Справа №
РІШЕННЯ

Іменем
України

17 квітня 2014 року Оболонський районний
суд м. Києва в складі

головуючого судді
Богдан О.О.

при секретарях
Пождемі В.І., Каракаю О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ОМЕГА БАНК»,
третя особа: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» про визнання
частково недійсним договору
факторингу, припинення дії, що порушує
право,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2013 року позивачка
звернулась до суду з даним позовом. В
обгрунтування позовних вимог
зазначила, що 28.11.2012 року був укладений
договір факторингу №15 між Публічним
акціонерним товариством (далі ПАТ)
«Сведбанк» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «ФК«Вектор Плюс»
(далі ТОВ «ФК «Вектор Плюс») про
відступлення права грошової вимоги.

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» заявляє, що
нібито набуло всіх прав вимоги щодо
заборгованості позивачки за кредитним
договором № 2619/0508/71-026 від 13.05.2008 року,
проте відповідач по справі не
повідомив позивачку про здійснення
таких дій і що право вимоги перейшло
іншій третій особі.

Відповідно до договору
факторингу, укладеного між ПАТ
«Сведбанк» та ТОВ «ФК«Вектор Плюс»,
предметом даного договору є
відступлення відповідачем третій
особі ТОВ «ФК«Вектор Плюс» права
вимоги банку за кредитним договором №
2619/0508/71-026 від 13.05.2008 року, у зв»язкку з
наданням третьою особою відповідачу
грошових коштів. За змістом цього ж
договору ТОВ «ФК«Вектор Плюс» стає
кредитором за договором 2619/0508/71-026 від
13.05.2008 року. Таким чином, до ТОВ
«ФК«Вектор Плюс» переходять всі права
і обов»язки банку за даним кредитним
договором. Зазначає, що її, боржника, ні
ТОВ «ФК«Вектор Плюс», ні ПАТ
«Сведбанк» належним чином про таке
відступлення не повідомили.

Посилаючись на вимоги ч.1 ст. 1082 ЦК
України, позивачка зазначає, що боржник
зобов»язаний сплатити платіж
факторові за умови, що він одержав від
клієнта або фактора письмове
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові. Відповідне
письмове повідомлення вона не
отримувала. Єдине, що отримала, це
електронне повідомлення із
зображенням витягу з договору
факторингу та повідомлення про
відступлення права грошової вимоги.
Жодних інших повідомлень на
підтвердження дійсності повідомлення
вона не отримувала. На прохання надати
їй додаток до договору факторингу, де
міститься інформація про боржників,
банк відповів про неможливість,
посилаючись на конфіденційність
документу, чим, на її погляд, відповідач
порушує права боржника.

Також позивачка зазначає, що,
оскільки банк відступив ТОВ «ФК«Вектор
Плюс» право вимоги за кредитним
договором № 2619/0508/71-026 від 13.05.2008 року, що
був укладений в іноземній валюті, ТОВ
«ФК«Вектор Плюс» отримав право
одержання від боржника платежів саме
у іноземній валюті, у зв»язку з чим був
обмежений у можливості реалізації
свого права, оскільки не мав ні
генеральної довіреності, ні
індивідуальної ліцензії НБУ на право
здійснення валютних операцій. Крім
того, вона, укладаючи договір, не давала
дозволу відповідачу на передання
інформації, персональних даних, право
відступу третім особам.

Вважає, що в момент укладання
договору факторингу одна із сторні, а
саме ТОВ «ФК«Вектор Плюс» не володів
достатнім обсягом цивільної
дієздатності для вчинення даного
правочину - не мав Генеральної ліцензії
НБУ на право здійснення валютних
операцій. Ні відповідач, ні третя особа
не мали та не мають індивідуальної
ліцензії НБУ на право здійснення
валютних операцій в момент укладення
договору факторингу.

Також позивачка вважає, що
враховуючи, що первинний кредитор і
позичальник в тексті кредитного
договору вже визначилися, то будь-яка
заміна сторони кредитного договору має
відбуватися за письмовою згодою іншої
сторони і шляхом підписання
додаткової угоди, а тому дії
відповідача і третьої особи по
укладанню договору факторингу в
частині передачі прав вимоги за
кредитним договором супечить
положенням кредитного договору та
ст.ст 513, 516 ЦК України.

Позивачка також зазначила, що
відповідачем порушено вимоги ст. 19, ст.20
Закону України «Про іпотеку»,
відповідно до якого внесення змін до
умов іпотечного договору - заміна
кредитора, проводиться шляхом
підписання нотаріально посвідченої
угоди, а обтяження нерухомого майна
іпотекою підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
законодавством.

Відповіднодо вимог ст.ст.215, 203, 217,
236 ЦК України позивачка заявила вимогу
про визнання частково недійсним
договору факторингу №15 від 28.11.2012 року,
укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс» в
частині передачі (відступлення) права
вимоги за кредитним договором №
2619/0508/71-026 від 13.05.2008 року від первинного
кредитора до нового стосовно вимог до
ОСОБА_1

Посилаючись на вимоги ч.1 ст. 8
Закону України «Про захист
персональних даних», ст.61 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» позивачкою заявлена
вимога про визнання незаконними дій
ПАТ «Сведбанк» стосовно передання та
розголошення персональних даних
ОСОБА_1 третій особі та просила
заборонити ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» вчиняти подальші дії
стосовно передання персональних даних
ОСОБА_1 іншим третім особам та
розголошувати отриману ним інформацію
від ПАТ «Сведбанк» стосовно рахунків,
платежів та сум заборгованостей ОСОБА_1

В судовому засіданні позивачка та
представник позивача позов підтримали
та просили його задовольнити.

Представник відповідача ПАТ
«Сведбанк» в судовому засіданні проти
позову заперечувала, вважає його
необгрунтованим та просила в його
задоволенні відмовити. Надала суду
письмові заперечення.

Представник третьої особи ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс» в
судове засідання не з»явився, про час,
день та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, надав
суду письмові пояснення. Суд вважає
можливим розглянути справу у
відсутності представника третьої
особи.

Суд, вислухавши сторони,
дослідивши письмові докази у справі,
встановив наступне.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» (
правонаступником якого відповідно до
Статуту є Публічне акціонерне
товариство «ОМЕГА БАНК») та ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
укладено договір факторингу №15,
відповідно до умов якого фактор
передав грошові кошти в розпорядження
клієнта за плату, а клієнт відступив
своє право грошової вимоги до
боржника.

До договору факторингу додаються
додатки, що пердбачено п.10.9 договору -
додаток №1-А - реєстр заборгованостей
боржників та додаток №1-Б - реєстр
заборгованостей боржників.

Витягом з додатку №1-Б та 1-А -
реєстрів заборгованостей боржників
підтверджується факт передачі за
договором факторингу право вимоги за
кредитним договором, укладним між
ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк» №2619/0508/71-026 від
13.05.2008 року та за іпотечним договором
від 13.05.2008 року.

Сторони визнають факт укладення
кредитного договору № 2619/0508/71-026 від
13.05.2008 року та іпотечного договору від
13.05.2008 року № 2619/0508/71-026-Z-1 між ОСОБА_1 та
ВАТ «Сведбанк» (яке було переіменовано
у ПАТ «Сведбанк», правонаступником
якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК»).

14.12.2012 року ПАТ «Сведбанк»
направлено повідомлення ОСОБА_1 про
відступлення права грошової вимоги з
зазначенням суми боргу та одержувача
ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Направлення зазначеного
повідомлення боржнику підтверджується
списком згрупованих рекомендаційних
відправлень відправника ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» та не оспорюється
позивачкою.

Відповіднодо ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Позивачем не надано суду доказів
на підтвердження неправомірності
укладення договору факторингу між
відповідачем та третьою особою, або ж
порушення будь-яких прав боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам
цивільногозаконодавства, а також
моральним засадам сусупільства.

Згідно ч.1 ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов»язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Ч.1 ст. 517 ЦК України передбачено,
що первісний кредитор у зобов»язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення.

Між відповідачем та третьою
особою укладено договір факторингу
відповідно вимог ст. 1077, ст. 1079 ЦК
України, де сторонами є фактор і клієнт.
Клієнтом у договорі факторингу може
бути фізична або юридична особа, яка є
суб»єктом підприємницької діяльності.
Фактором може бути банк або інша
фінансова установа, яка відповідно до
закону має право здійснювати
факторингові операції.

Ст. 1080 ЦК України передбачено, що
договір факторингу є дійсним незалежно
від наявності домовленості між
клієнтом та боржником про заборону
відступлення права грошової вимоги
або його обмеження. У цьому разі клієнт
не звільняється від зобов»язань або
відповідальності перед боржником у
зв»язку із порушенням клієнтом умови
про заборону або обмеження
відступлення права грошової вимоги.

Відповіднодо ч.6 ст. 6 Закону
України «Про захист персональних
даних» не допускається обробка даних
про фізичну особу без її згоди, крім
випадків, визначених законом, і лише в
інтересах національної безпеки,
економічного добробуту та прав людини.

Суд вважає посилання позивача на
недійсність договору факторингу у
зв»язку з неотриманням її згоди на
обробку персональних даних відповідно
до п.6 ст.6 Закону України «Про захист
персональних даних» необгрунтованими,
оскільки обов»язок надання клієнтом -
позичальником (боржником) банку
інформації та документів, що містять
персональні дані, визначено Законом
України «Про банки і банківську
діяльність», Законом України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні», Законом України «Про
запобігання та протидію легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму», при цьому банк має мету
надати клієнту банківську послугу,
відповідно клієнт здійснює всі
необхідні дії для отримання такої
послуги, отже банк не має на меті своєї
діяльності збір та обробку
персональних даних клієнта у розумінні
положень Закону України «Про захист
персональних даних». Обробка
персональних даних є не правом, а
обов»язком відповідача, а передача
персональних даних позивача ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» не є поширенням
персональних даних у розумінні ст. 14
Закону України «Про захист
персональних даних».

Враховуючи, що позивачка не є
стороною договору факторингу, а є
стороною у зобов»язанні, що виникло з
первісного кредитного договору, діючим
законодавством України не передбачено
обов»язку кредитора або особи, якій
відступається право вимоги, отримувати
згоду боржника на укладення такого
договору та передачу персональних
даних, то відсутність такої згоди не
порушує умови дійсності договору
факторингу і не є підставою
недійсності зазначеного правочину, а
тому суд вважає, що вимоги позивача про
визнання договору факторингу частково
недійсним задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на порушення
відповідачем та третьою особою режиму
валютних операцій в України суд вважає
безпідставним виходячи з наступного.
Правовою підставою для здійснення
банками кредитування в іноземній
валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету
КМУ є наявність у банку генеральної
ліцензії на здійснення валютних
операцій, отриманої у встановленому
порядку. У відповідності до Декрету
КМУ, постанови правління НБУ від 14.10.2004
року № 483, якою затверджено Положення
про порядок видачі НБУ індивідуальних
ліцензій на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу НБУ видана банківська ліцензія
№67 на здійснення банківських операцій
та дозвіл №67-5 та додаток до дозволу на
право здійснення операцій. Згідно з п.1.5
зазначеного вище Положення
використання іноземної валюти як
засобу платежу без ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією
уповноважений банк (ця норма
стосується лише тих операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких НБУ видав йому банківську
ліцензію та письмовий дозвіл на
здійснення операції з валютними
цінностями, який до переоформлення НБУ
відповідних ліцензій є генеральною
ліцензією на здійснення валютних
операцій, або генеральну лійензію на
здійснення валютних операцій).

Таким чином, надання та одержання
кредиту в іноземній валюті, сплата
процентів за таким кредитом не
потребують наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу у жодної зі сторін кредитного
договору.

Враховуючи викладене суд прийшов
до висновку про відсутність підстав
для задоволення позовних вимог ОСОБА_1,
договір факторингу та дії відповідача
і третьої особи не порушують прав
позивача як споживача та боржника за
договором кредиту.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 217, 1077, 1079, 1080
ЦК України, Законами України «Про
захист персональних даних», «Про банки
і банківську діяльність», п.п.11, 12, 13
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин», ст.ст. 15, 30,
60,88, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«ОМЕГА БАНК», третя особа: Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор плюс»
про визнання частково недійсним
договору факторингу, припинення дії, що
порушує право, відмовити.

Апеляційну скаргу може бути
подано до Апеляційного суду м. Києва
через Оболонський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи Апеляційним
судом м. Києва.

Суддя:
Богдан О.О.