Кіровський районний суд міста Макіївки
Провадження №
Справа № 268/545/14-ц
З а о ч н е р і ш е н н я
і м е н е м У к р а ї н и
Кіровський районний суд міста
Макіївки Донецької області у складі:
головуючий суддя Перевєрзєв М.М.
участю позивача ОСОБА_1
секретарі Сквернявічюс
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку заочного
провадження, в приміщенні місцевого
суду в місті Макіївка цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання її такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
24 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання
її такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
мотивуючи свої вимоги відсутністю
відповідачки у квартирі без поважних
причин понад встановлені законом
У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав
позовні вимоги, в обґрунтування яких
послався на факти і обставини,
викладені у заяві, та зазначив, що він
разом зі своєю матір'ю ОСОБА_1
зареєстровані та раніше проживали в
квартирі, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1, яка не приватизована і
знаходиться в комунальній власності.
Відповідачка на протязі тривалого часу
зловживає спиртними напоями, веде
антисоціальний спосіб життя. У серпні
2007 року, коли в житловому приміщенні не
залишилося будь-якого майна, яке
можливо було продати й пропити, мати
добровільно залишила квартиру, а його -
дванадцятирічного хлопця кинула на
призволяще. Він став проживати за
місцем її мешкання з бабусею - ОСОБА_3,
яка оформила стосовно нього
опікунство, виховувала та утримувала
його. Протягом цього часу ОСОБА_1
проживала з різними співмешканцями,
ніде не робила, матеріальної допомоги
йому за рішенням суду не надавала.
Фактичне місце її перебування на
теперішній час йому достеменно
невідоме, оскільки відповідачка
повністю втратила зв'язок з їх сім'єю.
Останній раз він бачився з матір'ю
весною 2010 року, коли їй була необхідна
медична допомога, він возив її в
стоматологію. Вона пообіцяла
самостійно знятися з реєстрації в
квартирі, однак не виконала свого
обов'язку за законом про зняття з
обліку за попереднім місцем
проживання та реєстрації у
десятиденний строк після прибуття за
новим місцем проживання.
З того часу ОСОБА_1 у квартирі не
проживає, за місцем реєстрації не
з'являється і нею не цікавиться. Вона не
несе будь-яких обов'язків з утримання
житла і не приймає участі в оплаті
комунальних послуг. У квартирі
відсутні будь-які належні відповідачці
особисті речі і майно, вона не є її
постійним місцем проживання. Факт
непроживання відповідачки в спірному
житловому приміщенні не пов'язаний зі
створенням з його сторони перешкод у
користуванні житлом. Неприязнених
відносин у нього з матір'ю не існує.
Разом з бабусею він зробив в квартирі
ремонт та на теперішній час вона стала
придатною для проживання. Дотепер
відповідачка не виявила наміру
повернутися в спірну квартиру, а її
небажання знятися з реєстрації
позбавляє його отримати субсидію на
оплату комунальних послуг і квартирної
плати, чим суттєво порушуються його
права та законні інтереси. Крім того, на
протязі тривалого часу він за
відповідачку несе по квартирі зайві
витрати по сплаті комунальних
платежів. Будь-якої домовленості між
ними щодо умов користування та
збереження за відповідачкою житла не
Посилаючись на викладене та правове
обґрунтування - з підстав статей 71,72 ЖК
України, позивачка просить суд визнати
ОСОБА_1 такою, що втратила право
користування спірною квартирою у
зв'язку з відсутністю в ній без
поважних причин понад один рік.
Відповідачка ОСОБА_1, яка про час і
місце судового розгляду повідомлена
належним чином, повторно в судове
засідання не з'явилася, не повідомивши
про причини неявки, від неї не надійшло
заяви про розгляд справи за її
відсутності, тому суд за згодою
позивача вважає можливим вирішити
справу за правилами частини 1 статті 224
ЦПК України за відсутності
відповідача, на підставі наявних у ній
даних і доказів, з ухваленням заочного
рішення.

Вислухавши пояснення позивача,
допитавши свідків та дослідивши надані
докази, суд у межах заявлених позовних
вимог (стаття 11 ЦПК України) установив
наступне.

Правовідносини, що виникли між
сторонами щодо права користування
жилим приміщенням, регулюються
положеннями статей 71 і 72 Житлового
кодексу Української РСР, відповідно до
яких при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців. Якщо наймач або члени
його сім'ї були відсутні з поважних
причин понад шість місяців, цей строк
за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору
судом.

Визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Згідно наданого товариством з
обмеженою відповідальністю
«Ремжитлобуд» особового рахунку №
НОМЕР_1, наймачем квартири АДРЕСА_1
значиться ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4 року. В житловому
приміщенні зареєстровані: ОСОБА_1
(невістка), ОСОБА_2 (онук).

Пленум Верховного Суду України в
пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року
№ 2 «Про деякі питання, що виникають у
практиці застосування судами
Житлового кодексу України», висловив
правову позицію, відповідно до якої у
справах про визнання наймача або члена
його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК), необхідно з'ясувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Наймачеві або членові його сім'ї,
який був відсутнім понад встановлений
законом строк без поважних причин, суд
вправі з цих мотивів відмовити в позові
про захист порушеного права (вселення,
обмін, поділ жилого приміщення тощо).

За правилами статей 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ч. 1 ст. 58 ЦПК).

У підтвердження відсутності
відповідачки в спірній квартирі понад
рік позивач надав акти перевірки від 28
березня 2011 року та 20 лютого 2014 року,
складені головою комітету
самоорганізації населення
«Строітель», зі змісту якого
убачається, що ОСОБА_1 не проживає в
квартирі АДРЕСА_1 з 2007 року. Даний факт в
акті підтверджено свідками - жильцями
вказаного житлового будинку: ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Зі змісту рішення виконавчого комітету
Макіївської міської ради від 09 лютого
2011 року № 128/5 встановлено, що підставою
про надання неповнолітньому ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, статусу дитини,
позбавленої батьківського піклування,
є факт того, що його мати - ОСОБА_1
покинула дитину, батько - ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Рішенням виконавчого комітету
Макіївської міської ради від 09 березня
2011 року № 248 ОСОБА_3 призначено
піклувальником неповнолітнього
ОСОБА_2, за яким збережено право
користування житловим приміщенням, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_1, як видно з довідки
комунальної лікувально-профілактичної
установи «Міський наркологічний
диспансер м. Макіївки» від 01 квітня 2014
року № 312/01, з 10 червня 2004 року перебуває
на обліку з діагнозом «психічні та
поведінкові розлади внаслідок
вживання алкоголю, синдром
залежності». Після постановки на облік
в диспансері не спостерігалась.

За заочним рішенням Кіровського
районного суду м. Макіївки від 28 липня
2011 року з ОСОБА_1 стягнуті аліменти в
розмірі однієї четвертої частини її
заробітку (доходу) на утримання сина -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь
піклувальника - ОСОБА_3 до досягнення
дитини повноліття.

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_3 показала, що ОСОБА_1 її
рідна донька, яка після смерті свого
чоловіка, приблизно з 2005 року, стала
зловживати спиртними напоями, вести
антисоціальний спосіб життя.
Вихованням свого сина вона не
займалась. Вжиті нею заходи щодо
лікування ОСОБА_1 від алкогольної
залежності позитивного результату не
дали. Літом 2007 року ОСОБА_1 самовільно
покинула дитину та пішла з дому. Вона
проживала у різних співмешканців, ніде
не робила, сином не цікавилась. Рішення
суду про стягнення аліментів вона не
виконувала. Протягом усього часу вона в
квартиру не поверталася, комунальні
послуги не сплачувала.

Зазначені обставини підтвердила в
судовому засіданні свідок ОСОБА_7, яка
додатково повідомила, що ОСОБА_1 вже
більше чотирьох років не бачилася зі
своїм сином. При зустрічі з нею вона
повідомила, що не збирається
повертатися в сім'ю, тому що вона
вибрала свій шлях. Можливості
добровільно виписатися з квартири вона
немає, оскільки залишилася без
паспорту.

У постанові про закінчення виконавчого
провадження відділу Кіровського
відділу державної виконавчої служби
Макіївського міського управління
юстиції від 25 грудня 2012 року
заборгованість ОСОБА_1 на день
повноліття сина - ОСОБА_2 становить 7764,85
грн.

З інформації товариства з обмеженою
відповідальністю «Ремжитлобуд»
убачається, що ОСОБА_1 із заявами чи
скаргами щодо усунення перешкод в
користуванні житлом до
житлово-експлуатаційної організації
не зверталась.

Начальник Кіровського РВ
Макіївського міського управління
ГУМВС України в Донецькій області у
письмовій відповіді засвідчив, що
ОСОБА_1 в правоохоронний орган з
приводу чинення перешкод в
користуванні квартирою не зверталась.

У матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження того, що ОСОБА_2
перешкоджає проживанню відповідачки в
спірній квартирі, а також будь-якої
домовленості між сторонами щодо
користування вказаним житлом.

Відповідачка ОСОБА_1 до суду із заявою
про продовження строку збереження за
нею житлового приміщення не
зверталась, не надала доказів
поважності причин її відсутності у
квартирі понад одного року.

У статті 6 Закону України від 11 грудня
2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в
Україні» передбачено, що громадянин
України, а також іноземець чи особа без
громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.

Таким чином, у судовому засіданні
належними доказами встановлено, що
відповідачка у зв'язку з обраним нею
способом життя, за власною ініціативою
і у добровільному порядку залишила
квартиру. На протязі тривалого часу -
більше семи років вона не робила спроб
самостійно прийти та вселитися до неї,
таких вимог у встановленому законом
порядку не ставила. Під час своєї
відсутності в квартирі відповідачка
плату за житло, комунальні послуги не
вносила, втратила інтерес до неї як до
місця свого проживання. В справі
відсутні докази будь-якої
неправомірної поведінки позивача
відносно відповідачки, створення з
боку ОСОБА_2 перешкод для її проживання
в даному жилому приміщенні.

Пленум Верховного Суду України в
частині 2 пункту 15 постанови від 1
листопада 1996 року № 9 «Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя» роз'яснив, що при розгляді
спорів про право користування жилим
приміщенням необхідно брати до уваги,
що стаття 33 Конституції гарантує
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання. Це означає, що
наявність чи відсутність прописки самі
по собі не можуть бути підставою для
визнання права користування жилим
приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член
сім'ї наймача (власника) приміщення, або
ж для відмови їй у цьому.

Проаналізувавши встановлені фактичні
обставини по справі, оцінивши
представлені докази в їх сукупності та
взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що
право ОСОБА_1 на користування житлом зі
сторони ОСОБА_2 порушено не було,
відповідачка відсутня в спірній
квартирі понад встановлений законом
строк без поважних причин, тому
втратила право користування нею, у
зв'язку з чим вимоги позивачки
підлягають задоволенню.

Нормою статті 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» визначено,
що зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Зі змісту нормативно-правового акта
убачається, що рішення суду про
позбавлення права користування жилим
приміщенням за законом є самостійною
підставою для зняття особи з
реєстраційного обліку місця
проживання.

Позивач не наполягає на стягненні
з відповідачки понесених ним судових
витрат при зверненні з позовом до суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 10, 11, 57-60, 212-215, 224-226 Цивільного
процесуального кодексу України,
статтею 71,72 Житлового кодексу України,
суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженку міста Луганська такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду Донецької
області через Кіровський районний суд
міста Макіївки протягом десяти днів в з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: