РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Леньо С. І.

при секретарі
Станько Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа
Львівське комунальне підприємство «№
500» про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів з вимогою про солідарне
стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5
матеріальної шкоди в розмірі 9241 грн., 500
грн. витрат за проведення вартості
збитку, моральної шкоди в розмірі 20 000
грн., а також витрат на правову
допомогу, які в процесі розгляду справи
збільшились та на момент ухвалення
рішення становлять 2923,2 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що
відповідач ОСОБА_4, яка проживає в
АДРЕСА_1, спільно з відповідачем ОСОБА_5,
умисно, протиправно та самовільно,
28.07.2013р. демонтували рубероїдне
покриття та смолянисту гідроізоляцію
його гаражу, який знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, чим завдали йому
матеріальної шкоди, яка згідно
висновку про вартість завданих збитків
від 22.01.2014р. становить 9241 грн. Факт
знищення майна підтверджується актом
комісії ЛКП № 500 від 30.12.2013р., а
причетність відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 підтверджується висновком
працівників Личаківського РВ ЛМУ
ГУМВСУ у Львівські області від 16.12.2013р.,
де серед іншого було встановлено, що
ОСОБА_4 діяла спільно зі своїм
адвокатом. Оскільки такі дії
відповідачів були протиправними і
самовільними, та спричинили позивачу
матеріальну шкоду, оцінений експертом
її розмір просить стягнути в
примусовому порядку, залучивши до
солідарної відповідальності також
відповідача ОСОБА_3, від імені якого та
в інтересах якого, на підставі
нотаріально посвідченої довіреності
діють ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Крім цього,
просить також стягнути з останніх
витрати за проведення вартості збитку,
які становлять 500 грн.

В обґрунтування вимоги про стягнення
моральної шкоди покликається на те, що
після даної пригоди у нього збільшився
обсяг повсякденних проблем, які
необхідно було вирішити, чим було
порушено внормований ритм життя. Він
змушений був перетерпіти дискомфорт,
незручності та переживання, що в свою
чергу негативно вплину на його
продуктивність праці, погіршились
сімейні стосунки та стан морального
здоров'я, пов'язаного з переживанням за
цілісність майна. Такі душевні
хвилювання оцінює до розміру 20 000 грн.,
які також просить стягнути з
відповідачів солідарно в примусовому
порядку.

В судовому засіданні позивач та його
повноважний представник згідно
договору про надання правової допомоги
№ 28 від 28.01.2014р. адвокат ОСОБА_2
підтримали позовні вимоги. Дали
пояснення аналогічні вищенаведеним та
просять позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися повторно, хоча про час та
місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, причин неявки суду не
повідомили. Зі згоди позивача та його
представника суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача та його
представника, дослідивши матеріали
справи, оцінивши в сукупності зібрані в
ній докази та ухвалюючи рішення у
відповідності до вимог ст. 215 ЦПК
України, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до задоволення частково
виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1, ч.2 ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач, на підставі договору
купівлі-продажу від 22.06.2005р. (а.с.7)
являється власником цегляного гаражу,
приміщення І; ІІ; ХІІІ загальною площею
34,5 кв.м., що знаходиться на АДРЕСА_1

З долученого до матеріалів справи
копії акту ЛКП № 500 від 30.12.2013р.
вбачається, що після обстеження гаражу,
який належить квартирі АДРЕСА_1 було
виявлено, що частина гаражу знищена,
гараж всередині став сирий, штукатурка
облущена. Над гаражем знаходиться
півпідвальне приміщення, яке належить
мешканцям квартири № 1 цього будинку і
для ліквідації сирості потрібно
провести гідроізоляцію та відновити
покриття покрівлі над гаражем.

В той же час, в ході проведення
перевірки по зверненню позивача,
висновком ДІМ Личаківського РВ ЛМУ ГУ
МВСУ у Львівській області від 16.12.2013р., з
пояснень свідка ОСОБА_6, яка на той час
проживала в АДРЕСА_1 було встановлено,
що ОСОБА_4, 28.07.2013р. разом зі своїм
адвокатом демонтувала гідроізоляцію і
руберойд на гаражі.

Оцінюючи такі долучені позивачем
докази, слід вважати встановленим, що
саме внаслідок протиправних дій
відповідачів, майну позивача була
спричинена шкоди, яку за загальними
правилами зобов'язана відшкодувати
особа яка її завдала, а виходячи з вимог
ч. 1 ст. 1190 ЦК України, таку шкоду
солідарно зобов'язані відшкодувати
особи, які своїми спільними діями були
завдавачами цієї шкоди. Доказів
протилежного суду не представлено, і
тому, вимога про солідарне стягнення
майнової шкоди є обґрунтованою.

Згідно висновку про вартість завданих
збитків від 22.01.2014р. (а.с.13), проведеного
ФОП ОСОБА_7, ринкова вартість
заподіяних збитків, завданих власнику
нежитлового приміщення (гаражу) за
адресою АДРЕСА_1 внаслідок підтоплення
становить 9241 грн. Враховуючи те, що
доказів протилежного суду не
представлено, суд вважає такий
висновок належним та допустимим
доказом в справі і стягує дану суму з
відповідачів в примусовому порядку в
якості компенсації за заподіяну шкоду.
Відповідно, підлягають стягненню
грошові кошти в розмірі 500 грн., які
позивачем були сплачені за незалежну
оцінку заподіяних збитків, що також
підтверджується відповідною
квитанцією (а.с.14).

Щодо вимог про відшкодування моральних
збитків, то суд вважає, що такі позивачу
також спричинені. Так, протиправні та
самовільні дії відповідачів,
результатом вчинення яких стало
спричинення майнової шкоди безперечно
вплинуло вкрай негативно на ОСОБА_1 і
вимушено змінило нормальні життєві
умови. Споглядання пошкодженого майна
та необхідність вирішення питання про
приведення його до попереднього стану
спричинило виключно негативні емоції у
позивача, хвилювання, моральні
страждання. Небажання відповідачів
добровільно вирішити конфліктну
ситуацію лише посилило ступінь
душевних страждань.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Оскільки вина відповідачів в
спричиненні шкоди є встановленою, вони
також зобов'язані відшкодувати
позивачу моральну шкоду, тому така
вимога є обґрунтованою.

Однак суд не може погодитись із
визначеною позивачем сумою моральної
шкоди. Слід врахувати, що внаслідок
протиправних дій відповідачів
пошкоджено не жиле помешкання, а гараж,
і такі пошкодження, які відображено на
долучених до матеріалів справи
фотознімках (а.с.20-23), вимагають
проведення відновлюваного, а не
капітального ремонту, і як зазначено в
самому акті ЛКП № 500, для ліквідації
негативних наслідків потрібно
провести лише гідроізоляцію та
відновити покриття покрівлі над
гаражем. За таких обставин, немає
підстав вважати, що тяжкість вимушених
змін у життєвих стосунках позивача
віднесена до найвищого ступеню, як і
немає підстав для висновку, що час та
зусилля, затрачені для відновлення
попереднього стану будуть доволі
значними. Безперечно, протиправні дії
відповідачів спричинили позивачу
моральні збитки, однак оцінений ним
розмір таких збитків до суми 20 000 грн.
явно не відповідає засадам розумності,
виваженості та справедливості, а тому,
підлягає зменшенню безпосередньо
судом.

При визначенні розміру моральних
збитків суд виходить з п.п. 3, 5,9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року №4 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до Постанови, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо), та з
урахуванням інших обставин. Зокрема
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих та виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.

Таким чином, аналізуючи докази в
справі, виходячи з характеру
правовідносин, які установились між
сторонами та підстав пред'явлення
позову, керуючись засадами розумності,
виваженості та справедливості, суд
приходить до висновку, що позов в
частині стягнення суми завданої
моральної шкоди підлягає до часткового
задоволення, і сума моральних збитків в
розмірі 500 грн. буде об'єктивно
відповідати характеру та обсягу його
страждань.

Що стосується стягнення витрат на
правову допомогу, які позивач поніс в
процесу розгляду справи і кінцевий
розмір яких згідно представлених
квитанцій (а.с.17, 19, 48, 50) становить 2923,2
грн. - вони не підлягають до стягнення в
повному обсязі.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом
справи, належать, зокрема витрати на
правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Законом України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах», затверджено граничні розміри
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення і
не може перевищувати 40 відсотків
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому засіданні,
під час вчинення окремих процесуальних
дій поза судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської
етики гонорар є єдиною допустимою
формою отримання адвокатом винагороди
за надання правової допомоги клієнту.
Гонорар, що отримує адвокат за надання
правової допомоги, має бути законним за
формою і порядком внесення й розумно
обґрунтованим за розміром.

Фактори, що повинні братися до уваги
при визначені обґрунтованого розміру
гонорару, включають в себе:

1) обсяг часу і роботи, що вимагаються
для належного виконання доручення;
ступень складності та новизни правових
питань, що стосується доручення;
необхідність досвіду для його
успішного завершення;

2) вірогідність того, що прийняття
доручення перешкоджатиме прийняттю
адвокатом інших доручень або суттєво
ускладнить їх виконання у звичайному
часовому режимі;

3) необхідність виїзду у відрядження;

4) важливість доручення для клієнта;

5) роль адвоката в досягненні
гіпотетичного результату, якого бажає
клієнт;

6) досягнення за результатами виконання
доручення позитивного результату,
якого бажає клієнт;

7) особливі або додаткові вимоги
клієнта стосовно строків виконання
доручення;

8) характер і тривалість професійних
відносин адвоката з клієнтом;

9) професійний досвід,
науково-теоретична підготовка,
репутація, значні професійні здібності
адвоката.

Жодний з факторів, указаних у ч.3 цієї
статті, не має самодостатнього
значення; вони підлягають врахуванню в
їх взаємозв'язку стосовно до обставин
кожного конкретного випадку. Засади
обчислення гонорару (фіксована сума,
погодинна оплата, доплата гонорару за
позитивний результат справи тощо)
визначаються за домовленістю між
адвокатом та клієнтом і мають бути
закріплені в угоді.

Як встановлено у п. 3 договору про
надання правової допомоги № 28 від
28.01.2014р. (а.с.34), розрахунки за договором
проводяться замовником в
добровільному порядку шляхом
готівкових, безготівкових розрахунків,
відповідно до актів виконаних робіт та
цього договору. Згідно цих актів
виконаних робіт (а.с.16, 18, 47, 48) затрати
часу адвоката для ведення справи
становлять 6 год., а година його роботи
оцінена у розмірі 487,2 грн., що є
максимальним розміром гонорару
адвоката, який встановлений згаданим
вище законом на момент розгляду справи,
виходячи з того, що мінімальна
заробітна плата Законом була визначена
у розмірі 1218 грн. Однак критеріїв, на
підставі яких година роботи адвоката
оцінена до максимального розміру
компенсації ні в розрахунку, ні у в
договорі про надання правової допомоги
не наведено. Виходячи з характеру
правовідносин, які установились між
сторонами, складність справи не можна
віднести до вищого або найвищого
ступеню. Мотиви позову полягають
виключно в стягненні майнової та
моральної шкоди. Незважаючи на те, що
остання вимога стороною позивача
обрахована без врахування засад
розумності, виваженості та
справедливості, таке питання новизною
в законодавстві назвати не можна.
Враховуючи строки розгляду справи та
кількість судових засідань - немає
підстав вважати, що доручення позивача
ускладнило звичний робочий режим
адвоката. Тривалість професійних
відносин адвоката з позивачем в
часових рамках теж не можна назвати
довготривалим строком.

Безперечно, до підписання договору
позивач був обізнаний з ціною години
роботи адвоката, і очевидно, підписавши
цей договір погодився на таку суму,
однак в даному випадку, для стягнення
таких витрат в повному обсязі
необхідно врахувати позитивний
результат, який досягнуто адвокатом
під час ведення справи. Загальний
розмір позовних вимог про стягнення
майнової та немайнової шкоди становить
29 741 грн., і оскільки такі мотиви позову
свою відповідність нормам
матеріального права знайшли лише на
суму 10 241 грн., що становить 34,4 % від
загальної суми - сума витрат на правову
допомогу підлягає до стягнення лише
пропорційно до задоволених вимог і
становить 1005,58 грн.

Чинний ЦПК України передбачає
стягнення з відповідачів суми витрат
на правову допомогу, проте, враховуючи
загальні засади процесуального
законодавства, до стягнення підлягають
лише розумно обраховані та об'єктивно
підтвердженні витрати. Оскільки в
справі, яка розглядається, такі витрати
обраховані не об'єктивно та без
врахування принципу розумності, а
позовні вимоги задоволені частково,
повний їх розмір з відповідачів
стягувати не має правових підстав.

Враховуючи, що розмір судового збору є
сталою величиною та його розмір
визначається законом, за правилами ст.
88 ЦПК України, з відповідачів на
користь позивача слід стягнути судовий
збір в розмірі 243,60 грн., який
встановлений законом на момент
пред'явлення позову та пропорційно
відповідає розміру задоволених
позовних вимог. А всього, з
відповідачів на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати,
загальний розмір яких становить 1249,18
грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 10,60,88,169,209,212-215,218,224-226 ЦПК України, ст.
ст. 11,15,16,22,23,319,1166,1167 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1/1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_4
(АДРЕСА_1/1), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_1) 9 241 грн. (дев'ять
тисяч двісті сорок одна грн.) завданої
матеріальної шкоди, 500 грн. (п'ятсот грн.)
за проведення оцінки вартості збитку,
500 грн. (п'ятсот грн.) моральної шкоди, а
всього на загальну суму 10241 грн. (десять
тисяч двісті сорок одна грн.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 416,39
грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 416,39
грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 416,39
грн. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294,296 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте
Личаківським районним судом м. Львова
за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя:
Леньо С. І.