Справа № 185/1254/14-ц
Провадження № 2/185/1004/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року Павлоградський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі головуючого судді
Болдирєвої У.М.

при секретарі Муржиєвій І.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Кучинова С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Павлограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
розірвання кредитного договору,
визнання договору виконаним у повному
обсязі та зустрічним позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

03 лютого 2014 року позивач звернувся з
позовом до відповідача про розірвання
кредитного договору, визнання договору
виконаним у повному обсязі,
посилаючись на те, що 12 квітня 2006 року
між ним та відповідачем був укладений
договір про надання споживчого кредиту
строком до 12 квітня 2007 року в сумі 1352
грн.

До 15 вересня 2006 року він сплачував
кредит, після чого перестав сплачувати,
оскільки загубив кредитний договір і
не знав як і скільки сплачувати. Він
розраховував на те, що працівники банку
зв'яжуться з ним з приводу несплати
кредиту та нададуть відповідні
пояснення, але ніхто з ним не зв'язався,
тому він вирішив, що оскільки вартість
придбаного товару вже сплачено для
банку цього достатньо.

Дія договору скінчилася 12 квітня 2007
року і протягом строку позовної
давності банк не звертався до нього з
приводу погашення боргу.

У вересні 2011 року на його мобільний
телефон зателефонував працівник банку
та повідомив про наявність
заборгованості за кредитним договором
в сумі 8600 грн.

Маючи намір сплатити банку суму згідно
договору, а саме 1352 грн у вересні 2011
року він зробив один платіж по кредиту
в сумі 50 грн.

07 червня 2012 року працівник банку
запропонував йому подати заяву з
проханням реструктуризації боргу і
сплачувати частинами суму 3600 грн. Він
подав до банку таку заяву і почав
сплачувати частинами зазначену суму,
але по закінченню строку, на який він
писав заяву, всієї суми боргу не
сплатив.

У липні 2013 року він звернувся до банку з
проханням продовжити строк сплати
боргу, але йому повідомили, що ніякої
реструктуризації та списання боргу
йому не надавалося.

Він вважає, що повністю сплатив кредит
у сумі 2236 грн 63 коп. Нараховану банком
суму заборгованості 13 279 грн 98 коп він
не має можливості сплатити, оскільки у
2008 році він був засуджений, у зв'язку з
чим не міг влаштуватись на роботу і не
мав постійного заробітку, крім того
наслала світова криза, що на думку
позивача є істотною зміною обставин,
якими він керувався при укладенні
договору.

Тому позивач просить розірвати
кредитний договір від 12 квітня 2006 року,
укладений між ним та відповідачем,
визнати цей договір виконаним у
повному обсязі.

14 березня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
подав зустрічну позовну заяву про
стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за
кредитним договором від 12 квітня 2006
року, що виникла у зв'язку з неналежним
виконанням позичальником своїх
зобов'язань станом на 11 березня 2014 року
в сумі 10 090 грн 09 коп і складається з
наступного:

- заборгованість по процентам за
користування кредитом 2707 грн 57 коп,

- пеня 7382 грн 52 коп.

У судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги, зустрічний
позов не визнав, пояснив, що борг за
кредитом був ним частково сплачений
вже після спливу строку позовної
давності і це не є підставою для
зупинення або переривання строку
позовної давності.

Представник відповідача первісний
позов не визнав, зустрічний позов
підтримав, посилаючись на те, що
частковим погашення боргу у 2011 та 2012
році ОСОБА_1 підтвердив наявність
заборгованості та визнав свій
обов'язок по її погашенню.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
первісний та зустрічний позови
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Частиною другою статті 652 ЦК України
передбачено, що в разі недосягнення
сторонами згоди щодо приведення
договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний за наявності одночасно
таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Отже для розірвання договору у разі
істотної зміни обставин необхідно
наявність всіх перелічених умов
одночасно.

До того ж, вимагаючи розірвання
договору, на підставі статті 652 ЦК
України на позивача покладається, у
відповідності до статті 60 ЦПК України,
обов'язок довести ті обставини, на які
він посилається як на підставу своїх
вимог.

Позивачем не доведено наявності всіх
чотирьох умов, необхідних для
розірвання кредитного договору у
зв'язку із істотною зміною обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору.

Відсутність постійного заробітку у
позивача не є обставиною, яку було б
неможливо усунути, оскільки позивач є
працездатною особою і міг докласти
зусиль для поліпшення свого
матеріального становища.

Позивач був засуджений у 2008 році вже
після закінчення дії договору, у місцях
позбавлення волі не перебував і мав
можливість вжити заходів для
працевлаштування.

Світова фінансова криза є явищем, яке
не належить до обставин непереборної
сили, що позбавляють позивача
необхідності виконувати умови
укладеного договору.

Розірвання договору у зв'язку зі
спливом строку позовної давності
діючим законодавством не передбачено.

Вимоги позивача про визнання
кредитного договору виконаним у
повному обсязі задоволенню не
підлягають, оскільки такий спосіб
захисту цивільного права не
передбачений ст. 16 ЦК України, а також
не встановлений законом або договором.

Відповідно до укладеного договору від
12 квітня 2006 року (а.с.19), який
складається з заяви позичальника та
умов надання споживчого кредиту
фізичним особам, ОСОБА_1 отримав кредит
у розмірі 1352 грн на споживчі цілі -
придбання мобільного телефону з
кінцевим терміном повернення 12 квітня
2007 року.

Як передбачено ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України
передбачено, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону
України "Про захист прав споживача"
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Строк виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором
закінчився 12 квітня 2007 року.

Протягом трирічного строку - з квітня
2007 року по квітень 2010 року ОСОБА_1 не
вчиняв жодних дій, що свідчили б про
визнання ним свого боргу.

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся
до суду з позовом у березня 2014 року,
тобто з пропуском трирічного строку
позовної давності, що є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Обставин, що могли бути підставою для
зупинення або переривання перебігу
позовної давності у судовому засіданні
не встановлено.

Предметом первісного позову є захист
прав споживачів, за подання такого
позову позивачі звільняються від
сплати судового збору відповідно до ч. 3
ст. 22 Закону України "Про захист прав
споживачів". Тому сплачений при подачі
позовної заяви ОСОБА_1 судовий збір
(а.с.1-2) підлягає поверненню позивачу.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 212- 214 ЦПК України, суд.

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
розірвання кредитного договору,
визнання договору виконаним у повному
обсязі та зустрічного позову
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Управлінню Державного казначейства
м.Павлограда ГУ ДКСУ у
Дніпропетровській області повернути
ОСОБА_1 судовий збір в загальній сумі -
229 (двісті двадцять дев'ять) грн 40 коп,
сплачений на рахунок 0032 ВДК у
м.Павлограді, код отримувача 37936856, МФО
805012 згідно квитанцій № 290, 291 від 04.07.2013
року.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Павлоградський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: У. М. Болдирєва