Справа № 369/468/14ц Головуючий у І
інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/2746/14 Доповідач у 2
інстанції Воробйова Н.С.Категорія 18
УХВАЛА

Іменем України

28 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Микитенко Д.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 11 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» про визнання договору
іпотеки недійсним,-

Встановила :

У січні 2014 року позивачка
звернулась до суду з вищезазначеним
позовом.

Позовні вимоги
обґрунтовувала тим, що вона та ОСОБА_3 з
березня 2005 року та по теперішній
проживають однією сім»єю без
реєстрації шлюбу. За час спільного
проживання у сторін народилась донька -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала, що з відповідачем
проживають спільно, ведуть спільне
господарство, мають спільний бюджет. За
спільні кошти сторони придбали
земельну ділянку та житловий будинок
за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
09.09.2013 року встановлено факт проживання
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім»єю з
березня 2005 року. Вищезазначеним
рішенням суду за позивачкою визнано
право власності на 1/2 частини
земельної ділянки площею 0,1224 га та на 1/2
частину житлового будинку за адресою
АДРЕСА_1.

Під час реєстрації позивачкою
13.12.2013 року права власності державним
реєстром прав на нерухоме майно їй
стало відомо, що земельна ділянка
площею 0,1224 га та житловий будинок
знаходяться в іпотеці, у зв»язку з чим
було винесено рішення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень, на підставі
відсутності у повному обсязі
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, а саме, не надано згоди
іпотекодержателя.

Зазначала, що 25.07.2006 року між АКБСР
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 на забезпечення
виконання зобов'язань за договором
кредиту № 405/350/06-Ж,
укладеним між сторонами 25.06.2006 року,
було укладено договір іпотеки, за яким
ОСОБА_3 в іпотеку передано нерухоме
майно, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1, а саме: домоволодіння з
відповідними будівлями та спорудами
загальною площею 280,5 кв.м., житловою
площею 123,3 кв.м.; земельну ділянку
площею 0,122 га для будівництва,
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд.

Оскільки вказане майно, що є
спільним майном подружжя, було
передано в іпотеку без її згоди,
просила суд визнати недійсним договір
іпотеки № 04/1-338 від 25.07.2006 року,
укладений між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_3.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 11
березня 2014 року у задоволені позовних
вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка
просить скасувати рішення суду першої
інстанції через невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Згідно зі ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст. 215 ЦК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

В силу ст. 216 ЦК України, недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК
України передбачено, що іпотекою є
застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Відповідно до ст. 17 Закону
України «Про іпотеку» іпотека
припиняється у разі визнання
іпотечного договору недійсним.

Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст.
6 Закону України "Про іпотеку" майно, що
є у спільній власності, може бути
передане у заставу (іпотеку) лише за
згодою усіх співвласників.

Згідно з роз»ясненнями Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ щодо справ, що виникають із
сімейних правовідносин, встановлення
факту проживання чоловіка та жінки
однією сім»єю, встановлення належності
їм майна на праві спільної сумісної
власності на підставі статті 74 СК
України пов»язується з набранням
законної сили рішенням суду, яким такі
юридичні факти встановлені. У зв»язку
із цим, визнання недійсним на підставі
статті 578 ЦК України та статті 6 Закону
України «Про іпотеку» договору
іпотеки, який був укладений до
встановлення факту, не впливає на зміст
правовідносин, які склалися у зв»язку
із укладанням такого договору,
оскільки на момент укладання
оспорюваного правочину єдиним
власником предмета іпотеки був
іпотекодавець, який при посвідченні
договору зазначав, що на момент
укладання договору іпотеки на предмет
іпотеки не існує прав та вимог інших
осіб, в тому числі тих, що не
зареєстровані у встановленому законом
порядку, крім тих, що вказані в
договорі, а також, що він не перебуває у
зареєстрованому шлюбі та не проживає
однією сім»єю з будь-якими особами
(чоловіками/жінками) без реєстрації
шлюбу в розумінні ст.74 СК України.

Зі змісту ч. З ст. 65 Сімейного кодексу
України вбачається, що презумпція
згоди на укладення договорів з
розпорядження майном, що перебуває у
спільній сумісній власності, діє у тому
випадку, коли чоловік та жінка є
подружжям, тобто перебувають у шлюбі.
Тобто, проживання жінки та чоловіка
однією сім'єю не створює жодних інших
правових наслідків, ніж ті, що
визначені ст. 74 Сімейного кодексу
України в разі поділу майна, нажитого
чоловіком та жінкою за час проживання
однією сім'єю.

По справі встановлено, що 25.07.2006 року
між АКБ СР «Уксоцбанк» та ОСОБА_3
укладено договір іпотеки. Згідно п.1.1.
вищезазначеного договору
іпотекодавець передає в іпотеку
іпотекодержателю у якості
забезпечення виконання іпотекодавцем
зобов'язань перед іпотекодержателем за
договором кредиту № 405/350/06-Ж, укладеним
між сторонами 25.06.2006 року нерухоме
майно, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1, а саме: домоволодіння з
відповідними будівлями та спорудами
загальною площею 280,5 кв.м., житловою
площею 123,3 кв.м.; земельну ділянку
площею 0,122 га для будівництва,
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд, що
належить останньому на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 25.07.2006 року (а.с.21-25).

Відповідно до п. 1.5.1 іпотечного
договору іпотекодавець свідчить та
гарантує, що на момент укладання
договору на предмет іпотеки не існує
прав та вимог інших осіб, у тому числі
тих,що не зареєстровані у
встановленому законом порядку, крім
тих,які вказані в цьому договорі. В
п.1.5.2. зазначено, що іпотекодавець не
перебуває у зареєстрованому шлюбі та
не проживає однією сім»єю з будь-якими
особами (чоловіками/жінками) без
реєстрації шлюбу в розумінні ст.74 СК
України (а.с.21-22).

Згідно даних паспорту НОМЕР_1 ОСОБА_2
зареєстрована в АДРЕСА_1 06.04.2011 року
(а.с.10,14).

З матеріалів справи видно, що рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 09.09.2013 року було
встановлено факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 з березня 2005 року, а також
визнано за ОСОБА_2 право власності на
1/2 частини земельної ділянки площею 0,1224
га та на 1/2 частину житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що договір
іпотеки між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк»
укладений у відповідності до вимог
чинного законодавства, а встановлений
судовим рішенням більше ніж через сім
років факт не впливає на
правовідносини, які склалися у зв'язку
з укладенням вказаного договору, а тому
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для визнання
вказаного договору недійсним.

З урахуванням викладеного,
колегія вважає, що висновки суду
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

В апеляційній скарзі не приведено
доводів, які б спростували висновки
суду, викладені в рішенні. Підстав для
задоволення апеляційної скарги при
апеляційному розгляді справи не
встановлено.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,
колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 11
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: