Справа № 717/2149/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

5 травня 2014 року смт.
Кельменці

Кельменецький районний суд
Чернівецької області в складі:

головуючого - судді Телешмана
О.В.

при секретарі
Попельницькій С.С.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

прокурора Батракова
М.Ю.,

представника Кельменецького РВ
УМВС України

в Чернівецькій області
Доцина В.В.,

представника Державної
казначейської служби України Ковтуна
Р.А.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Кельменці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Кельменецького РВ УМВС України в
Чернівецькій області, Першотравневого
РВ УМВС України в Чернівецькій області,
Управління внутрішніх справ України в
Чернівецькій області, Головного
управління державної казначейської
служби України в Чернівецькій області,
Державної казначейської служби
України про відшкодування моральної
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органу дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 подав до суду позовну
заяву, в якій просить:

1. Стягнути з відповідачів
солідарно на його користь 700 000 (сімсот
тисяч) гривень на відшкодування
моральної шкоди, завданої йому
незаконними діями органів досудового
розслідування, прокуратури і суду
внаслідок притягнення його як
обвинуваченого та пред'явлення
обвинувачення у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.190 КК
України.

Позов заявлено з тих підстав, що
позивача незаконно було притягнуто до
кримінальної відповідальності,
засуджено та в подальшому виправдано і
внаслідок незаконних дій
правоохоронних органів позивачу було
спричинено моральну шкоду.

Представники Першотравневого РВ УМВС
України в Чернівецькій області,
Управління внутрішніх справ України в
Чернівецькій області, Головного
управління державної казначейської
служби України в Чернівецькій області
в судове засідання не з'явилися.

Також в справу в інтересах держави
вступив прокурор прокуратури
Кельменецького району Чернівецької
області Батраков Ю.М., який позов не
визнав повністю та вважає його
необґрунтованим.

Позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що над ним
знущалися правоохоронні органи та суди
приблизно 5 років. Проти нього
сфабрикували кримінальну справу,
оскільки це по суті була цивільна
справа, а його притягнули до
кримінальної відповідальності. Справа
неодноразово розглядалася
Сокирянським районним судом
Чернівецької області та Хотинським
районним судом Чернівецької області.
Спочатку справу направили на додаткове
розслідування, а пізніше суддя
Хотинського районного суду
Чернівецької області виніс
обвинувальний вирок та призначив
покарання у виді 510 гривень штрафу.
Даний вирок підтримала апеляційна
інстанція, але Вищий спеціалізований
суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ цей вирок скасував
і справа знову розглядалася в
Хотинському районному суді. Під час
розгляду справ він намагався
захищатися, заявляв численні
клопотання та звертав увагу суддів та
прокурорів на те, що це є цивільна, а не
кримінальна справа, проте, його
клопотання та зауваження не бралися до
уваги. Обвинувачення ґрунтувалося на
припущеннях та показаннях свідків, які
давали неправдиві покази - свідки
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Справа була
закрита за строком давності, але ухвала
суду була скасована і суддя
Хотинського районного суду
Чернівецької області Галичанський
виніс виправдувальний вирок, який
залишив в силі і апеляційний суд
Чернівецької області. Не дивлячись на
справедливість даного вироку прокурор
та потерпілий подали касаційні скарги,
але Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних
залишив виправдувальний вирок без
змін. Внаслідок несправедливого та
незаконного притягнення його до
кримінальної відповідальності він
зазнав душевних страждань та захворів
на цукровий діабет, тому вважає, що з
держави на його користь має бути
стягнуто 700000 гривень моральної шкоди. В
судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги з підстав, зазначених в
позові і просив їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_1, будучи допитаним в
якості свідка пояснив, що він пройшовши
важкий судовий шлях і випробовування і
внаслідок таких незаконних дій щодо
нього з боку правоохоронних органів та
суду в нього був нервовий стрес,
суттєво погіршилось здоров'я і він
захворів на цукровий діабет, що
стверджується довідкою Кельменецької
центральної районної лікарні. При
цьому, раніше, тобто до моменту
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності, він не
страждав на захворювання цукровим
діабетом і не перебував на обліку в
медичних установах з приводу лікування
цієї хвороби. Отже, внаслідок
незаконного притягнення його до
кримінальної відповідальності в нього
виникла хвороба - цукровий діабет.
Внаслідок незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності та
незаконного засудження йому завдано
моральної шкоди, яка полягає у
систематичних фізичних та душевних
стражданнях, погіршенні стану його
здоров'я, він витратив чимало часу та
зусиль для того, щоб захистити себе в
суді. Тому він вважає, що сума в 700000
гривень є незначною, порівняно з
обсягом його страждань, хоча гроші для
нього не головне.

Представники відповідачів
Кельменецького РВ УМВС України в
Чернівецькій області Доцин В.В. та
Державної казначейської служби
України Ковтун Р.А. пояснили, що
позовні вимоги не обґрунтовані
відповідним чином і не підтверджені
належними доказами. Тому позов вони не
визнають повністю. Розмір моральної
шкоди розумно не обґрунтований.

Судом досліджено такі інші докази:
матеріали кримінальної справи №
1-221/12 про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2
ст.15 ч.1 ст.190 КК України, а саме:
постанова про порушення кримінальної
справи стосовно ОСОБА_1 від 11.10.2009 року
за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190 КК України, постанова
про застосування запобіжного заходу
щодо ОСОБА_1 від 22.12.2009 року у виді
підписки про невиїзд, підписка про
невиїзд ОСОБА_1 від 22.12.2009 року,
постанова про обрання запобіжного
заходу щодо ОСОБА_1 від 04.01.2010 року у
виді підписки про невиїзд, підписка про
невиїзд ОСОБА_1 від 04.01.2010 року,
постанова про притягнення як
обвинуваченого ОСОБА_1 від 04.01.2010 року
за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190 КК України,
обвинувальний висновок по
обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190
КК України від 21.01.2010 року, постанова
Сокирянського районного суду
Чернівецької області від 02.08.2010 року по
в справі про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2
ст.15 ч.1 ст.190 КК України про направлення
кримінальної справи на додаткове
розслідування, ухвала апеляційного
суду Чернівецької області від 23.11.2010
року в справі про обвинувачення ОСОБА_1
за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190 КК України, вирок
Хотинського районного суду
Чернівецької області від 16.03.2011 року в
справі про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2
ст.15 ч.1 ст.190 КК України, ухвала
апеляційного суду Чернівецької
області від 17.05.2011 року в справі про
обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190
КК України, ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10.05.2012 року в справі про
обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190
КК України, ухвала Хотинського
районного суду Чернівецької області
від 07.11.2012 року в справі про
обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190
КК України, ухвала апеляційного суду
Чернівецької області від 18.12.2012 року в
справі про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2
ст.15 ч.1 ст.190 КК України, вирок
Хотинського районного суду
Чернівецької області від 27.02.2013 року в
справі про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2
ст.15 ч.1 ст.190 КК України, ухвала
апеляційного суду Чернівецької
області від 28.05.2013 року в справі про
обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190
КК України, ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25.03.2014 року в справі про
обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190
КК України, а також копія листа
Кельменецької центральної районної
лікарні від 18.07.2013 року № 887.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2009 року
слідчим СВ Кельменецького РВ УМВС
України в Чернівецькій області,
відносно позивача ОСОБА_1, порушено
кримінальну справу за ознаками злочину
передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 1 ст.190 КК
України. 22.12.2009 року та 04.01.2010 року до
ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у
вигляді підписки про невиїзд.
Постановою слідчого СВ
Першотравневого РВ УМВС України в
Чернівецькій області від 04.01.2010 року
позивача притягнуто як обвинуваченого
та пред'явлено обвинувачення у
вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.
15 ч.1 ст. 190 КК України. 21.01.2010 року
слідчим СВ Першотравневого РВ УМВС
України в Чернівецькій області
складено обвинувальний висновок, який
затверджений прокурором
Кельменецького району Чернівецької
області про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2
ст.15, ч.1 ст.190 КК України. Справа
розглядалася Сокирянським районним
судом Чернівецької області і
постановою Сокирянського районного
суду Чернівецької області від 02.08.2010
року кримінальну справу по
обвинуваченню ОСОБА_1 направлено
прокурору Кельменецького району
Чернівецької області для проведення
додаткового розслідування. Ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 23.11.2010 року постанову
Сокирянського районного суду
Чернівецької області від 02.08.2010 року
скасовано, а справу направлено на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції. В подальшому справа
розглядалася в Хотинському районному
суді Чернівецької області. Вироком
Хотинського районного суду
Чернівецької області від 16.03.2011 року
позивача ОСОБА_1 засуджено, визнано
винним у вчиненні злочину
передбаченого ч. 2 ст.15 ч.1 ст. 190 КК
України та призначено йому покарання у
виді штрафу в сумі 510 грн. Ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 17.05.2011 року вирок
Хотинського районного суду
Чернівецької області від 16.03.2011 року
залишено без змін. Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10.05.2012 року вирок Хотинського
районного суду Чернівецької області
від 16.03.2011 року та ухвалу апеляційного
суду Чернівецької області від 17.05.2011
року скасовано, а справу направлено на
новий судовий розгляд. Ухвалою
Хотинського районного суду
Чернівецької області від 07.11.2012 року
ОСОБА_1 звільнено від кримінальної
відповідальності за ч. 2 ст.15 ч.1 ст. 190 КК
України у зв'язку із закінченням
строків давності, а провадження по
справі закрито. Ухвалою апеляційного
суду Чернівецької області від 18.12.2012
року ухвалу Хотинського районного суду
Чернівецької області від 07.11.2012 року
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд в той же суд. Вироком
Хотинського районного суду
Чернівецької області від 27.02.2013 року
позивача ОСОБА_1 визнано невинним у
пред'явленому обвинуваченні у вчиненні
злочину передбаченому ч.2 ст.15, ч.1 ст.190
КК України і по суду виправдано через
відсутність в його діях складу злочину.
Підписку про невиїзд - скасовано.
Ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 28.05.2013 р. вирок
Хотинського районного суду
Чернівецької області від 27.02.2013 року
залишено без змін. Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25.03.2014 року вирок Хотинського
районного суду Чернівецької області
від 27.02.2013 року та ухвалу від 28.05.2013 року
апеляційного суду Чернівецької
залишено без змін. Таким чином позивач
ОСОБА_1 перебував під слідством та
судом з 04.01.2010 року по 28.05.2013 року, тобто
40 місяців і 24 дні. Внаслідок
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу та незаконного засудження
позивачу ОСОБА_1 була спричинена
моральна шкода, яка полягала в тому, що
були порушені його права людини і
громадянина, порушені його нормальні
життєві зв'язки, він зазнав душевних
страждань у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо нього, зокрема у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом.

Отже, між сторнами склалися
правовідносини з приводу
відшкодування моральної шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органу дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду .

Викладені вище обставини
стверджуються взаємним зв'язком
доказів в їх сукупності.

Відповідно до статті 53-1 КПК України 1960
року у разі закриття кримінальної
справи за відсутністю події злочину,
відсутністю в діянні складу злочину
або за недоведеністю участі особи у
вчиненні злочину, а також у разі
постановлення виправдувального вироку
орган дізнання, слідчий, прокурор і суд
зобов'язані роз'яснити особі порядок
поновлення її порушених прав і вжити
необхідних заходів до відшкодування
шкоди, завданої особі внаслідок
незаконних засудження, притягнення як
обвинуваченого, затримання,
застосування запобіжного заходу та у
разі незаконного продовження
виконання призначеного покарання у
випадках, коли кримінальний закон, який
усуває караність діяння, набрав
чинності. Підстави і порядок
відшкодування шкоди визначаються
законодавством України.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду. Відповідно до ч.2 даної статті
право на відшкодування шкоди, завданої
фізичній особі незаконними діями
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках,
передбачених законом. Згідно ч.7 даної
статті порядок відшкодування шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
органу досудового розслідування,
прокуратури або суду, встановлюється
законом.

Статтею 1 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» встановлено, що
відповідно до положень цього Закону
підлягає відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного
повідомлення про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
кримінального провадження обшуку,
виїмки, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного відсторонення
від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують права
громадян.

У випадках, зазначених у частині першій
цієї статті, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду.

Відповідно до п.1) ст.2 даного закону
право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках:
постановлення виправдувального вироку
суду. Відповідно до п.5) ст.3 цього
закону у наведених в статті 1 цього
Закону випадках громадянинові
відшкодовуються (повертаються):
моральна шкода.

Відповідно до статті 56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень». Згідно з пунктом 10-1
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4
при розгляді справ за позовами про
відшкодування моральної шкоди на
підставі ст. 56 Конституції судам слід
мати на увазі, що при встановленні
факту заподіяння такої шкоди
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу державної влади,
місцевого самоврядування або їх
посадових чи службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень вона
підлягає відшкодуванню за рахунок
держави чи органів місцевого
самоврядування.

Стаття 4 закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» передбачає, що
відшкодування шкоди у випадках,
передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3
цього Закону, провадиться за рахунок
коштів державного бюджету.

Відповідно до ст.13 даного Закону розмір
моральної шкоди визначається з
урахуванням обставин справи в межах,
встановлених цивільним
законодавством. Відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством чи судом провадиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995
року №4 під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.
Згідно п.9 даної Постанови Пленуму
Верховного Суду України розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості. У
випадках, коли межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи
неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання має виходити з такого розміру
мінімальної заробітної плати чи
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду
справи.

Суд також вважає, що сам по собі
факт безпідставного притягнення
громадянина до кримінальної
відповідальності свідчить про
завдання особі моральної шкоди. Цей
факт є загальновідомим і не потребує
окремого доказування.

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1
було безпідставно притягнуто до
кримінальної відповідальності, це
продовжувалось тривалий час, стосовно
позивача був обраний запобіжний захід
у вигляді підписки про невиїзд, позивач
ОСОБА_1 був засуджений за вчинення
злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч..1 ст.190
КК України, проте в подальшому був
визнаний невинним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.15 ч..1 ст.190 КК
України та виправданий судом через
відсутність в його діях складу злочину.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт.

Суд відхиляє доводи та докази позивача
ОСОБА_1 про те, що кошти необхідно
стягнути солідарно з усіх
відповідачів, оскільки стаття 4 закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду» передбачає, що відшкодування
шкоди у випадках, передбачених
пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону,
провадиться за рахунок коштів
державного бюджету.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не надав
суду належних та допустимих доказів, що
наявне у позивача захворювання -
цукровий діабет тип ІІ виникло саме
внаслідок незаконного його
притягнення до кримінальної
відповідальності та засудження.
Посилання позивача на лист
Кельменецької центральної районної
лікарні від 18.07.2013 року № 887 суд
відхиляє, так як з даного документу не
вбачається причинно - наслідкового
зв'язку між захворюванням позивача на
цукровий діабет та його незаконним
притягненням до кримінальної
відповідальності.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Суд вважає, що відповідачі та його
представники не надали суду належних
та допустимих доказів, що орган, що
здійснює оперативно-розшукову
діяльність, слідчий, прокурор або суд
не спричиняли позивачу моральної шкоди
внаслідок незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного обрання запобіжного
заходу та засудження, а також
роз'яснили позивачу порядок поновлення
його порушених прав чи свобод та
відшкодування завданої шкоди.

Так, згідно ст.11 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду» у разі
виникнення права на відшкодування
завданої шкоди відповідно до статті 2
цього Закону орган, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
слідчий, прокурор або суд зобов'язаний
роз'яснити особі порядок поновлення її
порушених прав чи свобод та
відшкодування завданої шкоди.
Передбачений вказаною нормою закону
обов'язок такого роз'яснення у
відношенні позивача не виконаний.
Також щодо позивача не виконано вимог
п.11 Положення про застосування Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду», затвердженого наказом
Міністерства юстиції України,
Генеральної прокуратури України та
Міністерства фінансів України №6/5/3/41
від 4 березня 1996 року, стосовно
направлення йому відповідного
повідомлення про можливість звернення
протягом шести місяців з моменту
отримання останнього до відповідних
органів з метою відшкодування шкоди.

Тому суд вважає, що у позивача була
відсутня можливість захистити своє
право у визначеному порядку.

Враховуючи викладені вище обставини
справи, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 про відшкодування моральної
шкоди підлягають задоволенню частково
і з Державного бюджету України слід
стягнути шляхом списання в безспірному
порядку коштів з єдиного
казначейського рахунку Державної
казначейської служби України на
користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 50000 грн. При визначенні
такого розміру відшкодування
моральної шкоди суд враховує характер
правопорушення, глибину фізичних та
душевних страждань, погіршення
здібностей позивача, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості, а
також та обставина, що позивач ОСОБА_1
перебував під слідством та судом з
04.01.2010 року по 28.05.2013 року, тобто 40
місяців і 24 дні, а розмір мінімальної
заробітної плати на момент розгляду
даної справи становить 1218 гривень.

На підставі ст. 56 Конституції України,
ст.ст. 1,2,3,4,11,13 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду» ст.ст. 23,
п.2 ч.2 ст.1167 ,1174,1176 ЦК України , керуючись
ст. ст. 3, 8, 10, 11, 15,60, 79, 88, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України
шляхом списання в безспірному порядку
коштів з єдиного казначейського
рахунку Державної казначейської
служби України на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
50000 ( п'ятдесят тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду до
Апеляційного суду Чернівецької
області подається протягом десяти днів
з дня його проголошення через
Кельменецький районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя