2.1 договору поруки
позивачка прийняла на себе
зобов'язання у випадку невиконання або
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором
виконати за неї зобов'язання перед
кредитором на умовах, у порядку і в
строки, установлені кредитним
договором, зазначеним у п.1.1 цього
договору, зі змінами і доповненнями до
нього.

За домовленістю сторін зобов'язання
сторін та порядок їх виконання
визначені розділом 2 договору поруки,
строк дії договору, порядок його зміни
та доповнення містяться у розділі 4
договору.

Відповідно до п.4.1 договору поруки
такий набирає чинності з моменту його
підписання сторонами і діє до 19.07.2017 р.

При таких обставинах власні дії ОСОБА_1,
що виразилися у підписанні договору
поруки і відсутністю претензій,
являється підтвердженням ознайомлення
позивачки зі змістом укладеної нею
угоди та бажанням щодо настання
правових наслідків, обумовлених цим
договором.

Пояснення учасників судового розгляду
свідчать про те, що 15.03.2005 р. ОСОБА_1
виконала зобов'язання щодо сплати
кредитору за позичальника ОСОБА_5 та
набула права вимоги до неї.

Позивачка ОСОБА_1, висуваючи вимоги про
визнання недійсним укладеного
договору поруки, свої вимоги
обґрунтовує ст.230 ЦК України, й в її
позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що
вона, укладаючи договір поруки, діяла
під впливом обману, її внутрішня воля
щодо укладення договору сформувалася
невірно під впливом хибних відомостей,
наданих відповідачем, та вона, надаючи
згоду на укладення договору поруки,
була проінформована та запевнена, що
зобов'язання, за які поручається по
кредитному договору, забезпечені
іпотекою, та в судовому засіданні
представники позивачки ОСОБА_2, ОСОБА_3
наполягали на тому, що відповідно до
наданого відповідачем договору
іпотеки №566-016/04Р від 11.08.2004 р. боржник
ОСОБА_5 передала в іпотеку банку
належне їй на праві власності майно, а
саме: АДРЕСА_1, й відповідно до п.1.4
договору іпотеки квартира, що передана
в іпотеку, знаходиться на четвертому
поверсі чотириповерхового будинку, має
загальну площу 50,50 кв.м., житлову площу
31,20 кв.м., складається з двох кімнат, має
стан, придатний для житла; представники
позивачки наполягали на тому, що
відповідач запевнив ОСОБА_1, що договір
іпотеки відповідає всім вимогам
чинного законодавства, при цьому
надана відповідачем інформація не
відповідала дійсності, а рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 12.01.2012 р.
скасоване рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 13.09.2010 р. і
ухвалено нове, яким позов ОСОБА_9 до
ОСОБА_5, публічного акціонерного
товариства «Правекс-Банк», треті особи:
ОСОБА_1, ОСОБА_10, Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_11, приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_12, про визнання договору
купівлі-продажу та іпотечного договору
недійсними задоволено, визнано
недійсним договір купівлі-продажу
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 19.07.2004 р. за
реєстровим №3024, визнано недійсним
договір іпотеки №566-016/04Р від 11.08.2004 р. та
додаткову угоду від 2.04.2004 р. до нього,
укладені між ОСОБА_5 та акціонерним
комерційним банком «Правекс-Банк»,
таким чином, за твердженням
представників позивачки ОСОБА_2,
ОСОБА_3, відповідач не повідомив ОСОБА_1
про недійсність такого договору.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Так, не є помилкою щодо якості речі
неможливість її використання або
виникнення труднощів у її
використання, що сталося після
виконання хоча б однієї зі сторін
зобов'язань, які виникли з правочину, і
не пов'язане з поведінкою іншої сторони
правочину. Не має правового значення
помилка щодо розрахунку одержання
користі від вчиненого правочину.
Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним. Правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення (пп.19,20
постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 6.11.2009 р. «Про судову
практику розгляду справ про визнання
правочинів недійсними»).

Із заперечень відповідача публічного
акціонерного товариства
«Правекс-Банк», наданого рішення суду
за наслідками розгляду цивільної
справи за позовом ОСОБА_6 про визнання
договору купівлі-продажу та іпотечного
договору недійсними вбачається, що
публічне акціонерне товариство
«Правекс-Банк», як відповідач у справі
за позовом ОСОБА_6, захищало чинність
договорів іпотеки і заперечувало проти
задоволення позову ОСОБА_6 шляхом
подання відповідних заперечень та
клопотань до суду, з чого суд при
розгляді даної справи не вбачає, що
відповідач вводив в оману ОСОБА_1, обман
це певні винні, навмисні дії сторони,
яка намагається запевнити іншу сторону
про такі властивості й наслідки
правочину, які насправді наступити не
можуть.

Суд звертає увагу, що договір іпотеки
був визнаний недійсним тільки через те,
що було визнано недійсним договір
купівлі-продажу предмету іпотеки, з
чого слідує, що винних дій з боку
відповідача публічного акціонерного
товариства «Правекс-Банк» при
укладенні договору іпотеки, які б
спричинили його недійсність, немає,
оскільки на момент укладення договорів
іпотеки і поруки договір
купівлі-продажу квартири був дійсний.

Крім того, суд, враховуючи умови
оспореного договору поруки, вважає, що
його укладення не залежало від
наявності прав публічного
акціонерного товариства
«Правекс-Банк», як кредитора, які
забезпечували виконання зобов'язань за
кредитним договором №556-016/04Р від 19.07.2004
р., за своєю правовою природою іпотека і
порука є способами забезпечення
виконання зобов'язань, які можуть
існувати окремо один від одного. Суд
вбачає, що навіть, в разі визнання
договору іпотеки недійсним ще до
моменту виконання зобов'язань за
кредитним договором, ОСОБА_1 не була би
звільнена від обов'язку виконати взяті
на себе зобов'язання за договором
поруки, оскільки несла солідарний
обов'язок на рівні із ОСОБА_5 за
виконання взятих на себе зобов'язань за
кредитним договором, тому визнання
недійсним договору іпотеки №566-016/04Р
від 11.08.2004 р. не впливає на дійсність
договору поруки №566-016/04Р від 15.03.2005 р.
Суд звертає увагу, що за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку, щодо обсягу
забезпечення поручителя, то в
залежності від волі поручителя, його
платоспроможності передбачено
можливість поручителя забезпечувати
виконання основного зобов'язання як в
повному обсязі, так і частково,
поручитель вправі обирати обсяг своєї
відповідальності у разі невиконання
боржником свого зобов'язання перед
кредитором.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України
істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням.

Істотним значенням для договору поруки
є право регресу внаслідок погашення
боргу поручителем й мотив правочину -
це обставини, у зв'язку з якими особа
вчиняє правочин, помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення.
Позивачка ОСОБА_1, звертаючись до суду
за захистом своїх прав, в позовній
заяві стверджує, що, надаючи згоду на
укладення договору поруки, була
проінформована та запевнена, що
зобов'язання, за які поручається по
кредитному договору, забезпечені
іпотекою, тобто з позову ОСОБА_1
випливає, що у неї при укладенні
договору поруки був мотив - отримати
право звернення стягнення на предмет
іпотеки після повного погашення боргу
за кредитним договором, а внаслідок
визнання рішенням Апеляційного суду м.
Києва від 12.01.2012 р. недійсним договору
іпотеки вона позбулася того, що
розраховувала отримати, що, на думку
суду, не може впливати не дійсність
правочину, оскільки обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення
(п.20 постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 6.11.2009 р. «Про судову
практику розгляду справ про визнання
правочинів недійсними»).

Таким чином судом встановлено, що 15.03.2005
р. ОСОБА_1 виразила своє волевиявлення
по прийняттю на себе зобов'язань нести
солідарну майнову відповідальність
перед кредитором за виконання в
повному обсязі зобов'язань ОСОБА_5
(позичальник) за кредитним договором
№566-016/04Р від 19.07.2004 р. та можливих змін
та доповнень до нього, вона була
особисто присутньою у приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 при
укладенні угоди поруки; угода не
суперечить закону, посвідчена у
встановленому порядку.

Наведені вище докази в своїй
сукупності дають суду підстави прийти
висновку про необґрунтованість вимог
позову ОСОБА_1, в його задоволенні слід
відмовити.

Щодо інших її позовних вимог, то
позивачка ОСОБА_1, її представники
обґрунтовують вимоги про
відшкодування збитків у розмірі 99 338
євро, або коштів, перерахованих на
користь відповідача, у подвійному
розмірі, що еквівалентно сумі коштів у
розмірі 1 298 347,66 грн., 5 000,00 грн. моральної
шкоди ч.2 ст.230 ЦК України, за умовами
якої сторона, яка застосувала обман,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчинення цього правочину, а, оскільки у
суду відсутні підстави для визнання
договору поруки недійсним, то відсутні
підстави для відшкодування за рахунок
відповідача на користь ОСОБА_1 збитків,
моральної шкоди. Судом не встановлено
факту заподіяння моральної
(немайнової) шкоди позивачці ОСОБА_1
будь-якими діями відповідача
публічного акціонерного товариства
«Правекс-Банк».

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.22,55,64 Конституції України,
ст.ст.3,4,11,60, 88,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Правекс-Банк» про визнання недійсним
договору поруки та стягнення коштів -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
районний суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

СУДДЯ