Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/1853/14
Головуючий у 1 інстанції: Петров В.В.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Глазкової О.Г.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Кам'янсько-Дніпровського районного
суду Запорізької області від 04 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
фізичної особи підприємця ОСОБА_4,
третя особа Кам'янсько-Дніпровський
центр зайнятості Запорізької області,
про визнання звільнення незаконним,
зміну дати і формулювання звільнення,
зобов'язання внести до трудової книжки
записи, стягнення заробітної платні,
оплати вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом до фізичної
особи підприємця (далі ФОП ) ОСОБА_4 У
позові зазначалось, що 21 жовтня 2010 року
відповідач прийняв позивача на роботу
продавцем в магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1».
09.12.2010 року вона була офіційно
оформлена на роботу. Позивач зазначає,
що працювала у вихідні та надурочний
час, щорічні відпустки їй не
надавалися. Після знаходження на
лікарняному з 14.12.2012 року по 19.12.2012 року,
позивач 20.12.2012 року вийшла на роботу,
проте відповідач повідомив її про те,
що буде розривати з нею трудовий
договір. Посилаючись на те, що ні
трудової книжки, ні наказу про
звільнення позивач не отримала, вважає
своє звільнення незаконним. Крім того,
відповідач заборгував їй заробітну
плату та інші компенсації, які
виплачував не в повному обсязі.

Посилаючись на вказані обставини ,
позивач просила суд визнати своє
звільнення незаконним; визнати
недійсним та скасувати наказ
відповідача №7 від 14.12.2012 року «про
звільнення за прогул»; змінити
формулювання причин звільнення та дату
звільнення з «14.12.2012 року за прогул на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП» на « 15.05.2013 року
звільнена з роботи за власним бажанням,
на підставі ст. 38 КЗпП»; зобов'язати
відповідача оформити їй трудову
книжку, а у разі втрати її дублікат, з
належними записами про прийняття на
роботу та записом про звільнення
відповідно до рішення суду, зобов'язати
відповідача засвідчити свої записи у
трудовій книжці, після чого видати
трудову книжку або її дублікат;
стягнути з відповідача 2552,17 грн.
заборгованості по заробітній платі за
період неоформлених трудових
стосунків, 10832 грн. заборгованості по
заробітній платі за період оформлених
трудових стосунків, 19733,34 грн.
заборгованості по компенсаціям за
роботу у вихідні, святкові дні та
роботу у надурочний час, 12118 грн. в
якості оплати вимушеного прогулу, 12118
грн. в якості відповідальності за
затримку належного розрахунку, 3450,20
грн. в якості компенсації за
невикористані дні щорічних відпусток,
10000 грн. в якості компенсації
спричиненої моральної шкоди та судові
витрати.

Рішенням Кам'янсько-Дніпровського
районного суду Запорізької області від
04 березня 2014 року позовні вимоги
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю - доповідача,
пояснення учасників апеляційного
провадження, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як визначено у статті 1 Кодексу законів
про працю України (далі - КЗпП України)
цим нормативним актом регулюються
трудові відносини всіх працівників.

Статтею 7 КЗпП України визначено, що
особливості регулювання праці окремих
категорій працівників встановлюються
законодавством.

Можливість укладення трудового
договору між працівником і фізичною
особою та особливий порядок реєстрації
такого договору визначені частиною 6
статті 24 та статтею 24 -1 КЗпП України,
якими передбачено укладення трудового
договору між працівником та фізичною
особою в письмовій формі; у разі
укладення такого трудового договору
фізична особа повинна у тижневий строк
з моменту фактичного допущення
працівника до роботи зареєструвати цей
договір у державній службі зайнятості
за місцем свого проживання у порядку,
визначеному центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення.

Крім того, питання реєстрації
трудового договору, укладеного між
працівником і фізичною особою
регулюється Порядком реєстрації
трудового договору між працівником і
фізичною особою, яка використовує
найману працю, затвердженим наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 8 червня 2001 року №
260.

Відповідно до п. 2.21-1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої спільним
наказом Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України та
Міністерства соціального захисту
населення України №58 від 29 липня 1993
року, трудові книжки працівників, які
працюють на умовах трудового договору
у фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи з правом
найму, та фізичних осіб, які
використовують найману працю,
пов'язану з наданням послуг (кухарі,
няньки, водії тощо), зберігаються
безпосередньо у працівників.

Судом першої інстанції
встановлено, що 09 грудня 2010 року між ФОП
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено
трудовий договір, який був
зареєстровано Кам'янсько-Дніпровським
центром зайнятості 10 січня 2013 року за
№ (т.1, а.с.10). На підставі цього
договору ОСОБА_3 була принята на роботу
продавцом непродовольчих товарів. 14
грудня 2012 року ФОП ОСОБА_4 звільнив
ОСОБА_3 наказом №7 на підставі п.4 ст.40
КЗоТ України за прогул без поважних
причин, допущений 13 грудня 2012 року (т.3,
а.с.60). Вказаний трудовий договір було
знято з державної реєстрації 10 січня 2013
року.

У відповідності до Постанови
Кабінету Міністрів України №1168 від 29
жовтня 2009 року «Про деякі питання
застосування законодавства про працю
фізичною особою, яка використовує
найману працю», а саме п. 4 передбачено,
що у разі розірвання трудового
договору за ініціативою фізичної особи
у випадках, визначених Кодексом
законів про працю України, така особа
зобов'язана письмово повідомити про
свій намір працівникові та у визначені
строки провести передбачений
законодавством розрахунок.

Зняття державною службою зайнятості з
реєстрації трудового договору у
випадках, передбачених пунктом 4 цієї
постанови, проводиться за умови
подання фізичною особою:

примірника трудового договору;

заяви про зняття трудового договору з
реєстрації із зазначенням дати
звільнення з роботи працівника та
підстав розірвання зазначеного
договору;

копій документів, що підтверджують:

- надсилання працівникові повідомлення
про намір розірвати з ним трудовий
договір (рекомендованим листом з
повідомленням про вручення). У разі
коли вручити поштове відправлення
неможливо, подаються копії підтвердних
документів;

- проведення передбаченого
законодавством розрахунку з
працівником або копію платіжної
відомості із зазначенням суми
депонованої заробітної плати.

6. Державна служба зайнятості протягом
трьох робочих днів з дня надходження
зазначених у пункті 5 цієї постанови
документів знімає трудовий договір з
реєстрації, про що робить відповідний
запис у книзі реєстрації трудових
договорів та повідомляє працівникові.

7. За зверненням працівника, який не був
присутній під час зняття трудового
договору з реєстрації, посадова особа
центру зайнятості протягом трьох
робочих днів з дня такого звернення
робить відповідну відмітку у виданому
йому примірнику трудового договору та
засвідчує у трудовій книжці запис про
звільнення з роботи, внесений фізичною
особою.

Судом встановлено, що
відповідачем дотримані вимоги
вищенаведеної Постанови Кабінету
Міністрів України №1168 від 29 жовтня 2009
року «Про деякі питання застосування
законодавства про працю фізичною
особою, яка використовує найману
працю» під час розірвання трудового
договору та зняття його з реєстрації, а
саме, відповідачем надано необхідні
документи, в тому числі, повідомлення
про вручення 25.12.2012 року ОСОБА_3 листа
від ФОП ОСОБА_4 про необхідність
з'явитись до Кам'янсько-Дніпровського
центру зайнятості для розірвання
трудового договору,
розрахунково-платіжні документи про
відсутність заборгованості по
заробітній платі.

Встановивши фактичні обставини
звільнення позивача, в тому числі
знаходження ОСОБА_3 на лікарняному з 14
по 19 грудня 2012 року, суд правомірно
відмовив у задоволенні позову про
визнання звільнення незаконним,
скасування наказу відповідача №7 від
14.12.2012 року про звільнення за прогул,
зміни формулювання причин та дати
звільнення і стягнення оплати
вимушеного прогулу і середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку, через сплив позовної
давності з наступних підстав.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Встановивши, що позивач звернулась до
суду з позовом 08 травня 2013 року, а про
звільнення їй було відомо ще
наприкінці грудня 2012 року, а саме 25
грудня 2012 року, коли ОСОБА_3 отримала
повідомлення про необхідність
з'явитись до Кам'янсько-Дніпровського
центру зайнятості для розірвання
трудового договору з ФОП ОСОБА_4, суд
дійшов до правильного висновку, що
пропуск строку для звернення до суду є
підставою для відмови у задоволенні
позову в частині визнання звільнення
незаконним, скасування наказу про
звільнення, зміни формулювання причин
та дати звільнення та стягнення оплати
вимушеного прогулу і середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку. Заперечення представника
апелянта про те, що ОСОБА_3 не
отримувала вказаного повідомлення є
бездоказовим, та таким що
спростовується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення (т.1, а.с.147). Колегія суддів
зважує ще і на ту обставину, що позивач
звернулась до суду із вказаним позовом,
як зустрічним на позов ОСОБА_4 про
стягнення матеріальної шкоди, завданої
з вини працівника. Посилання
представника позивача про те, що саме
із позову ОСОБА_4 ОСОБА_3 дізналась про
своє звільнення є неприйнятним,
оскільки спростовується отриманим нею
вищезгаданим повідомленням.

Проте, колегія суддів вважає за
необхідне виключити з мотивувальної
частини судового рішення посилання на
ст.256, 261 ЦК України, оскільки суд
правильно застосував до спірних
трудових правовідносин приписи ст.233
КЗпП України щодо строків позовної
давності, а посилання суду на норми
Цивільного Кодексу України є зайвими.

Відмовляючи у задоволенні позову про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, суд встановив
наявність трудових відносин між
сторонами з 09 грудня 2010 року по 14 грудня
2012 року та недоведеність існування
трудових відносин з 14 жовтня 2010 року по
08 грудня 2010 року. Вимоги позивача про
стягнення заборгованості по
заробітній платі у розмірі 10832грн.
спростовуються відомостями книги
обліку заробітної плати відповідача
(т.2, а.с.171-197), а стягнення заробітної
плати у розмірі 2552 грн. є недоведеними
через відсутність трудових відносин
між сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не зважив на те, що з її заробітної
плати відповідач у позасудовому
порядку провадив стягнення недостачі є
недоведеними.

Рішенням Кам'янсько-Дніпровського
районного суду Запорізької області від
27 грудня 2013 року, яке залишено без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області, позов ОСОБА_4 про стягнення з
ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі
45206грн. задоволено. Вказаним судовим
рішенням встановлено, що проведеною
черговою інвентаризацією у
матеріально - відповідальної особи
продавця ОСОБА_3 за період з 15.02.2012 року
по 11.12.2012 року була виявлена недостача
на загальну суму 45206грн. Таким чином, у
судовому рішенні встановлені
обставини та розмір недостачі, фактів
її часткового утримання із заробітної
плати встановлено не було, що в свою
чергу спростовує доводи апелянта про
таке утримання з її заробітку.

Не є прийнятними доводи скарги про те,
що суд безпідставно відмовив у
стягненні компенсації за
невикористані відпустки, роботу у
надурочний час, у вихідні та святкові
дні, оскільки судом встановлено, що
позивачу у відповідності до наказу №1
від 02.01.2012 року була надана щорічна
відпустка тривалістю 24 дні (т.3, а.с.59),
згідно табелю обліку використання
робочого часу позивач мала
восьмигодинний робочий день та два
вихідних на тиждень (т.2, а.с.199-210),
належних та допустимих доказів
підтверджуючих ці позовні вимоги суду
не надано.

Враховуючи особливості правового
регулювання укладання та розірвання
трудових відносин між приватним
підприємцем та робітником за
відсутності обов'язку роботодавця
зберігати та видавати трудову книжку
робітника (п. 2.21-1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої спільним
наказом Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України та
Міністерства соціального захисту
населення України №58 від 29 липня 1993
року) вимоги позивача про зобов'язання
відповідача видати позивачу трудову
книжку з належними записами є
бездоказовими та такими, що не
ґрунтуються на вимогах закону.

З урахуванням вищевикладеного судова
колегія вважає, що підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кам'янсько-Дніпровського
районного суду Запорізької області від
04 березня 2014 року по цій справі
залишити без змін. Виключити з
мотивувальної частини вказаного
рішення посилання на ст.ст. 256, 261 ЦК
України.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: