АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1152/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 45 Красюк Г. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. РІШЕННЯ
22 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоНерушак Л. В. суддівЄльцова
при секретаріВолвенко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Шполянського районного суду
Черкаської області від 12 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до ПрАТ
ім. Шевченка про визнання договору
оренди землі недійсним та повернення
земельної ділянки ,-

в с т а н о в и л а :

18 лютого 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ПрАТ ім.
Шевченка про визнання договору оренди
землі недійсним та повернення
земельної ділянки, посилаючись на те,
що у червні 2010 року між нею та ЗАТ ім.
Т.Г. Шевченка, правонаступником якого є
ПАТ ім. Т.Г.Шевченка, в особі голови
правління Гончаренка В.М., укладено
договір оренди землі, загальною площею
4,54 га, що знаходиться в
адміністративних межах Терешківської
сільської ради, яка належить їй на
підставі Державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку серії І-ЧР № 027518-273.

Позивач посилається у позові, що нею
було підписано договір оренди землі у
червні 2010 року строком на 3 роки та
надано всі примірники договору
представнику ПрАТ ім.
Т.Г.Шевченка для їх подальшої
реєстрації у відповідності до ч. 5 ст. 6
ЗУ «Про оренду землі», ст. 125, 126 ЗК
України, п. 2 ч.1 ст. 4 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень». Даний договір
був зареєстрований у Шполянському
районному відділі Черкаської
регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про
що у Державному реєстрі земель вчинено
запис від 7 жовтня 2010 року за № 69.

Позивач ОСОБА_6 зазначає, що 26 липня 2013
року вона звернулася з письмовою
заявою до ПрАТ ім. Т.Г.Шевченка про
відсутність наміру пролонгувати
договір оренди землі та виділення
земельної ділянки в натурі. Однак,
порушуючи вимоги ст. 20 ЗУ «Про
звернення громадян» відповідачем не
розглянуто подану заяву та не надано
письмової відповіді позивачу.

Після письмового звернення згідно
даних вх. № 828 від 29 серпня 2013 року до
Відділу Держземагенства у
Шполянському районі, вона отримала
копію договору оренди землі, в якому не
зазначено дату укладення договору, яка
відсутня і в акті про передачу та
приймання земельної ділянки, загальною
площею 4,54 га земель
сільськогосподарського призначення.

Крім того посилається позивач, що
отримана копія договору, а саме: перший
аркуш договору, не співпадає з
підписаним ОСОБА_6 договором в частині
терміну оренди земельної ділянки, так
як нею було підписано договір строком
на три роки, а отримано копію договору,
в якому вказано строк - п'ять років. Факт
підписання договору оренди земельної
ділянки терміном на три роки
підтверджується актом
приймання-передачі земельної ділянки.

Отже, зареєструвавши договір оренди
землі, замінивши перший аркуш договору,
відповідач ввів в оману орган
державної реєстрації та її як
орендодавця, вважає позивач.

Згідно норм Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі,
затвердженого постановою КМ України
від 25 грудня 1998 року № 2073, Закону
України «Про оренду землі»
Шполянський районний відділ
Черкаської регіональної філії ДП
«Центр ДЗК» повинен був відмовити у
державній реєстрації договору оренди
землі у зв'язку з невідповідністю
строку дії договору (вказаного у
договорі) та строку передачі земельної
ділянки в користування, (вказаного у
акті прийому-передачі), що є істотною
умовою договору. Крім того орган
державної реєстрації не звернув увагу
на те, що ні в договорі оренди, ні в акті
прийому-передачі земельної ділянки не
вказано конкретну дату підписання, що
суперечить нормам та правилам
складання документів, зазначає
позивач.

Фактично орендарем зареєстровано
договір у 2010 році строком на 5 років, що
не відповідає волевиявленню позивача
як власника землі щодо терміну дії
договору на момент підписання
вказаного правочину.

Виходячи з вищевикладеного, позивач
вважає , що її як орендодавця навмисно
введено в оману щодо терміну дії
договору, що має істотне значення.

Позивач ОСОБА_6 підписала договір
оренди земельної ділянки у червні 2010
року строком на три роки, що
підтверджується актом
прийому-передачі, то вважає, що термін
дії вказаного договору закінчився у
червні 2013 року. Проте, порушуючи п. 8.1
Договору, відповідач не повернув
земельну ділянку на наступний день
після закінчення строку дії договору,
та оманним шляхом зареєстрував договір
оренди землі строком на п'ять років, чим
порушив її законні права на нерухоме
майно вважає позивач.

Крім того, позивач посилається, що
орендарем грубо порушено умови
зареєстрованого договору, а саме:
орендар не в повній мірі розрахувався
за користування земельною ділянкою.

Згідно п. 4.1 та 4.3 договору, орендар
повинен внести орендну плату до 30
грудня кожного року, проте станом на
поточну дату останнім внесено плату у
розмірі 1000 грн., 50 тюків соломи та 1,2
тонни зерна, що не закриває розмір
орендної плати в повному обсязі.

В зв'язку з даним обставинами позивач
звернулася до суду з даним позовом та
просила визнати договір про оренду
землі, загальною площею 4,54 га, що
знаходиться в адміністративних межах
Терешківської сільської ради,
укладений у 2010 році між нею - ОСОБА_6 та
ЗАТ імені Т.Г.Шевченка, зареєстрований
у Шполянським районним відділом
Черкаської регіональної філії ДП
«Центр ДЗК» за № 69 від 07 жовтня 2010
року, недійсним; зобов'язати ПрАТ імені
Т.Г.Шевченка розрахуватися за оренду в
повному обсязі у зв'язку з
використанням земельної ділянки для
товаровиробництва; зобов'язати ПрАТ
імені Т.Г.Шевченка повернути земельну
ділянку у користування ОСОБА_6, що є її
власником згідно Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії І-ЧР № 027518; витрати по сплаті
судового збору покласти на
відповідача.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції, представник позивача
відмовився від вимоги про стягнення з
відповідача орендної плати за оренду
земельної ділянки, посилаючись на те,
що відповідач розрахувався з позивачем
добровільно.

Рішенням Шполянського районного суду
Черкаської області від 12 березня 2014
року позов задоволено частково.

Договір оренди землі, укладений в
червні 2010 року між ЗАТ, нині ПрАТ ім.
Шевченка, с. Терешки, в особі
голови правління Гончаренка В.М. і
власником земельної ділянки площею 4,54
га ОСОБА_6, яка належить їй на підставі
Державного акту 1-ЧР № 027518, виданого
Терешківською сільською радою 25 лютого
2002 року - розірвано 31 грудня
2014 року і земельну ділянку передано
ОСОБА_6

Стягнуто з ПрАТ ім. Шевченка с. Терешки,
Шполянського району на користь ОСОБА_6
понесені нею судові витрати в сумі 243,60
грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 подав на нього апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що зазначене рішення
необґрунтоване, в зв'язку з чим просить
рішення Шполянського районного суду
Черкаської області від 12 березня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, в якому визнати договір оренди
земельної ділянки (без дати та номера),
укладеного між ОСОБА_6 та ЗАТ ім. Т.Г.
Шевченка недійсним, повернути земельну
ділянку у користування землевласника
та зобов'язати ЗАТ ім. Т.Г. Шевченка
розрахуватися за оренду в повному
обсязі у зв'язку з використанням
земельної ділянки для
товаровиробництва; витрати за сплату
судового збору покласти на
відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та її представника, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги, та вимог
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення, а рішення
суду першої інстанції до скасування з
постановленням нового рішення,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, та відмовляючи у
задоволенні позовної вимоги про
визнання договору недійсним, суд
першої інстанції виходив з того, що
договір оренди землі підписаний обома
сторонами, він має всі передбачені
законом реквізити, зареєстрований в ДП
«Центр ДЗК» і відповідає вимогам ст.ст.
203, 205 ЦК України. Також суд першої
інстанції посилався на те, що постільки
позивач бажає обробляти належну їй
земельну ділянку особисто, а
відповідач стверджує, що дія договору
закінчується у 2015 році, тому суд вважав
за можливим вийти за межі позовних
вимог і розірвати договір оренди землі,
укладений між ОСОБА_6 і ЗТ нині ПрАТ ім.
Шевченка с. Терешки, 31 грудня 2014 року,
як вказано в п.3.1. - строк дії договору,
тобто по закінченню
сільськогосподарського 2014 року і тоді
земельну ділянку повернути позивачу
ОСОБА_6

Проте, колегія суддів вважає, що такі
висновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи та
вимогам закону, рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні, що
між сторонами у червні 2010 році було
укладено договір оренди земельної
ділянки площею 4,54 га, належної ОСОБА_6
згідно Державного акту на право
приватної власності на землю І-ЧР №
027518-273, який 07 жовтня 2010 року
зареєстровано у Шполянському
районному відділі Черкаської
регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про
що у Державному реєстрі земель вчинено
запис від 07 жовтня 2010 року за № 9.

Згідно п. 3.1. даного договору, його
укладено на 5 років з урахуванням
вегетації с/г культур до 31 грудня 2014
року. Після закінчення строку договору
орендар має переважне право поновлення
його на новий строк.

Актом прийому - передачі земельної
ділянки підтверджується передача та
прийняття земельної ділянки в натурі
за рахунок орендованих паїв по ЗАТ ім.
Шевченка про отримання земельної
ділянки ОСОБА_6 площею4, 54 га в тому
числі ріллі 4,54 га, розміщеної в
адміністративних межах Терешківської
сільської ради та вказано, що земельна
ділянка ЗАТ ім. Шевченка
передається строкм на три роки і
повинна використовуватись без зміни
цільового призначення для товарного
сільськогосподарського виробництва.
До акту прикладається план земельної
ділянки ( а.с.13).

Орендарем сплачувалась орендна плата,
визначена сторонами договору.

26 липня 2013 року ОСОБА_6 направила голові
ПрАТ ім. Шевченка Гончаренку В.М. заяву
проте, що вона не має наміру
продовжувати оренду належної їй
земельної ділянки.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що представник позивача
відмовився від позовних вимог в
частині стягнення орендної плати,
оскільки за всі роки оренди, орендна
плата орендарем позивачу сплачена
повністю.

Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України «Про оренду землі»,
тощо.

Відповідно до ст. 792 ЦК України за
договором найму (оренди) земельної
ділянки наймодавець зобов'язується
передати наймачеві земельну ділянку
на встановлений договором строк у
володіння та користування за плату.
Відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Відповідно до положень ст. 203
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вольова дія, правочин являє собою
поєднання волі та волевиявлення. Воля
сторін полягає в їхній згоді взяти на
себе певні обов'язки, вона повинна бути
взаємною, двосторонньою і спрямованою
на досягнення певної мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною ( сторонами ) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК
України.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним , якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно ч.3 ст. 640 ЦК України передбачено,
що договір, який підлягає державній
реєстрації, є укладеним з моменту
державної реєстрації.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
оренду землі» (в чинній на день
укладення договору редакції) договором
оренди землі є договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно 14, 18 і 20 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди
укладається у письмовій формі і
набуває чинності після його державної
реєстрації, яка проводиться у порядку,
встановленому законом.

На підставі ст. 20 Закону України «Про
оренду землі» ( в редакції, яка була
чинною на момент виникнення
правовідносин) укладений договір
оренди землі підлягає державній
реєстрації. Право оренди земельної
ділянки виникає з дня державної
реєстрації цього права відповідно до
закону, що регулює державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно -офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру, тобто
реєстрацію є запис, фіксація фактів або
явищ з метою обліку та надання їм
статусу офіційно визнаних актів
внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що моментом вчинення
правочину слід вважати момент, коли
сторони свого часу досягли згоди з
усіх істотних умов.

Із матеріалів справи вбачається, що
оспорюваний договір оренди земельної
ділянки, укладений у письмовій формі,
пройшов відповідну державну
реєстрацію. Наведене свідчить про те,
що між сторонами при укладенні
договору оренди землі погоджено усі
істотні умови.

Особисто позивач ОСОБА_6 посилалася у
позові, що нею було підписано договір
оренди земельної ділянки у червні 2010
року строком на три роки, що
підтверджується актом
прийому-передачі, в зв'язку з чим, вона
вважала, що термін дії вказаного
договору закінчився у червні 2013 року,
однак заяву до відповідача про те, що
продовжувати оренду даного паю не буде,
подала лише 26 липня 2013 року.

Одностороння незгода сторони з
реєстрацією раніше підписаного нею
договору не може визнаватися
обставиною для визнання його недійсним
із підстав, передбачених ч. 3 ст. 203 ЦК
України та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦК України
відмова від двостороннього правочину
може відбуватися лише за взаємною
згодою сторін.

Дана правова позиція , висловлена
Судовою палатою у цивільних справах
Верховного Суду України, викладена в
постанові від 25 грудня 2013 року під час
розгляду справи № 6- 118 цс 13 є
обов'язковою для всіх судів України
відповідно до ч. 1 ст. 360 -7 ЦПК України.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач посилалася на ст. 230 ЦК України,
оскільки вважала, що при укладені
спірного договору відповідач ввів її в
оману, однак дана обставина, під час
розгляду справи в суді першої, так і в
суді апеляційної інстанцій, жодними
доказами доведена не була.

Зокрема, позивачем не було надано суду
доказів про фальсифікацію самого
першого аркушу договору оренди, на що
позивач посилалася у позові. Більш
того, з відповідними зверненнями до
правоохоронних органів з приводу
вчинення підроблення, вона також не
зверталася.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на
інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведеності перед
судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України.

Обов'язок доказування та подання
доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України,
в якій зазначено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Крім того, слід зазначити, що згідно ч. 1
ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Всупереч даній нормі закону, суд першої
інстанції вийшов за межі позовних
вимог.

Із тексту позовної заяви не вбачається,
що позивач просила розірвати договір
оренди земельної ділянки, однак суд
першої інстанції, прийшов до
помилкового висновку, вийшовши за межі
позовних вимог та безпідставно вважав,
за можливе розірвати спірний договір,
укладений між ОСОБА_6 та ПрАТ ім.
Шевченка, коли позивач просила визнати
договір оренди землі недійсним.

Доводи апелянта, щодо відсутності дати
в договорі оренди земельної ділянки, де
вказано лише 2010 рік та відсутності
дати після підписів сторін в договорі
не є підставою для визнання договору
недійсним, оскільки він виконувався
сторонами, позивач отримувала орендну
плату за всі роки дії договору і не
висловлювала жодних претензій до
відповідача , дана обставина не
впливала на права та обов'язки сторін
під час дії договору, оскільки договір
набув чинності та виконувався
сторонами. Апелянтом не було доведено,
в чому саме полягає порушення права
позивача за відсутності дати в
договорі , підписаного сторонами, під
час виконання умов договору
відповідачем. Тому дані посилання
апелянта є безпідставними.

Також безпідставними та
необґрунтованими є доводи апелянта
щодо неповного та неналежного
розрахунку по оплаті за оренду
земельної ділянки, оскільки дані
посилання апелянта спростовуються
матеріалами справи, а саме згідно
даних протоколу судового засідання
від 12 березня 2014 року (а. с. 24 із
зворотної сторони) зазначено, що на
запитання головуючої представник
позивача, яким подавалась апеляційна
скарга, була дана відповідь про відмову
від вимоги про стягнення з
відповідача орендної плати, оскільки
відповідач добровільно провів
розрахунки із позивачем.

З огляду на вищевикладене, при
ухваленні даного рішення судом
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, що відповідно
до вимог ст. 309 ЦПК України є
обов'язковою підставою для скасування
рішення суду і ухвалення нового
рішення або зміни рішення, тому рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню.

Колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 слід задовольнити
частково, рішення суду першої
інстанції скасувати, ухваливши нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 до ПрАТ ім.
Шевченка про визнання договору оренди
землі недійсним та повернення
земельної ділянки.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307,309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Шполянського районного суду
Черкаської області від 12 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до ПрАТ
ім. Шевченка про визнання договору
оренди землі недійсним та повернення
земельної ділянки - скасувати та
ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_6 у задоволенні позову
до ПрАТ ім. Шевченка про визнання
договору оренди землі недійсним та
повернення земельної ділянки.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :