№ 437/1773/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї
Н И

05 травня 2014 року Ленінський районний
суд міста Луганська

в складі: головуючого-судді: Кравченко
Н.О.,

при секретарі: Савченко Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, в обґрунтування якого
зазначив, що 01 лютого 2013 року ОСОБА_2
взяла у нього у борг 400 000 грн., які
зобов'язалась повернути до 01 березня 2013
року. Даний факт підтверджується
розпискою, наданою відповідачкою. До
теперішнього часу борг ОСОБА_2 не
повернула. Позивач просив стягнути з
відповідача на свою користь борг у сумі
400 000 грн., та судовий збір у сумі 3654 грн.

У судовому засіданні позовні вимоги
були уточненні та остаточно позивач
просить стягнути з відповідачки борг у
розмірі 300 000 грн., а також судовий збір
за розгляд даного позову у сумі 3000 грн.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив задовольнити.

Представник відповідача позовні
вимоги у судовому засіданні визнав, не
заперечував проти того, що
відповідачка брала у позивача грошові
кошти у сумі, зазначеної у розписці,
однак борг не повернути не мала
можливості.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи у межах заявлених
вимог. Кожна особа, що бере участь у
справі розпоряджається своїми правами
щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.31 ЦПК України
відповідач вправі визнати позов
протягом усього часу розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України
при визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку, встановленому ст.174
цього ж кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Суд, заслухавши думку сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 17 квітня 2013 року
ОСОБА_2 отримала у ОСОБА_1 у борг грошові
кошти у сумі 300 000 грн., які зобов'язалась
повернути до 01 травня 2013 року, про що
написала розписку (а.с.5).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або ж таку
кількість речей того ж роду та якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Суду було надано розписку про
отримання відповідачем у позивача
грошових коштів у сумі 300 000 грн.

Таким чином судом встановлено, що
між сторонами був укладений договір
позики грошових коштів.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу
України визначено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору або
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання мають
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
встановлено якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як встановлено в судовому
засіданні позивач свої обов'язки за
договором позики виконав надав
відповідачу грошові кошти в борг .

Проте свій обов'язок щодо
повернення боргу відповідач у
встановлений у розписці сторонами
строк не виконав.

Тому суд вважає, що сума
заборгованості за договором позики у
розмірі 300 000 грн. підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 526, 625, 1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 10,11,
57, 60, 88, 209, 212-215, 224-226, 232 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІДН НОМЕР_1), яка
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 300
000 (триста тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІДН НОМЕР_1), яка
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір
у сумі 3000 (три тисячі) грн.

Вступна та резолютивна частини рішення
ухвалено в нарадчій кімнаті та
проголошено 05 травня 2014 року.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Луганської області
шляхом подачі через Ленінський
районний суд м. Луганська апеляційної
скарги на рішення суду протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10- ти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий суддя:

Н.О.Кравченко