Єдиний унікальний номер 258/1496/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4229/2014
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Іванова А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

« 06 » травня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого-судді Пономарьової
О.М.

суддів: Іванової А.П.,
Соломахи Л.І.,

при секретарі Мишко Д.О.

за участю:

позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Гудзь О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Кіровському
районі м. Донецька, третя особа -
відокремлений підрозділ «Шахта
Лідіївка» Державного підприємства
«Донецька вугільна енергетична
компанія», про відшкодування моральної
шкоди з апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Кіровському
районі м. Донецька на рішення
Кіровського районного суду м. Донецька
від 01 квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду у лютому 2014
року з позовом, уточнивши вимоги якого,
зазначив, що починаючи з 1969 року
працював на підприємстві вугільної
промисловості зі шкідливими та
небезпечними умовами праці, у тому
числі підземним ГРОВ на ДП шахта
«Лідіївка», внаслідок чого отримав
професійне захворювання - деформуючий
остеоартроз лівого колінного суглобу,
вертеброгенна попереково-крижова
радикулопатія з вираженим больовим
синдромом. 23 жовтня 2002 року
підприємством був складений акт №15
розслідування хронічного
профзахворювання, пов'язаний з
виробництвом за формою П-4. Рішенням
МСЕК від 23.10.2002 року йому було первинно
встановлено 10% втрати професійної
працездатності. У зв'язку із хронічним
професійним захворюванням було
порушено нормальні життєві зв'язки,
позивач був позбавлений можливості
реалізувати свої звички та бажання,
відчуває труднощі у зв'язку із фізичним
болем, втомою, таким чином, моральну
шкоду оцінює в розмірі 5000грн., яку
просив стягнути з відповідача.

Рішенням Кіровського районного суду
м.Донецька від 01 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково:
стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Кіровському
районі м.Донецька на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я на
виробництві 3000грн.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
потерпілий має право відшкодовувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця), враховуючи, що
відшкодування фондом соцстрахування
від нещасних випадків моральної
(немайнової) шкоди застрахованим і
членам їх сімей незалежно від часу
настання страхового випадку
припиняється з 1 січня 2008 року. Крім
того, прибуткова частина бюджету фонду
формується лише на видатки,
передбачені законодавством, тому
ухвалення необґрунтованого рішення
практично унеможливлює можливість
здійснювати фондом страхові виплати ,
які є обов'язковими, у зв'язку із тим, що
бюджетом на 2014 рік не встановлено
такого пункту як виплати на
відшкодування моральної шкоди, не має
можливості виплатити додаткові
грошові кошти постраждалим за
заподіяння їм моральних страждань.
Зазначено, що спричинення моральної
шкоди в спірних правовідносинах не є
матеріально-правовою презумпцією,
позивачем не доведений факт заподіяння
моральної шкоди, його характер, зв'язок
між профзахворюванням і моральною
шкодою, що наступила, а також розмір
моральної шкоди: відсутні медичні дані
про перенесені стресові, депресивні й
інші негативні прояви в стані здоров'я,
крім того, первинна МСЕК,
проаналізувавши стан здоров'я позивача
не призначила потребу у додаткових
видах допомоги, що при дійсно тяжких
випадках профзахворювання обов'язково
вказується у виписках з акту огляду на
МСЕК. Зазначив, що обов'язок
встановлення факту спричинення
моральної шкоди у зв'язку із втратою
професійної працездатності покладений
на медико-соціальні експертні комісії.
Позивач отримує від Фонду всі належні
грошові та страхові виплати. При цьому,
суд не може зробити висновки про
наявність моральної шкоди, виходячи
лише зі слів позивача.

Представник третьої особи в судове
засідання апеляційного суду не
з'явився, про час та місце слухання
справи повідомлений належним чином
(а.с.51).

Згідно ч.2 ст.305 ЦПК України неявка осіб,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
її розгляду.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції Представник відповідача
Ґудзь О.С. підтримав доводи апеляційної
скарги та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 заперечував проти
доводів апеляційної скарги та просив
залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційну скаргу відповідача слід
відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач з 1969 року працював на
підприємствах вугільної промисловості
зі шкідливими та небезпечними умовами
праці, в тому числі - і підземним
гірничим робітником на шахті
«Лідіївка» (а.с. 7-8).

Сторонами не заперечувалось, що
внаслідок роботи позивача на
підприємствах вугільної промисловості
зі шкідливими та небезпечними умовами
праці він отримав професійне
захворювання, а саме - деформуючий
остеоартроз лівого колінного суглобу,
вертеброгенна попереково-крижова
радикулопатія з вираженим больовим
синдромом.

Встановлено, що підприємством за
результатами розслідування 22 жовтня 2002
року було складено Акт №15 за формою П-4
розслідування хронічного професійного
захворювання, пов'язаного з
виробництвом (а.с. 57-58).

Рішенням МСЕК від 23.10.2002року позивачу
було вперше встановлено 10% втрати
професійної працездатності (а.с.5, 55, 56).

Суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку про те, що позивачу
внаслідок хронічного профзахворювання
заподіяна моральна шкода, яка полягає в
тому, що у позивача знизилась
працездатність, він був змушений
докладати додаткові зусилля для
організацій свого життя, постійні болі
спричиняють йому страждання, він не
можу виконувати домашню роботу,
змушений звертатись до медичних
установ за медичною допомогою,
протікання хвороби спричиняє йому
незручності.

Даний висновок відповідає положенням
ст.23 ЦК України та Рішенню
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року №1-9 рп/2004, згідно з яким моральна
шкода потерпілого від нещасного
випадку на виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, які він поніс у зв'язку з
каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.

За змістом ст.ст. 1, 21, 28, 34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», які діяли на час
виниклих правовідносин, на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України покладено
обов'язок відшкодовувати
застрахованим особам моральну шкоду за
наявності факту заподіяння йому цієї
шкоди. Зазначені норми не містять інших
додаткових умов щодо відшкодування
моральної шкоди. Доводи апеляційної
скарги про відсутність наявності факту
заподіяння позивачу моральної шкоди
спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач отримав професійне
захворювання, а саме - деформуючий
остеоартроз лівого колінного суглобу,
вертеброгенний попереково-крижковий
радикуліт, за висновком МСЕК від
23.10.2002р. йому встановлена стійка втрата
професійної працездатності 10%, проти
чого не заперечував і представник
апелянта.

В зв'язку з чим суд обґрунтовано
послався на положення ст.ст. 21, 28, 34 ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» та
дійшов висновку про наявність факту
завдання позивачу моральної шкоди
внаслідок професійного захворювання
та стягнув з відповідача на її
відшкодування грошову компенсацію.

Визначаючи розмір грошового
відшкодування моральної шкоди з Фонду,
суд урахував, що професійним
захворюванням позивачу завдані
моральні та фізичні страждання, він не
може вести звичайний спосіб життя, з
дотриманням вимог ч.3 ст.34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а саме, що позивач на
10% втратив професійну працездатність
та враховуючи стан здоров'я позивача,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, стягнув
компенсацію у розмірі 3000грн., та навів в
рішенні відповідні мотиви стягнення
моральної шкоди саме такого розміру.

Як вбачається з матеріалів справи,
огляд МСЕК про встановлення позивачу
вперше 10% втрати професійної
працездатності відбувся 23.10.2002р., тобто
до змін, внесених ЗУ «Про внесення змін
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.02.2007 року №717,
якими з вищевказаного Закону виключені
положення, що регулюють обов'язок
відповідача по відшкодуванню
моральної шкоди. Зазначене спростовує
доводи апелянта в частині того, що
належним відповідачем по справі
повинно бути підприємство, на якому
працював позивач.

Таким чином, в даному випадку
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровському
районі м.Донецька повинно
відшкодовувати моральну шкоду.

Виходячи з наведеного та враховуючи
конкретні обставини справи,
апеляційний суд вважає за можливе
погодитись з вказаним розміром
компенсації моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Судом повно та всебічно досліджені
обставини , наданим доказам дана
належна оцінка, спір вирішено згідно з
вимогами закону, вірно застосовано
матеріальний та процесуальний закон.

Рішення суду постановлено з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування не вбачається.

У відповідності з вимогами ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Кіровському
районі м. Донецька відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 01 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: