Справа № 761/8666/14-ц
Провадження №2/761/3546/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 травня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Михнюк В.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Зара
Україна» про відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про відшкодування моральної
шкоди.

Відповідно до позовної заяви позивач
працює старшим
продавцем-консультантом в магазині №
3834 «ZARA». У лютому 2013 року після
конфлікту з керівником відділу по
роботі з персоналом ТОВ «Зара Україна»
ОСОБА_5, позивача було переведено, не
питаючи її згоди, за усною вказівкою
ОСОБА_5 на посаду старшого продавця
-консультанта - відповідального за
приймання товару в нічний час,
погрожуючи звільненням з роботи в разі,
якщо вона відмовиться виконувати дане
розпорядження керівництва.

На думку позивача метою незаконного
переведення була спроба примусити її
звільнитись з роботи за власним
бажанням.

Зняли позивача з нічних змін тільки
після того, як ОСОБА_5 дізналася про
обрання позивача керівником
профспілкової організації ТОВ «Зара
Україна».

Позивач вважає, що її було переведено
на іншу роботу у нічний час в порушення
вимог ст. 175 КЗпП України, оскільки вона
є одинокою матір'ю, а такий режим роботи
не дозволяв їй приділяти достатньої
уваги неповнолітній дитині.

Внаслідок незаконного переведення на
іншу роботу в межах підприємства
позивачу була завдана моральна шкода, а
також душевні страждання, які
полягають в тому, що позивач і її дитина
є постраждалими від Чорнобильської
катастрофи, у зв'язку з чим у позивача
ослаблена імунна система. За період,
починаючи з червня місяця 2013 року по
теперішній час, позивач декілька разів
знаходилась на лікарняному і витратила
на лікування декілька тисяч гривень. На
сьогоднішній день для відновлення
здоров'я позивачу необхідно зробити
декілька хірургічних операцій, після
кожної з яких потрібен тривалий
реабілітаційний період, а це потребує
фінансових витрат.

З урахуванням викладеного позивач
просить стягнути з відповідача
моральну шкоду в розмірі 150000 грн.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали, просили їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечували проти позову,
пояснивши, що позивач пропустила строк
на звернення до суду із заявою про
вирішення трудового спору, а також не
надала жодних доказів того, що
перенесені нею захворювання зумовлені
саме неправомірними діями відповідача,
не вказала, які саме дії відповідача
призвели до моральних страждань, в
зв'язку з чим позивач не обґрунтувала
заявлений нею розмір моральної шкоди.

Вислухавши пояснення позивача та
представників сторін, дослідивши
докази, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом
встановлено, що позивач ОСОБА_1 була
прийнята на роботу до ТОВ «Зара
України» 23.02.2010 року на посаду
продавця-консультанта.

Наказом керівника ТОВ «Зара Україна»
від 13.04.2012 року позивач ОСОБА_1
переведена на посаду старшого
продавця-консультанта.

В своїх поясненнях позивач зазначила,
що у лютому 2013 року після конфлікту з
керівником відділу з персоналом ТОВ
«Зара Україна» ОСОБА_5, її перевели без
її згоди на посаду старшого
продавця-консультанта -
відповідального за приймання товару в
нічний час, погрожуючи звільненням з
роботи в разі, якщо позивач відмовиться
виконувати дане розпорядження
керівництва.

В листопаді 2013 року позивач зверталася
із заявами до прокуратури
Шевченківського району м. Києва,
Територіальної державної інспекції з
питань праці у м. Києві з приводу
незаконного примушення її працювати у
нічний час.

Територіальною державною інспекцією
з питань праці у м. Києві було
проведено перевірку в ТОВ «Зара
Україна», за результатами якої був
складений Акт перевірки додержання
суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 09.12.2013 року,
згідно якого у порушення вимог ст. 175
КЗпП України, у ТОВ «Зара Україна» до
робіт у нічний час залучалась жінка, а
саме: працівниця ОСОБА_1 з лютого по
вересень 2013 року працювала у нічні
зміни, що підтверджується табелями
обліку затраченого робочого часу
посадових осіб та співробітників ТОВ
«Зара Україна» за період з лютого по
вересень 2013 року.

Крім того, головним державним
інспектором праці був складений
протокол про адміністративне
правопорушення за ч. 1 ст. 41 КУпАП
відносно генерального директора ТОВ
«Зара Україна» ОСОБА_4

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 25.12.2013 року ОСОБА_4 було
звільнено від адміністративної
відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.
41 КУпАП, обмежившись усним
зауваженням.

Із змісту даної постанови вбачається,
що згідно письмових пояснень ОСОБА_4,
зазначених в протоколі про
адміністративне правопорушення,
працівниця ОСОБА_1 була залучена до
роботи в нічний час за її власним
проханням у зв'язку із тяжким
матеріальним становищем останньої. На
даний час ОСОБА_1 до роботи в нічний час
не залучається.

Про те, що ОСОБА_1 була залучена до
роботи в нічний час за її власним
проханням, також зазначено в
доповідній менеджера ОСОБА_3,
адресованої генеральному директору
ТОВ «Зара Україна».

Таким чином, судом встановлено, що
позивач була залучена до роботи у
нічний час за її власним проханням.

Доводи позивача, що з боку керівника
відділу по роботі з персоналом ТОВ
«Зара Україна» ОСОБА_5 були погрози
звільнення її з роботи в разі відмови
виконувати роботу в нічний час, суд не
приймає до уваги, оскільки позивачем, у
відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
не надано жодних доказів на
підтвердження вказаного.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Пунктом 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» передбачено, що судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст. 237-1
КЗпП за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин
(незаконного звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умовах
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Згідно п.п. 3, 5 вищевказаної Постанови
під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правої відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправними діяннями заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 58 ЦПК України
сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Позивачем не доведено, що перенесені
нею захворювання зумовлені саме
неправомірними діями відповідача.

Як на підтвердження заподіяної
моральної шкоди позивач надала до суду
виписку з медичної картки за період з
15.02.2013 року по 20.03.2014 року, в якій
перераховані захворювання на які
хворіла позивач. Однак позивач не
зазначила, яким саме чином вказані
захворювання пов'язані з діями
відповідача.

Виписку з карткового рахунку
позивача, з якої вбачається, що остання
періодично придбавала в аптеках
відповідні покупки, суд вважає
неналежним доказом, оскільки із даної
виписки неможливо встановити, які ліки
придбавалися позивачем.

Отже, виходячи з викладеного вище,
позивачем ОСОБА_1 не було надано жодних
доказів на підтвердження факту
заподіяння їй моральних страждань або
втрат немайнового характеру, зокрема
не було надано доказів щодо розміру
моральної шкоди, на який претендує
позивач, в зв'язку чим суд приходить до
висновку про необґрунтованість та
безпідставність позовних вимог
позивача щодо стягнення заявленої нею
суми моральної шкоди з відповідача.

Твердження представника відповідача,
що однією із підстав для відмови у
позові є пропущення позивачем
тримісячного строку звернення до суду
у відповідності до ч. 1 ст. 233 КЗпП
України, суд не приймає до уваги з
огляду на наступне.

Відповідно до змісту роз'яснень, які
містяться у п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992
«Про практику розгляду судами трудових
спорів», встановлені статтями 228, 233
КЗпП строки звернення до суду
застосовуються незалежно від заяви
сторін…Якщо місячний чи тримісячний
строк пропущено без поважних причин, у
позові може бути відмовлено з цих
підстав. Оскільки при пропуску
місячного і тримісячного строку у
позові може бути відмовлено за
безпідставністю вимог, суд з'ясовує не
лише причини пропуску строку, а всі
обставини справи права і обов'язки
сторін.

Таким чином, положенням КЗпП України
строк звернення застосовується лише у
випадку обґрунтованості позову. У разі,
якщо вимоги позову є необґрунтованими,
то суд має відмовити в його задоволенні
за необґрунтованості.

Керуючись ст.ст. 175, 232, 233, 237-1 КЗпП
України, ст.ст. 10, 57, 58, 59, 60, 88, 212, 213, 215, 218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Зара
Україна» про відшкодування моральної
шкоди залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя