Справа №477/3621/13-ц 01.04.2014 01.04.2014 01.04.2014
Провадження №22-ц/784/1031/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у першій інстанції
в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської
Ж.М.,

при секретарі судового засідання -
Яценко Л.В.,

без участі осіб, які беруть участь у
справі і належним чином повідомлені
про час і місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного
товариства комерційний банк «
ПриватБанк»

на заочне рішення Жовтневого
районного суду Миколаївської області
від 27 січня 2014 року

за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»( далі -
ПАТ „ПриватБанк") до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором
споживчого кредиту,

В С Т А
Н О В И Л А

У грудні 2013 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором
споживчого кредиту.

Позивач зазначав, що 22 листопада
2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк», та ОСОБА_3 був
укладений Договір № NKXRRХ09940257, згідно
якого Банк надав відповідачу кредит в
розмірі 2218 грн. 80 коп. зі сплатою 12 %
річних на суму залишку
заборгованості по кредиту на строк до 22
листопада 2008 року включно.

Між тим, відповідач взяті на себе
зобов'язання по поверненню кредитних
коштів не виконав, внаслідок чого
виникла заборгованість у розмірі 8241
грн.02 коп., яка була стягнута з нього за
судовим наказом, виданим Центральним
районним судом м. Миколаєва 04
листопада 2009 року.

Але вказана сума боргу
відповідачем не погашена.

В зв'язку з чим, станом на 05
листопада 2013 року виникла
заборгованість у розмірі 7600 грн.40 коп.,
з яких 6762 грн.29 коп. - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором та штраф, відповідно до
п.5.3 Умов та правил надання банківських
послуг: 500 грн. - штраф( фіксована)
частина) та 338 грн. 11 коп. -( процентна
складова).

Посилаючись на викладене, Банк
просив стягнути з відповідача на свою
користь вищевказану суму
заборгованості та судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого
районного суду Миколаївської області
від 27 січня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк,
посилаючись на те, що рішення є
незаконним та необґрунтованим через
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
ухвалено з порушенням судом норм
процесуального та матеріального права,
просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення позову у
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню із таких
підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 22 листопада 2007
року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк», та ОСОБА_3 був
укладений Договір № NKXRRХ09940257, згідно
якого Банк надав відповідачу кредит в
розмірі 2218 грн. 80 коп. зі сплатою 12 %
річних на суму залишку заборгованості
по кредиту на строк до 22 листопада 2008
року включно.

Згідно з ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Між тим, відповідач взяті на себе
зобов'язання по поверненню кредитних
коштів не виконав, внаслідок чого
виникла заборгованість у розмірі 8241
грн.02 коп., яка була стягнута з нього за
судовим наказом, виданим Центральним
районним судом м. Миколаєва 04
листопада 2009 року.

Судовий наказ до цього часу
боржником не виконано, заборгованість
не погашено, що підтверджується
матеріалами справи.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
застосування в даному випадку
штрафних санкцій є подвійною
відповідальністю боржника за одне і
теж порушення умов договору щодо
строків суми кредиту та інших платежів
за договором. Крім того зазначав, що
повернення сум заборгованості,
стягнутої за судовим рішенням мже бути
здійснено відповідно до Закону України
«Про виконавче провадження», а не
відповідно до умов договору -
щомісячними платежами, а наявність
судового рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК
України, але такі вимоги позивачем не
заявлялися.

Але з даним висновком суду
погодитися в повній мірі не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання
(ст. 549 ЦК України).

Так, штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

Виходячи з аналізу зазначених
положень Закону, штраф є
відповідальністю, яка залежить лише
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання й у часі
визначається з настанням однієї з
подій як невиконання або неналежне
виконання зобов'язання.

Пенею ж є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, тобто
встановлює певні юридичні наслідки у
вигляді обов'язку сплатити певну суму,
яка залежить не тільки від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання, а й від часу такого
невиконання.

Тобто, пеня та штраф є видами
відповідальності за різні порушення
зобов'язань боржником.

Штраф має разовий характер, тобто
вичерпується з настанням самого факту
порушення зобов'язання.

Як вбачається із матеріалів
справи, сторонами визначено розмір
пені, про що зазначено і в анкеті-заяві
і в п.5.1 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам ("Розстрочка")(
Стандарт), відповідно до якого при
порушенні позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбачених заявою та
п.п.3.2.2, 3.2.3, Банк має право нарахувати, а
позичальник зобов'язується сплатити
Банку пеню в розмірі 0.5% від суми
простроченого платежу, але не менше 1
гривні за кожен день прострочки
платежу.

Положеннями ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК
України не передбачено можливості
припинення зобов'язань у зв'язку з
ухваленням судом рішення про
задоволення вимог кредитора.

За відсутністю інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Виконанням кредитних зобов'язань з
додержанням визначених законодавством
чи договором певних умов слід вважати
повернення, платність та строковість.

З матеріалів справи вбачається, що
судовим наказом, виданим Центральним
районним судом м. Миколаєва 04
листопада 2009 року, з ОСОБА_3 стягнуто
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 8241 грн.02 коп., з них: 4930 грн. 47
коп. пені за несвоєчасне виконання
зобов'язання за договором за період з 22
листопада 2007 року по 29 липня 2009 року.

Проте відповідач не здійснив
погашення заборгованості за судовим
наказом.

Відповідно наданого позивачем
розрахунку, останній просить стягнути
з відповідача пеню за інший період - з 29
липня 2009 року по 05 листопада 2013 року,
яка складає 6762 грн.29 коп.

Таким чином, наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке своєчасно не виконано
боржником, не припиняє правовідносин
сторін кредитного договору, не
звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання, оскільки
зобов'язання залишається невиконаним
належним чином відповідно до вимог ст.
ст. 526, 599 ЦК України. А тому не позбавляє
кредитора права на отримання пені,
передбачену договором за несвоєчасну
сплату кредиту.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315
ЦПК України суд першої інстанції на
зазначені вище обставини справи уваги
не звернув та, правильно пославшись на
п. 17 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
не врахував його роз'яснення про те, що
кредитний договір не припиняє свою дію
через винесення судового наказу про
стягнення заборгованості, так як
судове рішення про задоволення вимог
кредитора не виконано боржником, і це
призвело до збільшення суми
заборгованості.

Враховуючи, що ОСОБА_3 не
виконуються зобов'язання за
кредитним договором, то за таких
обставин у позивача виникає право на
звернення до суду з вимогами про
стягнення пені за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання.

За такого у суду першої інстанції
не було підстав для відмови у
задоволенні позову щодо стягнення з
відповідача на користь позивача пені
у розмірі 6762 грн. 29 коп. станом на 05
листопада 2013 року.

Пункт 5.3 вищевказаних Умов
передбачає, що при порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань більш
ніж на 30 днів, позичальник
зобов'язується сплатити банку штраф у
розмірі 500 грн. + 5% від суми
заборгованості. Відповідно наданого
розрахунку розмір штрафу складає 838
грн.11 коп.

Приймаючи до уваги, що штраф має
разовий характер, судовим наказом за
порушення позичальником строків
платежів за даним кредитом з
відповідача на користь Банку вже було
стягнуто штраф відповідно до умов
кредитного договору, то підстав для
стягнення з відповідача на користь
Банку штрафу немає.

За такого, рішення суду першої
інстанції слід скасувати, та ухвалити
нове про часткове задоволення позову,
стягнувши з ОСОБА_3 на користь Банку
пеню у розмірі 6762 грн. 29 коп. станом на
05 листопада 2013 року. У задоволенні
вимог щодо стягнення штрафу -
відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача,
виходячи із розміру задоволених вимог,
слід стягнути судовий збір у розмірі 204
грн.11 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і
ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Жовтневого
районного суду Миколаївської області
від 27 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» - 6762 (
шість тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 29
коп. - пені за період з 29 липня 2009 року
по 05 листопада 2013 року та 204 ( двісті
чотири) грн. 11 коп. судового збору.

У задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення штрафу за неналежне
виконання зобов'язань за кредитним
договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: