АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-1548/14
Головуючий у 1 інстанції: Бортницькка
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В.,
Усика Г.І.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Вищого
адміністративного суду України та за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Печерського районного суду м. Києва
від 22 листопада 2013 року у справі за
позовом Вищого адміністративного суду
України до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди.

В С Т А Н О В И Л А

Позивач у вересні 2012 року звернувся в
суд із позовом , в якому після
уточнення своїх вимог просить стягнути
з ОСОБА_1 33 313,00 грн. та з ОСОБА_2 270 427,00
грн. в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
працівником при виконанні трудових
обов'язків, посилаючись на те, що в
результаті проведення інвентаризації
матеріальних цінностей
інвентаризаційною комісією, що діяла
на підставі наказу ВАСУ від 17.02.2012 № 17/о
"Про проведення інвентаризації
матеріальних цінностей у зв'язку зі
змінами матеріально-відповідальних
осіб", виявлено нестачу за матеріально
відповідальною особою ОСОБА_1 у
кількості 30 одиниць найменувань,
балансовою вартістю 37 393,00 грн. та за
матеріально відповідальною особою
ОСОБА_2 506 одиниць найменувань
балансовою вартістю 270 427,00 грн. Позивач
стверджує, що нестача виникла в
результаті незабезпечення
матеріально-відповідальними особами
збереження цінностей через
невиконання ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
покладених на них договорами про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність обов'язків, що стало
наслідком понесення ВАСУ значних
збитків, які підлягають відшкодування
з вказаних працівників на підставі ст.
614 ЦК України та ст. 130, п. 1 ч. 1 ст. 134, п 4
ст. 232 КЗпП України.

Рішенням Печерського районного суду
м. Києва від 22 листопада 2013 року позов
Вищого адміністративного суду України
(далі - ВАСУ) до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАСУ 20 763,00
грн. в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди, завданої
працівником при виконанні трудових
обов'язків.

У позовних вимогах про стягнення з
ОСОБА_2 270 427,00 грн. на користь ВАСУ в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди, завданої працівником при
виконанні трудових обов'язків
відмовлено та вирішено питання щодо
судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ВАСУ
та ОСОБА_1 звернулися до суду з
апеляційними скаргами, в яких просять
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
відповідно до вимог апеляційних скарг,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права.

Зокрема ВАСУ вказує на помилковість
висновків суду про те, що при укладанні
між позивачем і ОСОБА_2 15.05.2007 р.
договору про повну матеріальну
відповідальність не була дотримана
процедура такої передачі, так як не
була проведена інвентаризація ТМЦ, які
передавалися від однієї
матеріально-відповідальної особи до
іншої. Факт прийняття ОСОБА_2
матеріальних цінностей на загальну
суму 3 387 929, 63 грн. підтверджується
підписаним ним Актом прийому передачі
матеріальних цінностей від 09.07.2007 р., у
відповідності до п. 1.9 розділу 1
Інструкції з інвентаризації
матеріальних цінностей, розрахунків та
інших статей балансу бюджетних
установ, затвердженої наказом ГУ ДКУ
від 30.10.1998 № 90 (далі Інструкція № 90). Є
також помилковим висновок суду про те,
що із ОСОБА_2 не міг бути укладений
договір про повну матеріальну
відповідальність, оскільки
повноваження начальника відділу
утримання та ремонту адмінбудинку
господарського управління визначені
Положенням про відділу утримання та
ремонту адмінбудинку, затвердженим
наказом ВАСУ № 199-к від 1205.2008 р., у
пунктах 4.2.4, 4.2.10, 5.1.1, передбачений
обов*язок начальника відділу по
збереженню переданих ТМЦ та
відповідальність за їх збереження.
Апелянта також вважає, що з урахуванням
покладених на ОСОБА_2 функціональних
обов*язків і повноважень, з ним може
бути укладений письмовий договір про
повну матеріальну відповідальність, не
зважаючи на відсутність такої посади в
Переліку посад і робіт, які заміщуюся
або виконуються працівниками, з якими
підприємства можуть укладати договори
про повну матеріальну
відповідальність за незбереження за
схоронності матеріальних цінностей,
затверджених постановою Держкомпраці
СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.1977 р.
№ 447-2.

ОСОБА_1 у свій скарзі посилається на те,
що договір із ним про повну матеріальну
відповідальність складено з
порушенням чинного законодавства, без
проведення інвентаризації при
передачі ТМЦ від однієї відповідальної
особи до іншої, і тому він не був і не є
матеріально відповідальною особою.

В суді апеляційної інстанції
представник ВАСУ та ОСОБА_1 підтримали
свої скарги, із викладених в них
підставах, і заперечували проти
задоволення скарги протилежної
сторони, ОСОБА_2 в свою чергу проти
задоволення апеляційної скарги ВАСУ
заперечував, просив залишити рішення
суду першої інстанції щодо нього без
змін, і підтримав скаргу ОСОБА_1

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга ВАСУ не підлягає задоволенню, а
скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з
таких підстав.

Згідно із п. 1 ст. 134 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли: між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до статті 135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, пере даних йому для
зберігання або для інших цілей.

Як роз*яснино у п. З постанови Пленуму
ВСУ № 14 від 29.12.92 "Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками",
підставами для стягнення матеріальної
шкоди, завданої працівником при
виконанні трудових обов'язків, може
мати місце лиши при встановленні судом
наявності обов'язкових складових для
настання матеріальної
відповідальності, а саме: наявність
прямої дійсної шкоди та її розмір;
якими неправомірними діями працівника
її заподіяно і чи входили до функцій
працівника обов'язки, неналежне
виконання яких призвело до шкоди; в
чому полягала його вина; в якій
конкретно обстановці заподіяно шкоду;
чи були створені умови, які
забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 05.10.2005 р.
відповідача ОСОБА_2 призначено на
посаду головного спеціаліста відділу
експлуатації та ремонту адмінбудинку
Господарського управління ВАСУ, згідно
наказу № 177-к від 05.10.2005 р., (т. І, а.с. 16).

19.12.2005 р. переведено на посаду
начальника цього ж відділу, згідно
наказу № 379-к, (т. І, а.с. 17).

З 05.06.2008 р. у зв'язку із затвердженням
постановою президії ВАСУ від 21.03.2008 р. №
7 нового штатного розпису і введенням
його в дію. ОСОБА_2 за його згодою
переведено на посаду начальника
відділу утримання та ремонту
адмінбудинку господарського
управління, згідно наказу № 235-к від
05.06.2008 р., (т. І, а.с. 20).

04.04.2012 р. ОСОБА_2 звільнено з посади
начальника відділу утримання та
ремонту адмінбудинку господарського
управління у зв'язку з невідповідністю
займаній посаді відповідно до пункту 2
статті 40 КЗпГІ України.

15.05.2007 р. з метою забезпечення
збереження матеріальних цінностей, які
належать ВАСУ, між адміністрацією ВАСУ
в особі заступника Голови ВАСУ ОСОБА_4
та ОСОБА_2, який займав посаду
начальника відділу експлуатації та
ремонту адмінбудинку, укладено договір
про повну індивідуальну матеріальну
відповідальність, за умов якого ОСОБА_2
прийняв на себе повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення
збереження ввірених йому
підприємством, установою, організацією
матеріальних цінностей, і у зв'язку з
викладеним зобов'язується, зокрема,
своєчасно повідомляти керівництво
підприємства, установи, організації
про всі обставини, що загрожують
забезпеченню збереження ввірених йому
матеріальних цінностей.

Під час перебування ОСОБА_2 у трудових
відносинах з позивачем, відповідно до
наказу № 219-к від 16.06.2007 р. призначено
матеріально-відповідальними особами:
начальника відділу експлуатації та
ремонту адмінбудинку ОСОБА_2 та
головного спеціаліста відділу
матеріально-технічного забезпечення
ОСОБА_9 (т. І, а.с. 18).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив із наступного.

Відповідно до наказу № 17/о від 17.02.2012 р.,
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
та Інструкції № 90, у зв'язку зі зміною
матеріально-відповідальних осіб ВАСУ
було проведено інвентаризацію для
приймання-передачі матеріальних
цінностей від начальника відділу
утримання та ремонту адмінбудинку
господарського управління ОСОБА_2 та
провідного спеціаліста відділу
матеріально-технічного та
протокольного забезпечення
господарського управління ОСОБА_1 до
провідного спеціаліста відділу
утримання та ремонту адмінбудинку
господарського управління ОСОБА_3 За
наслідками проведеної інвентаризації
було складено протокол
інвентаризаційної комісії ВАСУ
відповідно до якого виявлено недостачу
матеріальних цінностей, що рахуються
за матеріально-відповідальною особою -
ОСОБА_1 на загальну суму 37 393,00 грн., та
матеріально-відповідальною особою
ОСОБА_2 на загальну суму 270 427,00 грн.

Проте при розгляді справи встановлено,
що відповідачі отримували ТМЦ від
попередніх матеріально-відповідальних
осіб відповідно до акту
приймання-передачі ТМЦ без процедури
інвентаризації. В подальшому, під час
проведення останньої інвентаризації,
було встановлено, що не зазначено
інвентаризаційні ТМЦ та немає
інформації щодо належного знаходження
ТМЦ у конкретних службових кабінетах
робітників, користувачів ТМЦ ВАСУ, що
унеможливлює ідентифікацію та
підтвердження наявності або
відсутності конкретних ТМЦ, які було
ввірено матеріально-відповідальним
особам.

Разом з тим, позивачем не надано суду
протокол та інвентаризаційний опис, що
повинно підтверджувати процедуру
інвентаризації на час перебування на
посаді матеріально-відповідальних
осіб - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом 2007-2010
років.

Таким чином, фактом передачі
працівникові ТМЦ є проведена належним
чином процедура інвентаризації і
закріплена відповідним протоколом і
розписками.

При укладенні між позивачем та ОСОБА_2
договору від 15.05.2007 р. про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність дана процедура з боку
позивача проведена не була, тому суд
дійшов правильного висновку, що
позивачем не підтверджено належними
доказами факт передачі - матеріальних
цінностей до ОСОБА_2 у зв'язку зі зміною
матеріально відповідальних осіб.

Суд правильно зазначив, що наданий
позивачем Акт прийому-передачі
матеріальних цінностей (т. III, а.с. 5-44) б/д
та б/н, не є належним доказом у
розумінні ст. 58 ЦПК України, оскільки
без наявності вищезазначених
документів позивач не мав правового
підґрунтя для складання акту
приймання-передачі матеріальних
цінностей від однієї
матеріально-відповідальної особи до
іншої.

В ході розгляду справи також
встановлено, що жодних первинних
бухгалтерських документів як то:
довіреностей, розписок на отримання
матеріальних цінностей, товарно-
транспортних накладних, видаткових
накладних, тощо ОСОБА_2 не підписував,
протилежних доказів цього позивачем
суду не надано.

Крім того, 05.06.2008 р. у зв'язку із
затвердженням постановою президії
ВАСУ від 21.03.2008 р. № 7 нового штатного
розпису і введенням його в дію, ОСОБА_2
за його згодою було переведено на
посаду начальника відділу утримання та
ремонту адмінбудинку господарського
управління,згідно наказу № 235-к від
05.06.2008 р. (т. І, а.с. 20).

В свою чергу, відповідно до п. 2.1
Положення про відділ утримання та
ремонту адмінбудинку, затвердженого
наказом Голови ВАСУ № 199-к від 12.05.2008 р.,
основними завданнями відділу є, серед
іншого, своєчасний та якісний ремонт і
утримання обладнання інженерних
систем адмінбудинку.

Підпунктом 2.2.4 пункту 2.2 даного
Положення закріплено, що у процесі
здійснення діяльності Відділ виконує
роботу з обліку наявності та руху
обладнання, складання і оформлення
технічної документації.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992
р., розглядаючи справи про матеріальну
відповідальність на підставі
письмового договору, укладеного
працівником з підприємством,
установою, організацією, про взяття на
себе повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей
(недостача, зіпсуття), переданих йому
для зберігання або інших цілей (п.1 ст. 134
КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи
належить відповідач до категорії
працівників, з якими згідно з ст. 135-1
КЗпП може бути укладено такий договір
та чи був він укладений.

Позивачем не надано суду доказів того,
що в посадовій інструкції начальника
відділу утримання та ремонту
адмінбудинку господарського
управління, так само, як і в Положенні
про відділ утримання та ремонту
адмінбудинку закріплено повну
матеріальну відповідальність
начальника такого відділу. Судом
встановлено, що після переведення
ОСОБА_2 на нову посаду начальника
відділу утримання та ремонту
адмінбудинку договір про повну
матеріальну відповідальність з
останнім не укладався.

Як підтверджується доказами, наявними
у матеріалах справи, протягом 2008-2011
років ОСОБА_2 неодноразово письмово
звертався до керівництва ВАСУ про
факти неналежного зберігання і
переміщення товарно-матеріальних
цінностей суду. Факти (Звернення
працівника ОСОБА_2 зафіксовано у його
службових записках: № 20/0/45-08 від 23.06.2008,
№ 48/0/45-09 від 26.06.2009, № 64/0/45-09 від 11.11.2009. №
35/0/45-10 від 27.09.2010, № 8/0/45-11 від 21.01.2011, №
262/0/45-11 від 22.12.2011 (т. І. а.с. 231-237). З
дослідження даних службових записок
вбачається, що ОСОБА_2 вживав усіх від
нього І можливих заходів відповідно до
займаної ним посади і повноважень щодо
збереження та І упорядкування контролю
за переміщенням ТМЦ, у свою чергу, з
боку адміністрації ВАСУ жодних дій по
створенню належних умов для зберігання
та обліку ТМЦ не впроваджувалось.

Крім того, в період з 12.12.2011 р. по 16.01.2012 р.
відповідно до планової роботи
Департаментом з питань оборони та
правоохоронної діяльності Рахункової
палати України, проводився аудит
фінансово-господарської діяльності
ВАСУ за 2011 рік.

Так, відповідно до Акту про результати
аудиту фінансово-господарської
діяльності ВАСУ за 2011 рік від 06.02.2012 р. №
02-10/4 "ОС", ревізорами виявлені порушення
ВАСУ щодо обліку та зберігання ТМЦ (т. II,
а.с. 196-197).

На підставі чого суд дійшов до
висновку про порушення позивачем
обов'язків, покладених на нього
положеннями ст. 131 КЗпП України,
оскільки останній не створив ОСОБА_2
умов, необхідних для нормальної роботи
і забезпечення повного збереження
дорученого йому майна, що виключає
наявність вини ОСОБА_2 у незбереженні
ТМЦ позивача.

При цьому, суд не виявив у діях ОСОБА_2
порушення його посадових обов'язків, що
потягли за собою настання для позивача
шкоди, доказів протилежного матеріали
справи не містять. Навпаки, своїми
активними діями відповідач ОСОБА_2
намагався уникнути допущення та
понесення позивачем матеріальної
шкоди.

Враховуючи наведене суд відмови у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 в
повному обсязі.

Колегія судів погоджується із такими
висновком суду першої інстанції, який
відповідає встановленим обставинам у
справі, а також нормам матеріального і
процесуального права.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги
ВАСУ колегія суддів, вважає необхідним
зазначити, що відповідно до положень
ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори
про повну матеріальну
відповідальність може бути укладено
підприємством, установою, організацією
з працівниками (що досягли
вісімнадцятирічного віку), які
займають посади або виконують роботи,
безпосередньо зв'язані із зберіганням,
обробкою, продажем (відпуском),
перевезенням або застосуванням у
процесі виробництва переданих їм
цінностей. Перелік таких посад і робіт,
а також типовий договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність затверджуються в
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України.

У зв*язку із відсутністю затвердженого
Кабінетом Міністрів України вказаного
переліку посад і робіт, чинним на час
розгляду справи є Переліку посад і
робіт, які заміщуюся або виконуються
працівниками, з якими підприємства
можуть укладати договори про повну
матеріальну відповідальність за
незбереження за схоронності
матеріальних цінностей, затверджених
постановою Держкомпраці СРСР і
Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.1977 р. № 447-2
(далі - Перелік посад і робіт від 28.12.1977
р.).

Представник ВАСУ правильно зазначає,
що у вказаному Переліку відсутня
посада начальника Відділу по утриманню
та ремонту адмінбудинку, але робить
безпідставний висновок, що аналогічною
посадою є завідуючи господарством та
коменданти будівель.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
визначальним в даному випадку є не
назва посади, а функціонально обов*язки
працівника чи об*єм закріплених за
посадовою особою повноважень (прав та
обов*язків).

Якщо проаналізувати зміст положення
про відділ експлуатації та ремонту
адмінбудинку, затвердженого Головою
ВАСУ 02.01.2006 р., яке було чинне на час
укладання із ОСОБА_2 15.05.2007 р. договору
про повну матеріальну
відповідальність, то видно, що
основним завданням Відділу є
своєчасний, якісний ремонт та
обслуговування обладнання інженерних
мереж та систем адмінбудинку, контроль
зокрема за дотриманням правил
технічної експлуатації будівель,
споруд й догляду за обладнанням,
своєчасне виконання ремонтів (п. 3.1.2).

Начальник Відділу, тобто ОСОБА_2,
забезпечує організацію
обслуговування та належний стан,
згідно з нормами виробничої санітарії
та пожежної безпеки будівель та
приміщень, в яких розташовані
підрозділи ВАСУ, а також контроль за
справністю електромереж, системи
опалення та водопостачання, вентиляцій
тощо, створення умов для ефективної
роботи працівників (п.4.2.1).

А також, брати участь у розроблені
планів поточних та капітальних
ремонтів основних фондів (будівель,
систем водо-, тепло- та
електропостачання, повітропроводів та
інших споруд), складання кошторисів
господарських витрат.

Аналогічні завдання, права та обов*язки
містяться в Положення про відділ
утримання та ремонту адмінбудинку,
затвердженого наказом Голови ВАСУ №
199-к від 12.05.2008 р.

Таким чином, завдання, які повинні були
виконуватися Відділом, начальником
якого був ОСОБА_2, а також покладені на
нього права і обов*язки, як керівника
Відділу, не давали правових підстав
для укладання із ним позивачем
договору про повну матеріальну
відповідальність в порядку ст. 135-1 КЗпП
України щодо забезпечення збереження
майна, яке не відносилося ніяким чином
за своїм призначенням (в основному
побутова техніка та офісне обладнання
та інше майно) до функціональних
завдань, покладених на Відділ
утримання (експлуатації) та ремонту
адмінбудинку.

А тому висновки суду першої інстанції в
цій частині є правильними і доводи
апеляційної скарги їх не спростовують.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_1, то
частково задовольняючи пред*явлений
позов виходив із того, що відповідно до
п. 2.2 посадової інструкції провідного
спеціаліста відділу матеріально-
технічного забезпечення,
затвердженого наказом Голови ВАСУ від
04.08.2008 № 338-к (т. III, а.с. 2), провідний
спеціаліст відділу веде розрахунки
вартості товарно-матеріальних
цінностей, облік отриманих
товарно-матеріальних цінностей (робіт,
послуг) та здійснює оформлення
відповідних документів, а тому у
позивача були підстави, передбачені
ст.134 КЗпП України, для укладення із
ОСОБА_1 договору про повну матеріальну
відповідальність за збереження
ввірених йому товарно - матеріальних
цінностей. А при визначенні суми, яка
підлягає стягненню на користь позивача
суд враховував, що ОСОБА_1 не отримував
товарно-матеріальні цінності за
видатковою накладною № 255 від 30.09.2010, а
саме: шафа металева ШФ4А/У у кількості 4
шт. на загальну суму12 550,00 грн., що
підтверджується висновком експертів
від 18.07.2013 № 4499/4500/13-32 (т. II, а.с. 117), згідно
якого підпис від імені ОСОБА_1 у
видатковій накладній № 255 від 30.09.2010
виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з
наслідуванням підпису ОСОБА_1

Але повністю погодитися із таким
висновком суду в повній мірі не можна.

З матеріалів справи вбачається, що
10.05.2006 р. ОСОБА_1 зараховано на посаду
завідуючого складом відділу
матеріально-технічного забезпечення
Господарського управління ВАСУ, згідно
наказу № 331-к від 10.05.2006 р. (т. І. а.с. 8).

13.07.2006 р. переведено на посаду
спеціаліста II категорії цього Відділу,
згідно наказу № 424-к від 13.07.2006 р. (т. І,
а.с. 9), 01.05.2007 р. переведено за його
згодою на посаду спеціаліста 1
категорії цього ж Відділу ( наказ № 179-к
від 03.05.2007 р., т. І, а.с. 10). 03.03.2008 р.
переведено за його згодою на посаду
провідного спеціаліста цього Відділу
(наказ № 91-к від 03.03.2008, т. І, а.с. 13).

09.09.2010 р. у зв'язку із веденням у дію
структури та змін до штатного розпису
ВАСУ на 2010 рік, ОСОБА_1 переведено за
його згодою на посаду провідного
спеціаліста матеріально-технічного та
протокольного забезпечення
господарського управління ( наказ №
297-к від 09.09.2010 р., т. І, а.с. 14), а 01.03.2012 р.
переведено на посаду провідного
спеціаліста відділу
матеріально-технічного забезпечення
та утримання адмінбудинку
фінансово-господарського управління
(підстава: наказ № 198-к від 01.03.2012, т. І,
а.с. 15).

При цьому, відповідно до витягу з
наказу № 52-к від 08.02.2008 р. "Про
призначення матеріально
відповідальних осіб" ОСОБА_1
призначено матеріально відповідальною
особою (т. І, а.с. 11).

ОСОБА_1 ие заперечував проти
підписання ним договору про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність, який датований 08.02.2008
р. (т. 2, а.40с. 12).

18.02.2008 р. ним був підписаний також Акт
прийому -передачі матеріальних
цінностей на загальну суму 574 992, 50 грн.
(т. 1 а.с. 151).

Як зазначалося вище, відповідно до
наказу № 17/о від 17.02.2012 р., у зв'язку зі
зміною матеріально-відповідальних
осіб ВАСУ було проведено
інвентаризацію для приймання-передачі
матеріальних цінностей від провідного
спеціаліста відділу
матеріально-технічного та
протокольного забезпечення
господарського управління ОСОБА_1 до
провідного спеціаліста відділу
утримання та ремонту адмінбудинку
господарського управління ОСОБА_3

В результаті проведеної
інвентаризації виявлено недостачу
матеріальних цінностей, що рахуються
за матеріально-відповідальною особою -
ОСОБА_1 на загальну суму 37 393,00 грн.

Суд першої інстанції зробив правильний
висновок про те, що відповідач ОСОБА_1,
як і інший відповідача ОСОБА_2
отримували ТМЦ від попередніх
матеріально-відповідальних осіб
відповідно до акту приймання-передачі
ТМЦ без процедури інвентаризації, а
позивачем не надано відповідного
протоколу та інвентаризаційний опис,
які повинні підтверджувати процедуру
інвентаризації.

Правові підстави покладання на ОСОБА_1
повної матеріальної відповідальності
за незбереження ввірених матеріальних
цінностей передбачені статями 130, 134
КЗпП України.

Відповідно до посадової інструкції
провідного спеціаліста відділу
матеріально- технічного забезпечення,
затвердженого наказом Голови ВАСУ від
04.08.2008 № 338-к, із ОСОБА_1 за певних умов
міг бути укладений письмовий договір
про повну матеріальну
відповідальність.

Разом із тим, вирішуючи питання про
покладання на ОСОБА_1 обов*язку по
відшкодуванню завданої позивачу шкоди,
внаслідок виявленої нестачі переданих
на збереження цінностей слід виходити
не тільки із факту укладеного із ним
договору про повну матеріальну
відповідальність, але й встановлення
умов дотримання процедури передачі на
зберігання матеріальних цінностей.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що при передачі ОСОБА_1 на
зберігання матеріальних цінностей,
згідно із Актом прийому -передачі від
18.02.2008 р., позивачем не була проведена
інвентаризація.

Інструкцією № 90 передбачено, що
проведення інвентаризації є
обов*язковим в тому числі:

- при зміні
матеріально-відповідальних осіб (на
день прийняття -передавання справ) (п.
1.9).

Відповідно до п. 1.11 для проведення
інвентаризації наказом керівника
установи створюється комісія з числа
працівників установи та обов*язково
при участі Головного бухгалтера.

Наказом встановлюються терміни
початку та закінчення робіт.

Пунктом 1.21 встановлено, що при зміні
матеріально-відповідальних осіб
складаються три примірники опису, які
підписуються головою комісії та всіма
її членами.

Згідно із наказом № 50 від 07.02.2008 р. за
підписом в.о. Голови суду Сіроша М.В.,
була призначена інвентаризація для
прийому - передачі матеріальних
цінностей від начальника відділу
експлуатації та ремонту адмінбудинку
ОСОБА_2 до спеціаліста першої категорії
цього відділу ОСОБА_8 та спеціаліста
першої категорії відділу
матеріально-технічного забезпечення
ОСОБА_1

Але наказом від 04.03.2008 р., наказ від
07.02.2008 р. № 50 було скасовано (т. 2 а.с.
-33-35).

Представник позивача не заперечував
проти того, що інвентаризація
матеріальних цінностей при передачі
їх ОСОБА_1 на день підписання Акту
прийому-передачі в ВАСУ не проводилася.

За таких обставин, з урахуванням вимог
статей 130, 134, 135-1 КЗпП України, роз*ясень
Пленуму Верховного Суду України та
положень Інструкції № 90, колегія
суддів приходить до висновку, що на
відповідача ОСОБА_1 не може бути
покалдеинй обов*язок по відшкодуванню
завданої позивачу шкоди, в наслідок
виявленої нестачі матеріальних
цінностей на підставі укладеного 08.02.2008
р. договору про повну матеріальну
відповідальність, оскільки передача
ОСОБА_1 матеріальних цінностей була
проведена з порушенням встановленої
процедури, без інвентаризації
матеріальних цінностей, проведення
якої є обов*язковою умовою, і без чого
неможливо достовірно встановити
кількість і номенклатуру переданого і
наявного майна.

Факт існування договору про повну
матеріальну відповідальність, та Акту
прийому-передачі матеріальних
цінностей, підписаних ОСОБА_1 проти
чого він і не заперечує, не створює для
останнього юридичного обов*язку нести
відповідальність за завдану позивачу
шкоду.

У зв*язку із чим рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає
скасуванню і ухваленню нового про
відмову у задоволенні цих вимог.

Щодо відмови суду у відшкодуванні із
ОСОБА_1 на користь ВАСУ 12 550,00 грн.
завданої шкоди, то в цій частині
рішення не оскаржувалося, і тому його
законність колегією судів не
переглядалася.

Враховуючи наведене та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу Вищого
адміністративного суду України
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 22 листопада 2013 року в частині
задоволення позову про стягнення з
ОСОБА_1 на користь Вищого
адміністративного суду України 20 763,00
грн. в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди, завданої
працівником при виконанні трудових
обов'язків скасувати і ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

В решті залишити рішення без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: