Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/824/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Мохонько В. В.
Доповідач Чорнобривець О. С.
УХВАЛА

Іменем України

17.04.2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді -
Чорнобривець О.С.

суддів - Кіселика
С.А.

Кодрула М.А.

за участю секретаря - Кечкіна
А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 28 січня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Держави
Україна в особі Кабінету Міністрів
України, Державної казначейської
служби України в Кіровоградській
області про відшкодування моральної
шкоди,-

встановила:

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 28 січня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3
до Держави Україна в особі Кабінету
Міністрів України, Державної
казначейської служби України в
Кіровоградській області про
відшкодування моральної шкоди

В апеляційній скарзі позивач
просить рішення суду першої інстанції
скасувати з підстав порушення судом
норм матеріального і процесуального
права та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Крім того, в апеляційній
скарзі позивач ставить питання про
скасування ухвал Кіровського
районного суду м. Кіровограда про
відмову у задоволенні заяви позивача
про відвід судді Мохонько В.В.,
постановлених 14 січня 2014 року та 28
січня 2014 року, а також ухвали суду від 28
січня 2014 року, якою відмовлено у
задоволенні заяви позивача про заміну
первісного відповідача та заміну
предмету позову.

В судовому засіданні суду
апеляційної інстанції позивач
підтримав доводи апеляційної скарги.
Представники відповідача Антонов А.А.,
Суворов О.М. заперечували проти доводів
апеляційної скарги, просили рішення
залишити без змін.

Відповідач - Державна казначейська
служба України в особі Головного
управління Державної казначейської
служби України в Кіровоградській
області, належним чином повідомлений
про час та місце розгляду справи, до
суду апеляційної інстанції не прибув.

Неявка сторони за умов належного
повідомлення про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи (ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, відповідно до
ст.306 ЦПК України, вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 21.05.2013
року ОСОБА_3 звернувся до Кіровського
райсуду м. Кіровограда з позовом до ПАТ
«Кіровоградобленерго» про захист прав
споживача.

Одночасно з подачею
позову подав до суду заяву про
забезпечення позову.

Справу передано на
розгляд судді Кіровського районного
суду м. Кіровограда Бершадській О.В.

Зазначав, що бездіяльністю
судді Кіровського районного суду м.
Кіровограда Бершадської О.В., яка
полягала в невидачі, на неодноразові
звернення, ухвали суду про розгляд
заяви про забезпечення позову у
зазначеній цивільній справі, що
призвело до відключення його будинку
від електричної енергії та завдало
йому моральної шкоди, на відшкодування
якої з підстав, передбачених п.6 ст.1176 ЦК
України, просив стягнути з Держави
Україна 108 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції прийшов
до висновку, що підстави для
задоволення позову до Держави Україна
в межах його обґрунтування, відсутні.
Зазначив, що посилання позивача на ст.
1176 ЦК України, є помилковими, оскільки
матеріальна та моральна шкода,
заподіяна при здійсненні правосуддя,
відшкодовується державою відповідно
до ст. 62 Конституції України лише
безпідставно засудженій особі в разі
скасування вироку як неправосудного.

Колегія суддів, не
погоджуючись у повному обсязі з
висновками суду, вважає прийняте
рішення по суті правильним.

Так, з позовної заяви убачається,
що правовою підставою заявлених вимог
позивач зазначив, зокрема положення п.6
ст.1176 ЦК України, відповідно до якої
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі внаслідок іншої незаконної дії
або бездіяльності чи незаконного
рішення органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
органу досудового розслідування,
прокуратури або суду, відшкодовується
на загальних підставах.

Отже, предметом доказування у
даній справі є факт бездіяльності
судді щодо розгляду заяви позивача про
забезпечення позову та факт завдання
моральної шкоди позивачу у разі
невідповідності дії судді вимогам ЦПК.

Суд, вирішуючи справу, правильно
зазначив ст.1176 ЦК України, якою
врегульовані виникли правовідносини,
проте не звернув уваги на п. 6
зазначеної статті, помилково
витлумачив матеріальний закон та
послався на Закон України „Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду", який є
спеціальним законом і застосуванню у
межах даної справи не підлягає.

Проте, правильним є посилання суду
на ст.23 ЦК України та Постанову Пленуму
Верховного Суду України №4 від
31.03.1995року „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
шкоди" щодо визначення моральної шкоди
та підстав задоволення вимог на її
відшкодування.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Порядок вирішення питань щодо
забезпечення позову врегульовані
ст.152,153 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України
заява про забезпечення позову
розглядається у день її надходження
без повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі. Заява
про забезпечення позову підлягає
розгляду одночасно або після відкритті
провадження у справі, за виключенням
встановленим ч.4 ст.151 цього Кодексу.

Дослідженими апеляційним судом,
у порядку задоволення клопотання
позивача ОСОБА_3, матеріалами
цивільної справи (№ 404/4834/13-ц, 2/404/2093/13), у
межах якої розглядалась заява ОСОБА_3
про забезпечення позову,
підтверджується, що таку заяву
позивачем було подано до Кіровського
районного суду м. Кіровограда
21.05.2013року одночасно з позовом до ПАТ
«Кіровоградобленерго» про захист прав
споживача.

23.05.2013року ухвалою судді
Бершадськой О.В. відкрито провадження у
справі та в цей же день постановлено
ухвалу про залишення заяви про
забезпечення позову без руху з підстав
невідповідності заяви вимогам ст.151 ЦК
України(а.с.12-13).

24.05.2013року копія цієї ухвали була
направлена позивачу ОСОБА_3 для
виконання, що підтверджується наявним
у матеріалах справи супровідним
документом суду за № 25816 від
24.05.2013року(а.с.15).

Згідно поштового повідомлення,
позивачем ухвала суду отримана
30.05.2013року(а.с.18).

Відповідно до ст.222 ЦК України,
особам, які не були присутні у судовому
засіданні, копії судового рішення
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення протягом
двох днів з дня його складання або за
їх зверненням вручаються їм під
розписку безпосередньо в суді.

З огляду на встановлені
обставини, суддя, відповідно до вимог
ст.122 та 152 ЦК України, відкривши
провадження у справі, у цей же день
розглянула заяву про забезпечення
позову і у встановлений строк, згідно
відмітки канцелярії суду,
процесуальний документ було
відправлено позивачу.

Доказів того, що позивач звертався із
заявою про отримання ухвали
безпосередньо у суді, та у порушення ст.
222 ЦК України, йому було відмовлено, у
матеріалах справи немає.

Таким, чином, посилання позивача на
бездіяльність судді, яка полягала у
зволіканні розгляду заяви про
забезпечення позову та вчасному
наданні копії постановленої нею
ухвали, не доведені дослідженими
доказами. За таких підстав позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно ч.2 ст. 293 ЦПК
України, заперечення на ухвали, що не
підлягають оскарженню окремо від
рішення суду, включаються до
апеляційної скарги на рішення суду.
Тому, суд бере до уваги доводи позивача,
щодо оскарження зазначених ухвал суду,
в якості заперечення на вказані ухвали.

Постановлені судом першої
інстанції під час розгляду справи
ухвали про відмову у задоволенні заяви
позивача про відвід судді Мохонько В.В.,
від 14 січня 2014 року та 28 січня 2014 року,
а також ухвала суду від 28 січня 2014 року,
якою відмовлено у задоволенні заяви
позивача про заміну первісного
відповідача та заміну предмету позову,
не підлягають оскарженню окремо від
рішення суду.

Приймаючи до уваги доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
убачає порушень при вирішенні судом
заяви про відвід судді Мохонько В.В.,
оскільки наведені у заяві підстави для
відводу судді не є переконливими і не
викликають сумніву щодо
неупередженості суді. Тому не можуть
бути самостійною підставою для
скасування рішення суду з підстав,
передбачених п.4 ч.1 ст.3209 ЦПК України.

Також обґрунтованою є відмова суду
у задоволенні заяви позивача про
заміну відповідача на належного, яким
на думку позивача у даній справі має
бути Верховний Суд України, оскільки
ст.33 ЦПК України передбачає заміну
відповідача за клопотанням позивача у
разі, якщо позов пред'явлено до
неналежного відповідача. Залучені до
участі у справі відповідачі є
належними. Крім того, заява позивача
про покладення на Верховний Суд
України обов'язку вибачитися перед ним
за допущену суддею бездіяльність, не
стосується предмету позову, тому заяву
не можна вважати заявою про зміну
предмету позову, до того ж така вимога
не відповідає способу захисту,
визначеному ст.16 ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
і не підлягають задоволенню.

Рішення суду ухвалено відповідно
до наданих сторонами доказів, не може
бути скасовано правильне по суті і
справедливе рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1
ст.307, ст.ст.308, 313,314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3,
відхилити.

Рішення Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 28 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: