№ производства 2/646/166/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.04.2014 року Червонозаводський
районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Благої І.С.,

за участі секретаря Шеховцової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права спільної сумісної
власності на майно та встановлення
частини у праві спільної сумісної
власності, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом,
яким просила:

- визнати за нею та відповідачем
право спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_2;

- визнати за нею право власності на
? частину вищевказаної квартири;

- визнати за відповідачем право
власності на ? частину вищевказаної
квартири.

Позов обґрунтовано тим, що з грудня 1999
року між позивачкою та відповідачем
склалися усталені відносини, які
притаманні подружжю. Оскільки окремого
житла для проживання однією сім'єю у
них не було, 10.06.2003р. вони придбали
спірну квартиру за їх спільні кошти, з
яких позивачка внесла 8'000 доларів США.
При цьому позивачка та відповідач
домовились між собою, що право
власності на це нерухоме майно буде
зареєстроване за відповідачем як за
головою сім'ї. Після купівлі спірної
квартири сторони почали проживати
удвох в цій квартирі, а з серпня 2003 року
з ними стала проживати і донька
позивачки. 28.11.2006р. позивачка та
відповідач зареєстрували шлюб. Але
останнім часом стосунки між сторонами
ускладнилися у зв'язку з поданням
відповідачем позову про розірвання
шлюбу, метою якого, на переконання
позивачки, є позбавлення її самої та її
доньки житла та частини коштів, яку
позивачка внесла за покупку квартири.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позов та підтвердила
фактичні обставини, викладені у
позовній заяві, та додатково пояснила,
що саме вона займалася підбором
варіантів квартир, коли вони з
відповідачем вирішити жити однією
сім'єю у 2000 році. Вона знайшла спірну
квартиру та домовлялася з ріелтером. На
початку червня 2000 року позивачка
передала відповідачу грошові кошти у
сумі 8000 доларів США, що на той час
складало еквівалент 42640 грн. Вона була
присутня 10.06.2003р. під час вчинення
відповідачем договору купівлі-продажу
спірної квартири, що відбувалося у
Агенстві нерухомості «Альянс».
Оскільки вона довіряла відповідачу, то
не наполягала на зазначенні її
покупцем при оформленні договору
купівлі-продажу спірної квартири.

В судовому засіданні представник
позивачки - адвокат ОСОБА_3 підтримав
позов та просив його задовольнити,
посилаючись на те, що спірні
правовідносини регулюються нормами
Сімейного кодексу України, оскільки
продовжують існувати і на цей час.

Відповідач та його представник -
адвокат ОСОБА_4 заперечували проти
позову, обґрунтовуючи це тим, що на час
укладення відповідачем договору
купівлі-продажу спірної квартири
відповідач та позивачка перебували у
зареєстрованих шлюбах з іншими
особами, а спірна квартира
придбавалася за спільні кошти подружжя
відповідача та його першої дружини
ОСОБА_5 для одного з їхніх трьох дітей.
Вказані кошти були отримані
відповідачем у 2000 році у позику від
підприємства, на якому він працював, на
підставі відповідної угоди.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд встановив
такі факти та відповідні їм
правовідносини.

10.06.2003р. ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
продали, а ОСОБА_2 купив квартиру
АДРЕСА_2 за 85'000 гривень. Ця обставина
підтверджується копією договору
купівлі-продажу, посвідченим приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 в реєстрі за
№1-1291 (а.с.10).

10.06.2003р. було зареєстровано право
власності відповідача на спірну
квартиру, що підтверджено копією
Витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 10.06.2003р. №745385
(а.с.11).

В період з 15.08.1981р. по 07.08.2003р. відповідач
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5. Це підтверджено копією
свідоцтва про укладення шлюбу серії
НОМЕР_1, виданого 15.08.1981р. міським бюро
ЗАГС м.Острогожськ Воронізької
області, та копією свідоцтва про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_2,
виданого 07.08.2003р. відділом РАГС
Московського РУЮ м.Харкова (а.с.97, 96).

У цьому шлюбі були народжені ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3. Ці обставини
підтверджено відповідними копіями
свідоцтв про народження (а.с.70-72).

Сторонами було визнано ту обставину, що
в період з 05.06.1995р. по 26.11.2003р. позивачка
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_13. Тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України
ця обставина не потребує доказуванню.

У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_4 була
народжена ОСОБА_14, що підтверджено
копією свідоцтва про народження серії
НОМЕР_3, виданого 30.08.1996р. міським
відділом РАНС м.Харкова (а.с.14).

Шлюб між позивачкою та ОСОБА_13 було
розірвано 26.11.2003р., про що свідчить
копія відповідного свідоцтва серії
НОМЕР_4, виданого 26.11.2003р. відділом РАЦС
Орджонікідзевського РУЮ м.Харкова
(а.с.85).

28.07.2006р. між позивачкою та відповідачем
було зареєстровано шлюб, що
підтверджено копією свідоцтва серії
НОМЕР_5, виданого 28.07.2006р. відділом РАЦС
Червонозаводського РУЮ м.Харкова (а.с.86)
.

08.09.2006р. опікунською радою
Орджонікідзевського району м.Харкова
було надано згоду на зняття з
реєстрації малолітньої ОСОБА_14,
ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою: АДРЕСА_1, для
подальшої реєстрації за адресою:
АДРЕСА_2 (а.с.15).

Згідно з листом Червонозаводського РВ
у м.Харкові ГУДМСУ в Харківській
області від 21.02.2014р. №24/559, а також
копіями форми А та форми Б, відповідач
зареєстрований за адресою спірної
квартири (АДРЕСА_2) з 03.09.2003р., позивачка -
з 09.10.2006р., а її донька ОСОБА_14 - з 12.09.2012р.
(а.с.179-181).

Відповідно до копії довідки філії
«Утел» ВАТ «Укртелеком» від 16.12.2013р.
№87841001/131 заробітна плата позивачки за
період з січня 1997 року по червень 2003
року склала загалом 170631,83 грн. (а.с.43).

Копією трудової книжки на ім'я
відповідача ОСОБА_2 підтверджується, що
з 1994 року по 2004 рік він працював у ЗАТ
«Утел» (у 2004 році реорганізоване у ДП
«Утел» ВАТ «Укртелеком») головний
інженером та провідним інженером
електрозв'язку (а.с.73-84).

Як вбачається з копії платіжного
доручення №2819 від 29.06.2000р. Акціонерним
товариством «Утел» було переказано на
банківський рахунок відповідача
ОСОБА_2 81450,00 грн. в якості
безвідсоткової позики на придбання
житла згідно рішення Правління від
09.06.2000р. (а.с.64).

Що стосується наданої стороною
відповідача копії угоди про надання
Акціонерним товариством «Утел»
безвідсоткової позики у сумі 81450 грн.
відповідачу (а.с.61-63), то суд
позбавлений можливості зробити
однозначний висновок щодо
допустимості цього доказу, оскільки ця
угода не містить дати та місця її
вчинення.

Також суд позбавлений можливості
зробити однозначний висновок щодо
достовірності документів, які
стосуються відкриття відповідачу
рахунку у банківській установі АТ
«УкрсСиббанк» та руху грошових коштів
на цьому рахунку, оскільки в матеріалах
справи містяться суперечливі
відомості щодо цих обставин (а.с.66, 182, 196,
197).

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні
показав, що перебував у
зареєстрованому шлюбі з позивачкою з
1995 року. З позивачкою вони разом
проживали до березня 2003 року, мали
спільний бюджет та спільне
господарство, збирали гроші на покупку
власної квартири. Основну частину цих
коштів відкладала позивачка, оскільки
мала більшу заробітну плату. Після
розлучення з позивачкою у 2003 році
спільно набуте майно вони не ділили.

Свідок ОСОБА_14 показала суду, що є
донькою позивачки та ОСОБА_13 Свідкові
відомо, що даний цивільно-правовий спір
виник весною 2013 року, коли погіршилися
відносини між її матір'ю та відчимом,
ОСОБА_2, який почав ініціювати питання
про виселення її та позивачки зі
спірної квартири. Тоді мати пояснила
їй, що у 2003 році давала відповідачу
частину грошей, приблизно 8500 доларів
США, на придбання спірної квартири.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні
пояснила, що донька позивачки ОСОБА_14 з
1 вересня 2003 року перейшла до 2-го класу
середньої школи №10, де свідок працює
вчителем англійської мови. У 2003 році
свідок приходила у квартиру на
Червоношкільній набережній, де
проживала позивачка, відповідач та
донька позивачки, оскільки дитина
потребувала додаткових занять з
англійської мови.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні
показав, що знає позивачку з дитинства,
оскільки їхні родини жили у квартирах,
розташованих в одному тамбурі. Весною
1999 року мати свідка розповіла йому, що
позивачка почала збирати гроші на
покупку квартири та буде зберігати ці
кошти у них вдома через побоювання, що
чоловік позивачки ОСОБА_13, у якого були
проблеми зі зловживанням спиртними
напоями, зможе їх витратити. Мати
показала свідкові місце зберігання
коштів позивачки в їхній квартирі.
Після цього свідок бачив, як час від
часу позивачка приносила якісь суми аж
до літа 2003 року, коли позивачка забрала
свої гроші, приблизно 8000 доларів, які
зберігалися у їхній квартирі. Після
цього зі слів матері позивачки свідок
дізнався про покупку квартири, де
позивачка стала проживати разом з
відповідачем та своєю донькою.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що з 1981
року перебувала у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем. Вони прожили
разом 23 роки та мають трьох дітей.
Свідок та відповідач розірвали шлюб у
серпні 2003 року. До розлучення вони
проживали разом в квартирі на
вул.Героїв Праці у м.Харкові, вели
спільне господарство та мали спільний
бюджет. Приблизно за два роки до
розлучення вони вирішили придбати
квартири для їхньої старшої доньки, яка
до того часу мала закінчити навчання в
інституті. Відповідачу як
багатодітному батькові на роботі
виділили позику на придбання квартири.
На ці кошти він купив спірну квартиру.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні
показав, що працював разом з позивачкою
та відповідачем. Свідок знає першу
сім'ю відповідача та бував у них вдома в
квартирі на вул.Героїв Праці у
м.Харкові. Коли у 2003 році відповідач
купував спірну квартиру, то попросив
свідка, щоб той подивився документи,
оскільки він вже мав досвід
купівлі-продажу квартир. Для цього у
день, коли відповідач уклав договір
купівлі-продажу спірної квартири,
свідок разом з відповідачем, їхньою
співробітницею ОСОБА_18 та водієм на
автомобілі підприємства приїхали в
район Армянського провулку, де
відповідач та свідок зустрілися з
продавцем квартири. Свідок на прохання
відповідача подивився документи на
квартири, після чого повернувся на
роботу.

Свідок ОСОБА_18 пояснила суду, що
знайома з позивачкою та відповідачем з
1994 року по роботі в АТ «Утел», де
позивачка працювала телефоністкою, а
відповідач - головним інженером. Влітку
2003 року свідок разом з відповідачем,
ОСОБА_17 та водієм підприємства їздили в
район Обленерго. Свідок залишилася в
автомобілі, оскільки відповідач
передав їй гроші, які мав сплатити за
квартиру та попросив її почекати, доки
він та ОСОБА_17 пішли до нотаріуса. Через
деякий час відповідач повернувся та
забрав гроші. В цей же день свідок
дізналася , що відповідач купив
квартиру.

Таким чином, судом встановлено, що
10.06.2003р. на час укладення відповідачем
вищевказаного договору
купівлі-продажу спірної квартири і
позивачка, і відповідач не перебували у
зареєстрованому шлюбі між собою. При
цьому позивачка перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13, а
відповідач перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5

За правилами ст.5 Цивільного кодексу
України 2003р., п.4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України 2003р., п.1 та пп.1 п.2
Сімейного кодексу України спірні
правовідносини регулюються нормами
Кодексу про шлюб та сім'ю, оскільки
виникли до набрання чинності Сімейним
кодексом України.

Відповідний правовий висновок
міститься також у Постанові Верховного
Суду України від 22 лютого 2012 року у
справі № 6-99цс11.

Тому є помилковими доводи представника
позивачки про те, що спірні
правовідносини підпадають під режим
правового регулювання Сімейного
кодексу України, зокрема, ст.74 СК
України.

Так, статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю
було визначено, що режим спільної
сумісної власності поширюється лише на
майно, нажите подружжям за час шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.12 Кодексу про шлюб
та сім'ю права і обов'язки подружжя
породжує лише шлюб, укладений у
державних органах реєстрації актів
громадянського стану.

Тобто до 01.01.2014р. проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю без
реєстрації шлюбу не створювало
правових наслідків, визначених ст.74 СК
України.

Тому оскільки 10.06.2013р. (на час укладення
договору купівлі-продажу спірної
квартири) сторони не перебували у
зареєстрованому шлюбі між собою, а
перебували у зареєстрованих шлюбах з
іншими особами, то спірна квартира не є
спільним сумісним майном сторін як
подружжя.

Крім того, на ті грошові кошти, які
позивачка за період з 1999 року по
червень 2003 року отримувала якості
заробітної плати і які згідно її
пояснень вона збирала для купівлі
квартири, розповсюджується правовий
режим права спільної сумісної
власності подружжя позивачки та
ОСОБА_13, з яким у це період вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі.

Таким чином, проаналізувавши надані
сторонами докази у їх сукупності та
взаємозв'язку, суд приходить до
висновку, що в судовому засіданні не
знайшли свого підтвердження ті
обставини, на які позивачка посилалася
як на підставу своїх позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.1-11, 58-61, 208, 209, 212-214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання права спільної
сумісної власності на майно та
встановлення частини у праві спільної
сумісної власності.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Червонозаводський районний суд
м.Харкова протягом 10 днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Судя І.С.Блага