Пр. № 2/333/741/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого - судді
Кулик В.Б.,

при секретарі
Довгаль А.Г.,

за участю представника позивача Магда
В.Ю., відповідача ОСОБА_2 розглянувши у
відкритому судовому засіданні, в залі
суду в м. Запоріжжя, цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося
до Комунарського районного суду м.
Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що 20.12.2007 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_3 було укладено договір кредиту №
238М/07/Е.

Предметом договору кредиту є надання у
тимчасове користування на умовах
повернення, строковості, платності,
забезпеченості та цільового характеру
використання грошових коштів в сумі 25
000 грн., зі сплатою 28% річних та порядком
погашення суми основної
заборгованості до 20 числа кожного
місяця згідно з графіком, з кінцевим
терміном повернення заборгованості
19.12.2009 року, на умовах визначених
договором кредиту.

Позивач вказує на те, що відповідач
ОСОБА_3 не дотримується порядку
погашення кредитних коштів, а саме
щомісячного погашення заборгованості
по кредиту, чим порушує умови договору
кредиту. В зв'язку з необхідністю
належного виконання зобов'язань за
договором кредиту, щодо своєчасного
погашення кредиту та відсотків, на
адресу відповідача, було направлено
досудову вимогу для сплати
простроченої заборгованості по
кредиту. Зазначена вимога, направлена
відповідачу, залишилась без розгляду
та задоволення. Таким чином, станом на
10.09.2013 року, згідно з розрахунком,
заборгованість за договором кредиту №
238М/07/Е від 20.12.2007 року становить 23 506 грн.
01 коп.

Крім цього, позивач вказує на те, що
відповідно до п. 1.3. договору кредиту, в
якості забезпечення виконання своїх
зобов'язань, між банком та
відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_2, 20.12.2007
року було укладено договір поруки №
238М/07/Е/1п.

Таким чином, відповідачі є солідарними
боржниками за договором кредиту.

Посилаючись на зазначене, просить
стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Укрсоцбанк»
заборгованість за договором кредиту №
238М/07/Е від 20.12.2007 року в сумі 23 506 грн. 01
коп. та судові витрати в розмірі 235 грн.
06 коп.

У судовому засіданні представник
позивача, посилаючись на обставини,
викладені у позові, на позовних вимогах
наполягає і просить суд їх
задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явилася, про дату, час та місце
розгляду справи була повідомлена
своєчасно та належним чином, 18.02.2014 року
надала суду письмові заперечення, у
яких позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк»
не визнала у повному обсязі,
зазначивши, що позивачем не надано
жодних належних та допустимих доказів
наявності заборгованості. Крім того,
вважає, що позивачем пропущено строк
позовної давності, оскільки згідно з
розрахунком наданим банком, остання
оплата, яка була здійснена нею -
відбулась 19.02.2009 року, в той час, як банк
звернувся до суду із вказаним позовом
лише у листопаді 2013 року. Відповідач
ОСОБА_3, із посиланням на обставини,
викладені у запереченнях на позовну
заяву, просить відмовити ПАТ
«Укрсоцбанк» у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнала у повному
обсязі, надала письмові заперечення, у
яких зазначає, що до теперішнього часу
жодного повідомлення про наявність у
ОСОБА_3 заборгованості перед банком не
отримувала. Вважає, що на теперішній
час порука є припиненою, оскільки
позивач не пред'явив до поручителя
вимогу протягом шестимісячного строку,
встановленого ст. 559 ЦК України.
Відповідач ОСОБА_2, із посиланням на
обставини, викладені у запереченнях на
позовну заяву, просить відмовити ПАТ
«Укрсоцбанк» у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача, дослідивши
матеріали справи, встановив наступне.

20.12.2007 року між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
«Укрсоцбанк», правонаступником якого є
позивач, та ОСОБА_3 було укладено
договір кредиту № 238М/07/Е.

Пунктом 1.1. кредитного договору
передбачено, що кредитор
зобов'язується надати позичальнику
грошові кошти на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання у сумі 25 000 грн.
зі сплатою 28 процентів річних та
комісій, в розмірі та порядку,
визначеними тарифами на послуги по
наданню кредитів, які містяться в
додатку 1 до цього договору, що є
невід'ємною складовою частиною цього
договору та порядком повернення
кредиту згідно з графіком, що міститься
в додатку 2 до цього договору, який є
невід'ємною складовою частиною цього
договору, та з кінцевим терміном
погашення заборгованості за кредитом
не пізніше 19.12.2009 року, на умовах
визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору
кредитні кошти надавалися відповідачу
ОСОБА_3 на поточні потреби.

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_3
свого зобов'язання за договором не
виконала, грошові кошти у строк до
19.12.2009 року не повернула.

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що станом на 10.09.2013 року
заборгованість за договором кредиту №
238М/07/Е становить 23 506 грн. 01 коп., з яких:
заборгованість за договором кредиту - 10
125 грн. 99 коп.; заборгованість за
відсотками - 11 729 грн. 20 коп.; пеня за
несвоєчасне повернення відсотків - 1 531
грн. 38 коп.; інфляційні витрати за
кредитом - 60 грн. 76 коп.; інфляційні
витрати за відсотками - 58 грн. 69 коп.

20.12.2007 року між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
«Укрсоцбанк», правонаступником якого є
позивач, та ОСОБА_3, в якості
позичальника, ОСОБА_2, в якості
поручителя, було укладено договір
поруки № 238М/07/Е/1п.

Згідно з п. 1.1 договору поруки
поручитель зобов'язується перед
кредитором солідарно відповідати за
виконання позичальником у повному
обсязі зобов'язань за договором
кредиту № 238М/07/Е від 20.12.2007 року, а саме:
повернення суми кредиту, сплати
відсотків за користування кредитом,
комісій, а також можливої неустойки у
розмірі та у випадках, передбачених
договором кредиту.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу
України передбачено, що до відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 71
Цивільного кодексу України, тобто
норми про договір позики.

На підставі ч. 1 ст. 1049 Цивільного
кодексу України позичальник,
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу
України передбачено, що розмір
процентів та порядок їх сплати за
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозиції, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Згідно зі ст. ст. 610, 612 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом. Боржник, який прострочив
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливості виконання, що
випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного
кодексу України, якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму,
відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, на підставі ч. 2 якої боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший
процентів не встановлений договором
або законом.

На підставі ст. 617 Цивільного кодексу
України особа, яка порушила
зобов'язання, звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили. Не вважається
випадком, зокрема, відсутність у
боржника відповідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватись виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Статтею 554 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно зі ст. 543 Цивільного кодексу
України у разі солідарного обов'язку
боржників кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або в
повному обсязі як від усіх боржників
разом, так і від будь-якого з них окремо.

В матеріалах справи є розрахунок
заборгованості за кредитом, наданий
позивачем. Будь-яких доказів, які б
спростували наданий розрахунок
заборгованості, процентів та пені за
кредитним договором, відповідачами
суду не надано.

Згідно зі ст. 631 ЦК України строком
договору саме є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено,
що за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання, перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Статтею 264 ЦК передбачено, що позовна
давність переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу.

Відповідно до умов договору позовна
давність встановлена законом
договором не збільшувалась (ч. 1 ст. 259 ЦК
України).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору
кінцевим терміном погашення
заборгованості за кредитом є 19 грудня
2009 року.

Згідно з відміткою канцелярії суду на
примірнику позовної заяви позивач
звернувся до суду 30 грудня 2013 року,
тобто через 3 роки з моменту настання
строку виконання зобов'язання у
повному обсязі.

Норми ст. 256 Цивільного кодексу України
визначають, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності є підставою
для відмови у позові.

Відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду з
письмовою заявою про застосування
строків позовної давності.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Остання сплата за кредитом
позичальником була здійснена 19 лютого
2009 року.

Тобто, у даному випадку з 20.02.2009 року і
починається перебіг трирічного строку
позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Крім зазначеного, відповідно до п. 7 ч. 13
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів» кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Відповідно до п. 31 Постанови № 5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
враховуючи положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», суди
мають виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі. Оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

З огляду на те, що законом взагалі
заборонено вимагати повернення
споживчого кредиту за межами строку
позовної давності, а факт звернення
банку за захистом своїх прав був за
межами позовної даності, то строк
давності виданого споживчого кредиту
минув.

Таким чином, у зв'язку із викладеним,
аналізуючи зібрані у справі докази та
вимоги чинного законодавства,
приймаючи до уваги положення ст. 11
Цивільного процесуального кодексу
України щодо розгляду справ в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, враховуючи
обставини справи, суд приходить до
висновку про те, що позивачем пропущена
позовна давність, клопотання про
поновлення позовної давності
представник позивача не заявляв, а тому
у задоволені позову слід відмовити.

Відповідно підстави для задоволення
вимог про стягнення заборгованості з
відповідача ОСОБА_2, як з поручителя,
відсутні.

У зв'язку з тим, що у задоволенні позову
відмовлено у повному обсязі,
відповідно до ст. 88 ЦПК України
понесені позивачем судові витрати по
сплаті судового збору за подання
позовної заяви до суду, не підлягають
стягненню з відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись п. 7
ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», ст. 257 ЦК України, п. 31
Постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», ст. ст. 10, 11, 57,
58, 60, 88, 209, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
В.Б. Кулик