Номер провадження: 22-ц/785/4342/14
Номер справи місцевого суду: 495/7988/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Жус
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської Області
від 18 лютого 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до директора ДНЗ
«Старокозацького професійного
аграрного ліцею» Житар В.П.,
«Старокозацького професійного
аграрного ліцею» про визнання
звільнення з роботи незаконним,
скасування наказу про звільнення,
поновлення в займаній посаді,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,
та за зустрічною позовною заявою
директора ДНЗ «Старокозацький
професійний аграрний ліцей» Житар
В’ячеслава Павловича до ОСОБА_3 про
визнання звільнення ОСОБА_3 з роботи
законним, визнання дій ОСОБА_3
протиправними, стягнення матеріальної
та моральної шкоди, за участю третьої
особи, що заявляє самостійні вимоги,
ДНЗ «Старокозацький професійний
аграрний ліцей»,

встановила:

08 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зазначеним позовом, в якому
ставила питання про визнання
звільнення її з роботи незаконним,
скасування наказу № 121 від 21 грудня 2012
року про звільнення, поновлення в
посаді комірника ДНЗ «Старокозацький
аграрний ліцей», стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Свої позовні вимоги мотивувала ти, що
відповідно до наказу № 60 від 06 липня 2002
року вона була прийнята на посаду
комірника до ДНЗ «Старокозацький
аграрний ліцей» з оплатою праці згідно
штатного розкладу, де працювала по
січень 2013 року.

В березні 2012 року відбулася зміна
керівництва і вона як відповідальна за
товарно-матеріальні цінності стала
недоречною на цій посаді.

Згідно з наказом № 121 від 21 грудня
2012 року у зв'язку з грубими службовими
порушеннями комірника, систематичне
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків та раніше
застосованими заходами
дисциплінарного стягнення, її було
звільнено з роботи з 03 січня 2013 року.

Посилаючись на те, що її звільнення з
займаної посади було незаконним, а його
підстави не відповідали матеріалам
справи, просила її вимоги задовольнити
в повному обсязі.

Представником відповідача було надано
зустрічний позов про визнання
звільнення ОСОБА_3 з роботи законним,
визнання її дій протиправними,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди у розмірі 2000 грн.

Свої позовні вимоги мотивував тим, 07
липня 2002 року між позивачкою та ДНЗ
«Старокозацький аграрний ліцей» було
укладено договір про повну матеріальну
відповідальність, відповідно до якого
позивачка зобов'язалася забезпечити
зберігання цінностей, вести у
встановленому порядку їх облік, була
ознайомлена та підписала посадову
інструкцію комірника.

Відповідно до договору та посадової
інструкції комірника, 13 липня 2012 року
директором ліцею Житар В.П. було
винесено наказ № 70, відповідно до якого
комірнику було наказано привести в
належний порядок склади та звітувати
про виконану роботу перед директором
ліцею до 16 серпня 2012 року. Позивачка з
вказаним наказом ознайомилася, в ньому
розписалася, вказала «з наказом не
згодна», однак його не оскаржувала.
Станом на 16 серпня 2012 року даний наказ
нею виконано не було.

23 липня 2012 року, у зв'язку із зменшенням
обсягів товарно-матеріальних
цінностей, директором ліцею Житар В.П.
було винесено наказ № 72, відповідно до
якого попереджено ОСОБА_3 про
переведення з посади комірника з
оплатою 100% на посаду комірника з
оплатою 50%.

04 грудня 2012 року була виявлена крадіжка
вугілля з котельної ліцею, в цей же день
було винесено наказ № 109, згідно якого
тимчасово було відсторонено від
виконання службових обов'язків
завгоспа та комірника ліцею ОСОБА_3,
опечатано склади. Відповідач ОСОБА_3 з
наказом ознайомлена, однак від підпису
в ньому та його виконувати відмовилася
(а.с.8).

10 грудня 2012 року директором ДНЗ
«Старокозацький аграрний ліцей» було
винесено наказ № 112, згідно з яким, у
зв'язку з виявленим проломом у стіні,
недостачі вугілля у котельній ліцею в
кількості 34 кг, виданого комірником на 1
день, було наказано завгоспу та
комірнику надати письмові пояснення та
оголошено догану. З наказом ОСОБА_3
ознайомлена, однак від підпису в наказі
та його виконувати відмовилася у
присутності членів комісії, які склали
акт. З даним наказом ОСОБА_3 була
ознайомлена та не оскаржувала (а.с.9).

11 грудня 2012 року був винесений наказ,
згідно якого на підставі акту
ревізійної комісії від 04 грудня 2012 року
було наказано ревізійній комісії
провести зважування зерна на складах
до 14 грудня 2012 року в присутності також
і комірника - позивачки по справі
ОСОБА_3, вона з наказом була
ознайомлена, в ньому розписалася, не
оскаржувала, однак не виконала (а.с.10).

У зв'язку з даними обставинами, наказом
№ 121 від 21 грудня 2012 року ОСОБА_3 була
звільнена із займаної посади за грубі
порушення при виконанні службових
обов'язків (а.с. 13).

З наказом про звільнення позивачка
була ознайомлена, від отримання
трудової книжки відмовилася, та
пропустила строк звернення до суду без
поважних причин.

Посилаючись на те, що позовна заява
позивачки є надуманою та такою, що не
відповідає дійсності, а саме незаконні
дії ОСОБА_3 завдали йому моральної
шкоди як директору ліцею, його директор
Житар В.П. просив стягнути моральну
шкоду у розмірі 2000 грн., а також
стягнути залишок невідшкодованої суми
згідно акту КРУ № 920 від 14.09.2007 року в
розмірі 1965, 50 грн., відповідно до наказу
№ 99 від 24 грудня 2007 року.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 21 січня 2014 року судом було залучено
до справи ДНЗ «Старокозацький
професійний аграрний ліцей» в якості
співвідповідача (а.с. 98-99).

Представник співвідповідача з
позовними вимогами не погодився,
просив суд в їх задоволенні відмовити у
повному обсязі.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 18 лютого 2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_3 та в задоволенні
зустрічного позову директора ДНЗ
«Старокозацький професійний аграрний
ліцей» Житар В.П. було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та направити
справу на новий розгляд, посилаючись на
те, що рішення суду є незаконним та
необґрунтованим.

В уточненій апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить вищевказане рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги.

Таким чином, рішення суду в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
директора ДНЗ «Старокозацький
аграрний ліцей» Житар В.П. в
апеляційному порядку не оскаржується,
апеляційна скарга не містить
заперечень проти рішення суду в цій
частині, у зв'язку з чим зазначені
обставини не є предметом апеляційного
розгляду.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
часткового задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, ухвалюючи судове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із
того, що остання допустила грубі
порушення службових обов'язків при їх
виконанні, однак позовні вимоги
пред'явлені до неналежного
відповідача, у зв'язку з чим у позові
слід відмовити.

Проте, з таким висновком суду
погодитись не можна, з огляду на
наступне.

Так, як вбачається матеріалів справи,
позивачка ОСОБА_3 була звільнена із
займаної посади наказом № 121 від 21
грудня 2012 року з 3 січня 2013 року за п.2 та
п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
(а.с.13).

Вирішуючи питання про законність
даного наказу, колегія суддів
дослідила обставини допущених
позивачкою ОСОБА_3 порушень службових
обов'язків, за які вона притягувалась
до дисциплінарної відповідальності.

Так, наказом № 112 від 10 грудня 2012 року
позивачці ОСОБА_3 була оголошена догана
за виявлений пролом у стіні 4 грудня 2012
року та недостачі вугілля у котельній
ліцею в кількості 34 кг, виданого
комірником на 1 день, а також відмови
посадових осіб писати пояснення.

З цього приводу колегія суддів
зазначає, що даний наказ є
необгрунтованим і безпідставним,
оскільки керівництво ДНЗ
«Старокозацький аграрний ліцей»
жодним чином не встановило, які винні
дії здійснила ОСОБА_3, що призвели до
пролому стіни, а також до недостачі
вугілля в котельній у кількості 34 кг, та
чи існує причинний зв'язок між винними
діями ОСОБА_3 та наставшими наслідками.

Що стосується наказу № 121 від 21 грудня
2012 року, за яким ОСОБА_3 була звільнена
із займаної посади, то даний наказ
також є незаконним і безпідставним.

Так, звільнена ОСОБА_3 за те, що порушила
правила видачі вугілля, що виразилось у
тому, що при видачі вугілля, не
зважувала його, а міряла відром, таким
чином не додававши вугілля 34 кг на добу,
проігнорувала наказ директора ДНЗ
«Старокозацький аграрний ліцей» № 114
від 11.12.2012 року «Про зважування зерна в
коморах».

З цих підстав, колегія суддів
погоджується з вищевказаним наказом, в
частині ігнорування наказу директора
ДНЗ «Старокозацький аграрний ліцей» №
114 від 11.12.2012 року «Про зважування зерна
в коморах», оскільки позивачка ОСОБА_3
дійсно не виконала зазначений наказ.

Що ж стосується порушення в частині
виміру кількості вугілля відром при
його видачі, при цьому не зважуючи його,
що призвело до того, що вугілля
видавалось на 34 кг менше на добу, то
керівництво ДНЗ «Старокозацький
аграрний ліцей» також не обгрунтувало
даний наказ в цій частині.

Так, матеріали справи не містять
доказів того, що вугілля при видачі не
зважувалось, а мірялось відрами, а
також того, в якій кількості і яким
чином вугілля мало видаватись на добу.

З цих підстав також не встановлено, що
вугілля видавалось на 34 кг менше, ніж
необхідно.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що позивач
ОСОБА_3 допустила порушення трудових
обов'язків, яке виразилось у тому, що
вона проігнорувала наказ директора ДНЗ
«Старокозацький аграрний ліцей» № 114
від 11.12.2012 року «Про зважування зерна в
коморах», однак за дане порушення вона
не підлягала звільненню за п. 3 ст. 40
КЗпП України, тим більше за п. 2 цієї
статті, як зазначено в наказі (а.с.13).

На а.с.42 мається копія цього ж наказу №
121, однак з виправленнями, згідно яких
п.2 в наказі зафарбований, однак
матеріали справи не містять доказів
внесення змін в наказ в цій частині.

Крім викладеного, колегія суддів також
зазначає, що у відповідності до ст. 43
КЗпП України розірвання трудового
договору на підставах, передбачених п.2
та п. 3 ст. 40 КЗпП України допускається
лише за попередньою згодою виборчого
органу первинної профспілкової
організації.

Однак, із протоколу засідання
первинної профспілкової організації
ДНЗ «Старокозацький аграрний ліцей» №
24 від 20.12.2012 року на подання
адміністрації ліцею про звільнення
комірника ОСОБА_3, вбачається, що члени
профкому у складі 7-ми осіб одноголосно
не надали згоди на звільнення ОСОБА_3 із
займаної посади через відсутність
конкретних доказів, які б
підтверджували її провину (а.с.94).

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що наказ № 121
від 21 грудня 2012 року про звільнення
ОСОБА_3 із займаної посади за п. 2 та п. 3
ст. 40 КЗпП України є незаконним і
необгрунтованим.

Стосовно висновку суду про
необхідність відмови ОСОБА_3 в позові з
тих підстав, що він пред'явлений до
неналежного відповідача, то цей
висновок суду також є неправильним і
необґрунтованим,

Так, як вбачається із прохальної
частини первісного позову ОСОБА_3, то
вона просила поновити її на посаду саме
в ДНЗ «Старокозацький аграрний ліцей»,
та саме з останнього просила стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу і моральної шкоди.

Що стосується уточнюючого позову, то
вимоги ОСОБА_3 щодо поновлення на
роботі в ДНЗ «Старокозацький аграрний
ліцей» залишились незмінними (а.с.83-86).

Враховуючи, що позивач ОСОБА_3 в жодному
із позовів не вказала відповідачем ДНЗ
«Старокозацький аграрний ліцей», суд
обґрунтовано своєю ухвалою від 21 січня
2014 року залучив його до участі у справі
в якості співвідповідача (а.с.98-99).

З підстав викладеного, суд дійшов
помилкового висновку про відмову в
позові через те, що він заявлений не до
тієї особи.

Таким чином, матеріали справи свідчать
про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 є
обґрунтованими і такими, що підлягали
задоволенню.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про
відмову в позові, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
позивач ОСОБА_3 без поважних причин
пропустила строк звернення до суду з
позовом для захисту своїх прав.

З цього приводу колегія суддів
зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст.
233 КЗпП України працівник може
звернутись до суду із заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного суду по
справам про звільнення в місячний
термін з дня вручення йому копії наказу
про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Із матеріалів справи, вбачається, що
позивач ОСОБА_3 була ознайомлена з
наказом про звільнення, однак
відмовилась від його отримання, а також
відмовилась від отримання трудової
книжки.

Зазначені обставини підтверджені
Актами комісії ДНЗ «Старокозацький
аграрний ліцей» в складі 5 осіб,
відповідно від 24.12.2012 року (а.с.46) та від
04.01.2012 року (а.с.41).

Крім того, листом ДНЗ «Старокозацький
аграрний ліцей» від 12.08.2013 року (а.с.44)
позивач ОСОБА_3 була запрошена до ліцею
для отримання копії трудової книжки,
однак відмовилась її отримати, що
особисто підтверджено нею в
доповненнях до апеляційної скарги
(а.с.163).

Зазначені обставини в своїй сукупності
свідчать про те, що ОСОБА_3 навмисно
відмовилась від отримання наказу про
звільнення та трудової книжки як на час
звільнення, так і 12.08.2013 року.

З цих підстав, позивач ОСОБА_3 була
зобов'язана звернутись до суду з даним
позовом не пізніше 04.02.2013 року і у
всякому разі - не пізніше 12.09.2013 року.

Враховуючи, що ОСОБА_3 звернулась до
суду 08.10.2013 року, вона пропустила
місячний строк звернення до суду за
захистом своїх трудових прав.

Разом з тим, матеріали справи не
містять жодного доказу існування
поважних причин пропуску цього строку.

За змістом п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» якщо
місячний строк звернення до суду було
порушено без поважних причин, у позові
може бути відмовлено з цих підстав.
Оскільки при пропуску місячного строку
у позові може бути відмовлено за
безпідставністю вимог, суд з'ясовує не
лише причини пропуску, а всі обставини
справи, права і обов'язки сторін.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що в позові
ОСОБА_3 слід відмовити за пропуском
строку звернення до суду з позовом про
захист своїх прав, оскільки він
пропущений без поважних причин.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги не надала суду
достатніх, належних і допустимих
доказів існування обставин, на які вона
посилається як на підставу своїх
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що суд першої
інстанції помилково вирішив відмовити
в позові ОСОБА_3 з тих підстав, що він
пред'явлений до неналежного
відповідача, у зв'язку з чим апеляційну
скаргу слід задовольнити частково,
оскаржуване рішення суду, в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 про визнання звільнення з
роботи незаконним, скасування наказу
про звільнення, поновлення в займаній
посаді, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та моральної
шкоди, скасувати і ухвалити в цій
частині нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог
через пропуск строку звернення до суду
за захистом своїх прав. В іншій частині
рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч. 1
ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 18 лютого 2014 року, в частині відмови
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
про визнання звільнення з роботи
незаконним, скасування наказу про
звільнення, поновлення в займаній
посаді, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та моральної
шкоди, скасувати і ухвалити в цій
частині нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог
через пропуск строку звернення до суду
за захистом своїх прав.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду Одеської
області набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко