Номер провадження: 22-ц/785/2550/14
Номер справи місцевого суду: 2-3480/11
Головуючий у першій інстанції Салтан
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гайворонського
С.П., Виноградової Л.Є.,

при секретарі: Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
вселення, встановлення порядку
користування житловим приміщенням та
усунення перешкод у здійсненні права
власності, та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
припинення права особи на частку у
спільному майні, за апеляційними
скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
23 грудня 2013 року, -

встановила:

14 березня 2011 року ОСОБА_2
звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3
та ОСОБА_4 про вселення, встановлення
порядку користування житловим
приміщенням та усунення перешкод у
здійсненні права власності, який в
подальшому було уточнено.

Позивач мотивує свій позов тим, що
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 18 жовтня 2003
року, є власником 1/8 квартири АДРЕСА_1,
після смерті її батька ОСОБА_6.
Відповідно до змін, які були внесені в
реєстраційні документи ОМБТІ та РОН
ОСОБА_2 належить 1/8 зазначеної квартири,
а саме 6,39 кв.м. житлової площі та 10,5 кв.м.
загальної площі.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 звернулись до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
припинення права власності ОСОБА_2, на
1/8 квартири АДРЕСА_1 та визнати за ними
право власності в рівних частках на 1/8
зазначеної квартири, посилаючись на те,
що зазначена квартира перебуває у
спільній частковій власності, а саме: 5/8
належить ОСОБА_3, 2/8 (1/4) у ОСОБА_4 та 1/8
належить ОСОБА_2

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 23 грудня 2013 року було
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про вселення,
встановлення порядку користування
житловим приміщенням та усунення
перешкод у здійсненні права власності.

Відмовлено в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про припинення права особи на
частку у спільному майні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу у якій
просить рішення суду змінити, в частині
відмови їй та ОСОБА_4 в задоволені
позовних вимог, задовольнивши їх
позовні вимоги у повному обсязі, а у
решті рішення залишити без змін,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В свою чергу ОСОБА_2 також подала
апеляційну скаргу у якій просить
рішення суду скасувати, постановити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апеляційних скарг, пояснення
сторін, що з'явилися, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає апеляційну скаргу ОСОБА_3,
такою, що задоволенню не підлягає, а
апеляційну скаргу ОСОБА_2 такою, що
підлягає задоволенню частково, а
рішення суду першої інстанції зміні з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що належна
позивачці частина квартири не може
бути виділена як окреме ізольоване
приміщення, а у задоволенні
зустрічного позову відмовив виходячи з
вимог ст. 41 Конституції України про те,
що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Проте повністю погодитись з такими
висновками суду першої інстанції не
можна, оскільки вони не відповідають
обставинам справи, суд неправильно
застосував норми матеріального права,
у зв"язку з чим рішення суду підлягає
зміні з ухваленням нового рішення по
основному позову.

Судом встановлено, що сторонам на праві
спільної часткової власності належить
квартира АДРЕСА_1. Частка позивачки у
спірній квартирі складає 1/8 частину.

Згідно до висновку Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз № 2124, поділ спірної квартири
за наявних технічних характеристик та
долей кожного із співвлаників є
технічно неможливим. Виходячи з цього
висновку районний суд відмовив у
задоволенні позову, не звернувши при
цьому увагу на те, що такі позовні
вимоги позивачкою не заявлялись.

У своїй позовній заяві позивачка
просила вселити її у спірну квартиру,
встановити порядок користування
житловим приміщенням та усунути
перешкоди у здійсненні нею права
власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім"ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачка має намір вселитися в
квартиру і проживати там, однак
позбавлена такої можливості, оскільки
відповідачки їй у цьому перешкоджають.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного
суду України № 20 від 22 грудня 1991 року з
наступними змінами "Про судову
практику у справах за позовами про
захист права власності" роз"яснено, що
квартира, яка є спільною сумісною
власністю чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника
(учасників) цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення з самостійними виходами,
які можуть використовуватись як окремі
квартири які можна переобладнати у
такі квартири. У протилежному випадку
може бути встановлено порядок
користування приміщеннями квартири,
якщо про це заявлено позов.

Оскільки позивачка заявила позов саме
про визначення прядку корстування
спірною квартирою, то цей позов
підлягає задоволенню частково.

Виходячи з того, що 1/8 частина квартири
складає 10,5 кв.м загальної площі з яких
житлова- 6,39 кв.м., то позивачці слід
виділити у користування кімнату І
площею 9,7 кв. м., а приміщення кухні,
коридору, ванни, туалету - залишити у
спільному користуванні.

Підлягають також задоволенню вимоги
про вселення, оскільки з матеріалів
справи вбачається і відповідачки самі
цього не заперечують, що вони не
бажають аби позивачка проживала
спільно з ними у спірній квартирі.

Позивачка не погодилась на припинення
її права власності на частку квартири
за умови сплати їй вартості належної їй
частки, тому судом першої інстанції
підставно було відмовлено у
задоволенні зустрічного позову.

Керуючись: п. 3 ч. 1 ст. 307; п.п. 3,4 ст. 309; ст.
316; 317; 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 23 грудня 2013 року - змінити у
частині відмови у задоволенні
первинного позову і ухвалити в цій
частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2
задовольнити частково. Вселити її в
квартиру АДРЕСА_1. Виділити їй у
користування житлову кімнату І площею
9,7 кв.м. Приміщення кухні, коридору,
ванної, туалету - залишити у спільному
користуванні. Зобов"язати ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_2 у
користуванні квартирою АДРЕСА_1.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає чинності негайно з моменту
його проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області:

Н.А. Кононенко

Л.Є. Виноградова

С.П. Гайворонський