Справа № 523/9500/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2014 р. м. Одеса.

Суворовський районний суд м.
Одеси у складі:

Головуючого судді - Погрібного М.О.

При секретарі - Олійник О.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні (зала судових засідань №14) у
місті Одесі, цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на 1/2 частину спільного майна
подружжя та поділ майна, що є спільною
власністю подружжя, за участю третьої
особи ОСОБА_3,-

В С Т А Н О
В И В

ОСОБА_1 подала до суду позовну
заяву, в якій просить визнати за нею
право власності на 1/2 частини
автомобіля «BMW», 1998 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, виділити
автомобіль відповідачу, стягнувши з
нього належну їй 1/2 частину вартості
автомобіля в сумі 53 300 гривень. В
обґрунтування свого позову, позивачка
та її представник в судовому засіданні
посилалися на те, що вона знаходилася з
відповідачем в зареєстрованому шлюбі з
14 червня 2008 року по травень 2013 року. Від
шлюбу у них народився син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час спільного
проживання, вони з відповідачем, 25
серпня 2009 року за 13 000 доларів США
придбали у свою спільну сумісну
власність, вказаний вище автомобіль,
який був зареєстрований на
відповідача. З кінця 2010 року, їхні
взаємовідносини постійно
ускладнювалися, що спонукало її
неодноразово розірвати шлюб, стягнути
з відповідача аліменти та розділити
майно, яке вони придбали під час шлюбу.
Однак, відповідач кожний раз запевняв
її, що змінить своє ставлення до сім'ї.
Після нетривалого часу, вони припинили
свої шлюбні відносини та спільне
проживання, фактично розірвавши свій
шлюб. А в травні 2013 року його розірвали
офіційно в судовому порядку. Також між
ними виник спір щодо прав власності на
зазначений автомобіль, яким володів та
користувався відповідач. Мирним шляхом
вирішити спір і сплатити їй 1/2 частини
автомобіля, відповідач відмовлявся.
Про те, що відповідач продав автомобіль
в січні 2011 року. їй стало відомо тільки
зараз, в судовому засіданні, оскільки
відповідач, як користувався спірним
автомобілем так і користується ним по
теперішній час. Тому вона просить її
позов задовольнити на підставі ст. ст.
60, 65, 70 СК України.

Відповідач в судовому засіданні
позов не визнав, посилаючись на те, що з
14 червня 2008 року і до початку 2013 року
проживав в зареєстрованому шлюбі з
позивачкою. Під час спільного
проживання, вони придбали автомобіль
«BMW», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, який був оформлений на нього та
яким вони користувалися в інтересах
сім'ї. Оскільки позивачка не працювала,
знаходячись у декретній відпустці і
вони проживали на квартирі, яку знімали
в найм, матеріальний стан їхньої сім'ї
був поганий. Тоді він і позивачка
вирішили продати автомобіль. На
різдвяні свята 2011 року, він в
присутності позивачки і інших людей
запропонував своєму батькові ОСОБА_3
купити у нього вказаний автомобіль, на
що батько погодився. 18 січня 2011 року,
він продав автомобіль батькові без
письмової згоди позивачки. Отримані
від продажу гроші вони з позивачкою
витратили на свої потреби. Тому вважає
позовні вимоги позивачки
безпідставними, необґрунтованими та
такими, що задоволенню підлягати не
можуть.

Третя особа ОСОБА_3, в судовому
засіданні підтримав доводи
відповідача та пояснив, що у зв'язку з
крутним матеріальним становищем у
сім'ї сина, він запропонував
відповідачу по даній справі, продати
йому свій автомобіль «BMW-525», на що син
погодився і в січні 2011 року вони
переоформили автомобіль в органах ДАІ
на нього.

Вислухав сторони, вивчив
матеріали справи, суд вважає, що на
підставі фактів, встановлених судом та
досліджених доказів, позов підлягає
частковому задоволенню із наступних
підстав.

Судом встановлено, що сторони
знаходилися в зареєстрованому шлюбі з
14 червня 2008 року по травень 2013 року, про
що свідчить копія Свідоцтва про їх
шлюб, яка приєднана до справи та що в
судовому засіданні підтвердили
сторони по справі.

В 2013 році, сторони фактично
припинили свої шлюбні відносини та
перестали проживати одною сім'єю і
вести спільне господарство, що в
судовому засіданні також підтвердили
сторони.

Під час спільного проживання в
зареєстрованому шлюбі позивачка і
відповідач у свою спільну сумісну
власність 25 серпня 2009 року придбали
рухоме майно, а саме, автомобіль «BMW», 1998
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, право власності на який було
оформлено на відповідача, що
підтверджується листом №42/1-3191 від 05
листопада 2013 року начальника центру №1
надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів, з обслуговування м. Одеса
підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в
Одеській області (л.с. №45).

Після фактичного остаточного
припинення своїх шлюбних відносин в 2013
році, між сторонами виник спір, щодо
володіння та користування майном, яке
належить їм на праві спільної сумісної
власності, а саме зазначеним вище
автомобілем, який вони в добровільному
порядку вирішити не змогли.

Згідно положень ст. 69 ч.1 Сімейного
Кодексу - дружина і чоловік

мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу
України - у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначеного домовленістю між
ними або шлюбним договором.

В судовому засіданні, відповідач,
оспорюючи позовні вимоги пояснив, що
автомобіль, який був ними придбаний
під час спільного проживання однією
сім'єю та який належав їм на праві
спільної сумісної власності, він
продав у 2011 році за згодою позивачки
своєму батькові ОСОБА_3 і більше не
являється його власником. При цьому,
він не надав суду жодного письмового
доказу про те, що позивач ОСОБА_1 при
відчужені спірного автомобіля,
надавала на це свою письмову згоду, що є
обов'язковим та передбачено ст. 65 ч.3
Сімейного Кодексу України, а саме: - для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово.

Згідно наданих документів
начальником центру №1 надання послуг,
пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів, з
обслуговування м. Одеса
підпорядкованого УДАІ УМВС України в
Одеській області вказаний вище
спірний автомобіль, був проданий
відповідачем ОСОБА_2, 18 січня 2011 року на
підставі довідки-рахунку серії КІМ
№517118, виданої ТОВ «Техно-Тест» за 87 186
гривень, ОСОБА_3, без підтвердження та
надання письмової згоди своєї дружини,
на той час, позивачки по даній справі
(л.с. №71-72).

При таких обставинах, суд вважає,
що позовні вимоги позивачки, щодо
стягнення з відповідача на її користь
вартості 1/2 частини спірного
автомобіля обґрунтовані, відповідають
вимогам ст. ст. 60, 65 ч.3, 69, 70 Сімейного
Кодексу України, які регулюють дані
правовідносини, та підлягають
задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що
розмір вартості 1/2 частини спірного
автомобіля, повинен бути стягнутий з
відповідача не в тій сумі, яку просить
позивачка в позовній заяві, а в сумі
вартості 1/2 частини автомобіля на час
його відчуження, що складає 43 593 гривень
(87186 : 2 = 43593).

Також, суд вважає, що позовні
вимоги позивачки про визнання за нею
права власності на 1/2 частину
зазначеного вище автомобіля,
задоволенню не підлягають, оскільки
автомобіль відчужений і він на даний
час на праві власності належить іншій
особі, яка володіє ним. З іншими
позовними вимогами, щодо спірного
майна, позивач ОСОБА_1 до суду не
зверталася.

Суд не приймає до уваги доводи
відповідача та його представника,
якими вони обґрунтовували своє не
визнання позовних вимог, оскільки вони
не ґрунтуються на Законі та суперечать
фактам, встановленим в судовому
засіданні, які викладені вище.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 222 ЦПК
України, ст. ст. 60, 65 ч.3, 69, 70 Сімейного
Кодексу України, суд, -

В И Р І
Ш И В

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, податковий
реєстраційний номер НОМЕР_3 на користь
ОСОБА_1 43 593 гривні (сорок три тисячі
п'ятсот дев'яносто три гривні), вартості
1/2 частини автомобіля «BMW», 1998 року,
номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, який на
праві спільної сумісної власності
належав ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та був
відчужений ОСОБА_2,18 січня 2011 року.

В задоволені решти позивних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
протягом 10 днів через Суворовський
районний суд м. Одеси.

Суддя: