Cправа №201/639/14-ц
Провадження 2/201/578/2014
24 лютого 2014 року Жовтневий
районний суд
головуючого судді - Браги А.В.,
при секретарі - Лампіки О.В.,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
15 січня 2014 року ПАТ «Дельта Банк»
звернувся до Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська з вищезазначеним
позовом, в якому просив суд стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
2300,92 гривень та понесені судові витрати
у розмірі 229,40 гривень. В обґрунтування
своїх позовних вимог представник
позивача посилався на те, що 28 березня
2008 року між ПАТ «Дельта Банк»
(правонаступник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комерційний Банк
«Дельта») та ОСОБА_1 був укладений
Відповідно до пункту 1.2 вищевказаного
договору, позивач відкриває
відповідачеві картковий рахунок
НОМЕР_1 в національній валюті України -
гривні, випускає та надає держателю
платіжну картку, а також ПІН-код до
картки; здійснює обслуговування
держателя на умовах, викладених в
тарифному пакеті Visa Класичний, що
міститься в додатку № 1 до договору,
надані за текстом - тарифи на умовах
викладених в правилах здійснення
операцій за картковими рахунками. Банк
надає держателю кредит шляхом
відкриття відновлюваної відкличної
кредитної лінії, що передбачена п. 1.3
кредитного договору. Відповідно до
вказаного пункту банк відкриває
держателю кредитну лінію на загальну
суму 30 000 гривень та на день укладення
кредитного договору встановлює ліміт
кредитної лінії на рахунку в сумі 3000, 00
гривень. Банк самостійно один раз на
місяць може змінювати розмір ліміту
кредитної лінії в межах кредитної
лінії, при цьому сторони погодили, що у
даному випадку додаткова угода не
складається. Відповідно до пункту 2.1
моментом надання банком держателю
кредиту є день здійснення операції за
допомогою картки або день утримання
платежів за умови відсутності на
рахунок власних коштів держателя. У
відповідності до договору, держатель
зобов'язаний щомісяця в строки,
визначені правилами, здійснювати
погашення частини суми заборгованості
за кредитною лінією, яка виникла за
попередній звітній місяць, а також
здійснювати погашення в повному обсязі
заборгованості за овердрафтом, яка
виникла за попередній звітній місяць,
сплачувати всю суму процентів,
нарахованих за користування кредитною
лінією та овердрафтом за попередній
звітній місяць, та всю суму пені, яка
нарахована за попередній звітній
місяць у разі порушення строків сплати
заборгованості за кредитною лінією та
овердрафтом та процентів за
користування кредитною лінією та
овердрафтом. Також, відповідно до п. 2.13
держатель доручає банку здійснювати
договірне списання грошових коштів з
рахунку в рахунок погашення сум
заборгованості, яка виникає за
кредитним договором. Станом на 16
вересня 2013 року відповідач не виконує
належним чином зобов'язання за
кредитним договором, в результаті чого
виникла прострочена заборгованість.
ОСОБА_1 був повідомлений про
виникненням заборгованості по оплаті
передбачених договором платежів перед
ТОВ «Комерційний банк «Дельта». Однак
на даний час кредитна заборгованість
позичальником погашена не була. Таким
чином, станом на 16 вересня 2013 року за
відповідачем по укладеному з ТОВ
«Комерційний банк «Дельта» Кредитному
2008 року рахується заборгованість на
загальну суму 2300,92 гривень, яка
складається з тіла кредиту - 549,78
гривень, прострочене тіло кредиту - 0,00
гривень, заборгованість за відсотками -
676,08 гривень, заборгованість за
комісіями - 1075,06 гривень. У зв'язку з чим
позивач і звернувся до суду з даним
позовом про примусове стягнення
вказаної суми заборгованості з
відповідача в судовому порядку.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином. В прохальній частині
позовної заяви позивач позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив їх
задовольнити, а також просив суд
розглянути справу за відсутності
представника позивача, проти заочного
розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином відповідно до вимог ст.
74 - 76 ЦПК України, явку свого
уповноваженого представника до суду не
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст.
224 ЦПК України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

У зв'язку з чим суд, з метою недопущення
порушення строків розгляду справи,
передбачених ст. 157 ЦПК України, з
урахуванням згоди позивача, вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи та вирішити справу у порядку
заочного розгляду на підставі наявних
у справі доказів.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, 28 березня 2008 року
між ТОВ «Комерційний Банк «Дельта» та
ОСОБА_1 був укладений договір №
008-03500-280308 на відкриття карткового
рахунку та обслуговування платіжної
картки, згідно п. 1.2. якого банк
відповідно до наданого держателем
пакету документів, а також згідно з
вимогами банку та чинного
законодавства України, відкриває
держателю картковий рахунок НОМЕР_1 в
національній валюті України - гривні,
далі «рахунок», оформляє та надає в
користування держателю картку
платіжної системи Visa International та/або
Дельта, далі - «картка», а також ПІН-код
до картки; здійснює обслуговування
держателя на умовах, викладених в
тарифному пакеті Visa доступний, що
міститься в додатку № 1 до цього
договору, надалі - «тарифи» та згідно з
умовами цього договору і правил.

Відповідно до п. 1.3 вищевказаного
договору, банк надає держателю кредит
шляхом відкриття держателю
відновлювальної відкличної кредитної
лінії на загальну суму 30 000 гривень та
на день укладення цього договору
встановлює ліміт кредитної лінії на
рахунку в сумі 500,00 гривень. Ліміт
кредитної лінії розраховується банком
самостійно, та не може перевищувати
загальної суми кредитної лінії.
Перегляд та/або зміну ліміту кредитної
лінії здійснюється у відповідності до
внутрішніх процедур банку та умов
цього договору.

Згідно п. 2.3 договору держатель сплачує
банку проценти за користування
кредитною лінією та/або овердрафтом за
ставками, які зазначені в тарифах.

Відповідно до п. 2.4 договору проценти за
користування кредитною лінією та/або
овердрафтом нараховуються банком в
валюті рахунку щомісячно, - в останній
робочий день поточного місяця, за
період з дати останнього нарахування,
тобто з дати, що слідує за останнім
робочим днем попереднього місяця, по
останній робочий день поточного
місяця, включаючи його. Нарахування
процентів на використану кредитну
лінію та/або овердрафт по рахунку
здійснюється на суму використаних
коштів станом на кінець кожного дня за
фактичну кількість днів користування
кредитною лінією та/або овердрафтом у
періоді нарахування з використанням
методу: фактична кількість днів у
місяці (28-30-31) та фактична кількість
днів у році (365-366 днів). При нарахуванні
процентів не враховується день
виникнення та враховується день
повернення заборгованості за
кредитною лінією та/або овердрафтом по
рахунку.

Відповідно до п. 3.3 держатель
зобов'язаний здійснювати оплату
вартості послуг, які надаються банком
при здійсненні розрахунково-касового
обслуговування рахунку, в розмірі,
строки та порядку, визначені правилами
та тарифами.

Відповідно до п. 3.6 держатель картки
зобов'язаний щомісяця в строки,
визначені правилами, здійснювати
погашення заборгованості у вигляді
обов'язкового мінімального платежу
(ОМП), складові якого зазначаються у
тарифах.

Відповідно до п. 3.7 у разі порушення
держателем строків сплати
заборгованості за кредитною лінією
та/або овердрафтом та процентів за
користування кредитною лінією та/або
овердрафтом, держатель сплачує банку
пеню в розмірі, в строки та порядку, які
визначені правилами та тарифами.

Із наданого розрахунку (а.с. - 14),
відповідач ОСОБА_1 не виконує належним
чином взяті на себе договірні
зобов'язання за кредитним договором №
008-03500-280308 від 28 березня 2008 року,
внаслідок чого у нього утворилась
заборгованість, розмір якої вбачається
за період з 28 березня 2008 року по 16
вересня 2013 року, і станом на 16 вересня
2013 року становить 2750,92 гривень, в тому
числі:

- тіло кредиту - 549,78 гривень;

- прострочене тіло кредиту - 0,00
гривень;

- відсотки - 676,08,00 гривень;

- комісії - 1075,06 гривень;

- пеня - 450,00 гривень.

Проте в прохальній частині позову
позивач просить стягнути з відповідача
суму у розмірі 2300,92 гривень.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, окрім положень вказаного
вище кредитного договору, врегульовані
нормами Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України,
за кредитним договором, який
укладається в письмовій формі, банк або
інша фінансова установа (кредитор)
зобов'язана надати грошові кошти
(кредит) позичальнику в розмірі і на
умовах, передбачених договором, а
позичальник зобов'язаний повернути
кредит і сплатити відсотки.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу України.

Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом (ст.
548 Цивільного кодексу України).
Виконання зобов'язань може
забезпечуватись згідно договору
неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 615 ЦК України у разі
порушення зобов'язання однією стороною
друга сторона має право частково або в
повному обсязі відмовитися від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом. Одностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання. Внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання частково або у повному
обсязі відповідно змінюються умови
зобов'язання або воно припиняється.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору. У разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Згідно п. 29 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30 березня 2012
року, при вирішенні спорів про
дострокове повернення кредиту суд має
враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК
і виходити з того, що якщо договором
встановлено обов'язок позичальника
повернути кредит частинами (із
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
кредитодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
кредиту, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому від суми
кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК
право кредитодавця вимагати від
позичальника дострокового повернення
частини кредиту, що залишилася, є
самостійним. Реалізація такого права
жодним чином не залежить від
пред'явлення кредитодавцем вимог про
розірвання кредитного договору
відповідно до положення статті 651 ЦК.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ст. 16 ЦК України однією із форм
судового захисту цивільних прав та
інтересів є примусове виконання
обов'язку в натурі.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті наведених вище норм
цивільного законодавства, суд
приходить до висновку про доведеність
та обґрунтованість позовних вимог ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості.

Таким чином, враховуючи викладене,
зважаючи на те, що відповідач має
заборгованість перед позивачем за
кредитним договором № 008-03500-280308 від 28
березня 2008 року, розмір заборгованості
станом на 16 вересня 2013 року становить у
сумі 2300 гривень, що відповідає сумі
заявлених позовних вимог, зважаючи на
приписи ст. 11 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Статтею
58 ЦПК України закріплено, що належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказ ування. Згідно ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Тобто, процесуальними нормами
встановлено як право на участь у
доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, своїм правом на участь у
судовому розгляді справи не
скористався, про день, час та місце
розгляду якої був повідомлений
належним чином, заперечення на позовну
заяву суду не надав, також не надав
жодних доказів на підтвердження
погашення заборгованості за кредитним
договором, на спростування розміру
грошового зобов'язання на загальну
суму 2750,92 гривень.

Враховуючи часткове виконання
боржником грошового зобов'язання за
кредитним договором, згідно графіків
погашення кредитного зобов'язання, що
підтверджує факт визнання ним грошових
зобов'язань, та з огляду на те, що в
судовому порядку вищевказаний
кредитний договір визнаний недійсним
не був, з урахуванням презумпції
правомірності правочину, укладеного з
додержанням встановленої форми,
закріпленої ст. 204 ЦК України, суд
вважає, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача існуючої
заборгованості є обґрунтованими,
законними та підлягають задоволенню в
повному обсязі (в межах заявлених
позовних вимог з дотриманням принципу
диспозитивності та у відповідності до
ст. 11 ЦПК України), що відповідає сумі
заявлених вимог, що становить - 2300,92
гривень.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст. 88
ЦПК України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача, понесені останнім при
зверненні до суду судові витрати по
сплаті судового збору у розмірі 229,40
гривень, сплата якого підтверджується
відповідним платіжним дорученням
№72384087 від 18 жовтня 2013 року.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 543, 553, 554, 599, 610 - 612, 615,
625, 1048 - 1050, 1054 - 1055 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 109, 169, 197, 208, 209,
212-215, 223 - 233 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, - задовольнити
в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» заборгованість за
кредитним договором

№ 008-03500-280308 від 28 березня 2008 року у сумі
2300,92 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» судові витрати по справі
понесені позивачем у розмірі 229,40
гривень.

Заочне рішення суду набирає законної
сили в порядку передбаченому ст. ст. 223,
232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка може бути подана
відповідачем протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Дніпропетровської області через суд
першої інстанції шляхом подання
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя :
А.В. Брага