Справа № 127/6989/13-ц Провадження №
22-ц/772/1195/2014Копія Головуючий в суді
першої інстанції:Іщук Т. П.Категорія:
37Доповідач: Медяний В. М.
У Х В А Л А

Апеляційного суду
Вінницької області

від 28 квітня 2014
року

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :

Головуючого: Медяного В.М.,

Суддів : Матківської М.В., Шемети Т.М.,

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

за участю сторін у справі: позивача
ОСОБА_2 та її представника - адвоката
ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,
відповідача ОСОБА_6 та його
представника - адвоката ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
права власності на частку квартири,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 25 квітня 2013
року, -

в с т а н о в
и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про визнання права власності на 1/2
частку квартири.

Посилається на те, що з 1973 року вона
перебувала в шлюбі з ОСОБА_8 та
починаючи з 1977 року вони почали
проживати у АДРЕСА_1. Відповідно до
договору №397 від 17.02.1992 року дана
квартира була ними викуплена у міської
ради та зареєстрована за її чоловіком
ОСОБА_8 Згідно свідоцтва про розірвання
шлюбу 24.11.2009 року шлюб між ними було
розірвано. Однак вони продовжували
проживати у спільній квартирі і жодних
спорів з приводу її розподілу у них не
виникало.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер, після
чого відкрилась спадщина на все
належне йому майно, в тому числі і на
спірну квартиру. Спадкоємцями першої
черги після смерті колишнього її
чоловіка є його діти ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, які заперечують її право
власності на спірну квартиру. У зв`язку
з чим, вона позбавлена можливості
реалізувати своє право власності на
частку в цій квартирі. Однак, вона
вважає, що спірна квартира є спільною
сумісною власністю як її, так і
покійного її колишнього чоловіка
ОСОБА_8, так як право власності на
квартиру ними було набуто іще за час
перебування їх в шлюбі.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 25 квітня 2013 року
позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано право
власності на 1/2 частки квартири
АДРЕСА_1, яка складає 11/250 будинку.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір в
розмірі 3 441,00 грн. (а.с.44).

В апеляційній скарзі відповідач у
справі ОСОБА_6 просить рішення суду
першої інстанції від 25 квітня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.
Зазначає, що рішення суду є незаконним
і необґрунтованим через порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, висновки суду щодо
обставин справи не відповідають
дійсності.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції ОСОБА_6 та його
представник - адвокат ОСОБА_7
апеляційну скаргу повністю підтримали
та просили її задовольнити,
посилаючись на викладені в ній доводи.

Позивач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_3, а також відповідачі ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнали та
заперечили проти її задоволення,
посилаючись на її безпідставність та
необґрунтованість.

Разом з тим позивач ОСОБА_2 подала до
суду заяву про залишення її позову без
розгляду на підставі ч. 1 ст. 310 ЦПК
України.

Відповідачі у справі ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_9 не
заперечували проти задоволення даної
заяви та відповідно скасування в
апеляційному порядку рішення суду із
залишенням позовної заяви ОСОБА_2 без
розгляду.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення сторін у
справі та їх представників, що
з'явилися до суду, дослідивши матеріали
справи та заяву ОСОБА_2, про залишення
позову без розгляду, вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, а рішення суду
першої інстанції до скасування із
залишенням позовної заяви без
розгляду, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для справи.

Апеляційний суд на виконання вимог
ст.303 ЦПК України під час розгляду
справи в апеляційному порядку,
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції встановив та
виходив з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8
перебували в шлюбі з 16.10.1973 року. 24
листопада 2009 року шлюб між ними було
розірвано, про що свідчить свідоцтво
про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1,
видане відділом реєстрації актів
цивільного стану Вінницького міського
управління юстиції Вінницької області
14.11.2012 року.

17 лютого 1992 року ОСОБА_8 уклав
договір №397 з міською радою народних
депутатів м. Вінниці, предметом якого є
купівля 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1
жилою площею 41,0 кв.м., загальною площею
54,0 кв.м., яка складає 11/500 будинку. Право
власності зареєстроване ВООБТІ 07.03.1992
року в книзі записів 25, реєстровий
номер 1180.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_2. Після його
смерті відкрилась спадщина,
спадкоємцями першої черги є: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6. Інших спадкоємців
першої черги не має.

Таким чином, місцевий суд
враховуючи положення ст.22 КпШС України,
ст.368, 372 ЦК України, а також
встановлення судом факту придбання
ОСОБА_2 та померлим ОСОБА_8 спірної
квартири в період шлюбу, прийшов до
висновку, що дана квартира є об'єктом
права спільної сумісної власності, а
позивачка є суб'єктом даних
правовідносин, а тому має право на 1/2
частки вказаної квартири.

Проте, колегія суддів не може повністю
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції.

Так, частиною 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» роз'яснено, що відповідно до
статей 55, 124 Конституції України та
статті 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Суд у своєму рішенні зазначив, що
відповідачі в судове засідання не
з'явилися, а натомість до суду надійшли
їх заяви відповідно до яких вони позов
визнають, просять справу розглядати
без їх участі.

Проте, колегія суддів не може з цими
висновками суду погодитись, з огляду на
наступне. Дійсно в матеріалах справи на
а.с. 35, 36 наявні поштовий конверт та
заява від 22 квітня 2013 року від імені
ОСОБА_6 у якій він зазначає про те, що не
заперечує щодо задоволення вказаного
позову, просить розгляд справи
проводити у його відсутність.

Разом з тим встановлено та не
заперечувалось іншими сторонами у
справі те, що дану заву ОСОБА_6 не
підписував та до суду поштою не
направляв. Про розгляд судом
зазначеної справи йому стало відомо зі
слів інших відповідачів у справі, так
як у той час він перебував за межами
України. З приводу зазначених фактів
ним подано заяву до відповідних
правоохоронних органів про відкриття
кримінального провадження.

Таким чином колегія суддів переконана,
що дане рішення суду постановлене з
порушенням норм процесуального права,
зокрема щодо повідомлення відповідача
ОСОБА_6 про час і місце розгляду справи,
а тому підлягає скасуванню. Суд першої
інстанції належним чином не перевірив
чи дійсно дана заява написана самим
ОСОБА_6 та надіслана ним поштою до суду,
а тому дійшов передчасного висновку
про задоволення даного позову.

Відповідно до вимог ч.1 ст.310 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу.

Згідно п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України суд
постановляє ухвалу про залишення заяви
без розгляду, якщо позивач подав заяву
про залишення позову без розгляду.

Частиною 1 пунктом 4 статті 307 ЦПК
України встановлено, що за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право постановити ухвалу по
скасування рішення суду першої
інстанції і закриття провадження у
справі або залишення зави без розгляду.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.207 ЦПК
України визначено, що особа, заяву якої
залишено без розгляду, після усунення
умов, що були підставою для залишення
заяви без розгляду, має право
звернутися до суду повторно. Тобто
допускається повторне звернення з
позовом до суду з приводу спору між
тими самими сторонами, про той самий
предмет і з тих самих підстав.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що заява позивача ОСОБА_2 про
залишення її позову без розгляду
підлягає до задоволення, а рішення суду
першої інстанції до скасування із
залишенням позовної заяви без
розгляду..

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.207, 303, 307, 310, 313-315, 317, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Заяву ОСОБА_2 про залишення позову без
розгляду задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 25 квітня 2013 року
скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про визнання права власності на частку
квартири залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :підпис.
В.М. Медяний

Судді :підписи.
М.В. Матківська

Т.М. Шемета

З оригіналом вірно.

Суддя: