Головуючий у 1 інстанції: Городецька
Провадження № 22-ц/783/2689/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника
ЛМКП «Львівводоканал» - Урбанської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рішення Галицького районного суду
м.Львова від 11 лютого 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Львівського міського комунального
підприємства «Львівводоканал» про
виконання прямої вимоги ст.19 Закону
України від 10.02.2002 року №2918-Ш «Про питну
воду та питне водопостачання», ст.ст. 20,
21 Закону України від 24.06.2004 року №1875-1У
«Про житлово-комунальні послуги»,
Закону України від 20.04.2000 року №1682 «Про
природні монополії» в примусовому
порядку, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2013 року позивачі звернулись
до суду з позовом до ЛМКП
«Львівводоканал». В позовній заяві та
доповненні до неї, посилаючись на
порушення відповідачем вимог Закону
України від 10.02.2002 року «Про питну воду
та питне водопостачання», Закону
України від 24.06.2004 року «Про
житлово-комунальні послуги», Закону
України від 20.04.2000 року «Про природні
монополії», просили ухвалити рішення,
яким зобов»язати відповідача укласти
договір на водопостачання та
водовідведення, винести окрему ухвалу
на адресу міського голови, та
постановити ухвалу про накладення
штрафу на відповідача на виконання
постанови КМУ №727 від 02.10.2013 року.

Оскаржуваним рішенням суду у
задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3 В
апеляційній скарзі стверджують про
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи. Зазначають, що всі відносини в
сфері житлово-комунальних послуг
відбувається виключно на договірній
основі. Вважають, що ЛМКП
«Львівводоканал» відмінено поняття
споживач, оскільки таке відмовляється
укласти договір безпосередньо з їх
сім»єю. На думку апелянтів, не
відповідає дійсності, що їх будинок
знаходиться на балансі ЛМКП «Айсберг».
Просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити їх позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
підтримання апеляційної скарги, що
аналогічні її доводам, представника
ЛМКП «Львівводоканал» - Урбанської Т.В.
про заперечення вимог апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково з
наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

В зв»язку з цим перевіряється
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги - оскарження
відмови щодо задоволення вимог про
покладення обов»язку укласти договір.

Судом встановлено такі обставини.

Позивачі по справі проживають в
АДРЕСА_1 та користуються послугами по
водопостачанню і водовідведенню.

Будинок АДРЕСА_1 перебуває на
балансі ЛМКП «Айсберг».

1.07.2008 року ЛМКП „Львівводоканал"
(виробник послуг) та ЛКП «Айсберг»
(виконавець послуг) укладено договір
про надання послуг з водопостачання та
водовідведення між виробником цих
послуг та виконавцями послуг.
Відповідно до цього договору виробник
послуг зобов»язується надавати
послуги з водопостачання та
водовідведення в будинок АДРЕСА_1, а
виконавець зобов»язується оплачувати
послуги . (т.1, а.с.132-133)

Відмовляючи в задоволенні позову
в частині покладення обов»язку
укладення договору про надання послуг
водопостачання та водовідведення, суд
першої інстанції виходив з того, що
укладення договорів з мешканцями
багатоквартирних будинків не
передбачено законодавством. Вказаний
висновок суду відповідає положенням
ст.29 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» та ст. 19
Закону України «Про питну воду та питне
водопостачання» (в редакції на час
виникнення та вирішення спору).

Так, відповідно до положень ст.29
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» договір на надання
житлово-комунальних послуг у
багатоквартирному будинку укладається
між власником квартири, орендарем чи
квартиронаймачем та
балансоутримувачем або уповноваженою
ним особою; у разі якщо
балансоутримувач не є виконавцем, він
укладає договори на надання
житлово-комунальних послуг з іншим
виконавцем; процедура погодження умов
договору відбувається протягом одного
місяця з дня внесення проекту договору
однією із сторін. Згідно з положеннями
ст. 19 Закону України «Про питну воду та
питне водопостачання» послуги
надаються споживачам підприємством
питного водопостачання на підставі
договору з: підприємствами, установами,
організаціями, що безпосередньо
користуються централізованим питним
водопостачанням; підприємствами,
установами або організаціями, у
повному господарському віданні або
оперативному управлінні яких
перебуває житловий фонд і до обов'язків
яких належить надання споживачам
послуг з питного водопостачання та
водовідведення; об'єднаннями
співвласників багатоквартирних
будинків, житлово-будівельними
кооперативами та іншими об'єднаннями
власників житла, яким передано право
управління багатоквартирними
будинками та забезпечення надання
послуг з водопостачання та
водовідведення на підставі укладених
ними договорів; власниками будинків, що
перебувають у приватній власності.
Договір про надання послуг з питного
водопостачання укладається
безпосередньо між підприємством
питного водопостачання або
уповноваженою ним юридичною чи
фізичною особою і споживачем,
визначеним у частині першій цієї
статті. Порядок надання споживачам
послуг з питного водопостачання
встановлюється центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Однак, суд не зазначив, чи відповідає
обраний позивачем спосіб захисту
вимогам закону.

За положенням ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового права або
майнового права та інтересу у
визначені цією статтею способи. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 627 ЦК України відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. У договорах за участю
фізичної особи - споживача
враховуються вимоги законодавства про
захист прав споживачів.

Серед способів захисту,
передбачених ст. 16 ЦК України, не
зазначено такого способу захисту, як
установлення правовідносин (в тому
числі шляхом зобов'язання особи до
укладення відповідних договорів).
(Постанова Верховного Суду України
№6-110 цс-12 від 10.10.2012 року)

Вищенаведене спростовує доводи
апеляційної скарги щодо наявності
правових підстав для скасування
рішення та ухвалення нового рішення
про задоволення позову і покладення
обов»язку на відповідача укласти
договір.

Крім цього, колегія суддів вважає
безпідставним посилання позивачів на
ст.ст. 20, 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», оскільки
спеціальною нормою, яка регулює
правовідносини сторін в зв»язку з тим,
що спір стосується надання
житлово-комунальних послуг у
багатоквартирному будинку, є ст.29
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» (в редакції на час виникнення
та вирішення спору).

А відтак колегія суддів приходить до
висновку, що в зв»язку з неповним
правовим обґрунтуванням на підставі п.3
ч.1 ст.309 ЦПК України рішення слід
змінити та вважати вирішеним спір
також на підставі ст.ст.16, 627 ЦК України.
Також в зв»язку зі зміною рішення
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309,
ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду
м.Львова від 11 лютого 2014 року в частині
відмови в задоволенні позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Львівського міського
комунального підприємства
«Львівводоканал» про виконання прямої
вимоги ст. 19 Закону України від 10.02.2002
року №2918-Ш «Про питну воду та питне
водопостачання», ст.ст. 20, 21 Закону
України від 24.06.2004 року №1875-1У «Про
житлово-комунальні послуги» в
примусовому порядку змінити та вважати
вирішеним спір також на підставі ст.ст.
16, 627 ЦК України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин
О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Ніткевич
А.В.