Номер провадження: 22-ц/785/3302/14
Номер справи місцевого суду: 506/807/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Красноокнянського районного суду
Одеської області від 28 січня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Головного
управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій в Одеській
області про поновлення строку для
звернення до суду, поновлення на роботі
і оплату за час вимушеного прогулу,-

встановила:

У вересні 2013 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що з 25.06.1982 року по 14.08.2012 року він
проходив службу на різних посадах в
пожежній охороні Красноокнянського
району, був пожежним, командиром
відділення, начальником караулу, та має
безперервний стаж роботи в пожежній
охороні 30 років.

Позивач зазначив, що 01.06.2012 року по
14.08.2012 року він проходив службу на
посаді командира відділення, а наказом
ГТУ МНС України № 261 від 09.08.2012 року його
звільнено із займаної посади за п. 1 ст.
40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням
штату, але на підставі постанови КМУ №
33 від 21.01.2013 року Головне територіальне
управління МНС в Одеській області було
ліквідоване, а його правонаступником
стало Головне управління ДСНС в
Одеській області, а отже належним
відповідачем по справі, на думку
позивача є Головне управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій в Одеській
області.

Вважаючи дії відповідача
протиправними, позивач зазначив, що
хоча його звільнення здійснено на
підставі наказу МНС від 07.05.2012 року № 753
та наказу ГТУ МНС в Одеській області
від 30.05.2012 року № 5, але він був
прийнятий на посаду 01.06.2012 року по
переводу, тобто після прийняття
вказаних наказів, якими штати були не
лише ліквідовані, а й затверджені нові,
згідно яких його посада збереглася, і
штатна чисельність не змінилась.

Позивач вважає, що ліквідація
структурного підрозділу - ППЧ № 15 та
створення нового підрозділу не є
ліквідацією юридичної особи, і без
зменшення штатної чисельності
працівників не може бути підставою для
звільнення працівників.

Поважною причиною пропуску строку для
звернення до суду, позивач зазначив те,
що перший раз він звернувся до суду
14.09.2012 року, але не зміг виконати ухвалу
про залишення його позовної заяви без
руху, оскільки відповідач не видавав
йому довідку про доходи для надання до
суду.

На підставі зазначеного просив суд
поновити йому строк для звернення до
суду, поновити на роботі, а також
стягнути заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 09.08.2012 року до дня
поновлення на роботі.

Рішенням Красноокнянського районного
суду Одеської області від 28 січня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду скасувати,
ухвалити по справі нове рішення, яким
його позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач пропустив
строк звернення до суду та поважність
пропущення строку не довів, хоча його
звільнення відбулося з порушенням
чинного трудового законодавства.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи, та не
спростовується сторонами, що ОСОБА_3 в
період з 25.06.1982 року по 14.08.2012 року
працював в ППЧ-15 смт. Красні Окна на
посадах: пожежного, командира
відділення, із якої 09.08.2012 року був
звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку з скороченням штату, що
підтверджується витягом з наказу
Головного територіального управління
МНС України в Одеській області за №
261та записом у трудовій книжці (а.с.8-10).

З розрахунку компенсації за час
вимушеного прогулу від 17.09.2013 року, що
була розрахована позивачем, його
середньомісячна заробітна платня
склала 1720 грн., а сума компенсації за
час вимушеного прогулу на день подачі
позову складала 32976,36 грн. (а.с.5).

Відповідно до наказів МНС України від
07.05.2012 року за № 753 та Головного
територіального управління МНС в
Одеській області від 30 травня 2012 року
за № 5, 15 професійну пожежну частину ГТУ
МНС в Одеській області, смт. Красні
Окна, що утримувалась на штаті « 15
професійна пожежна частина, смт. Красні
Окна ГТУ МНС в Одеській області»
чисельністю 23 працівники була
ліквідована, та утворено 27 державну
пожежно-рятувальну частину ГТУМНС в
Одеській області з утриманням її на
штаті № 16/57 « 27 державна
пожежно-рятувальну частину ГТУМНС в
Одеській області» (постійної
готовності) чисельністю 23 особи
начальницького складу, місце
дислокації - смт. Красні Окна (а.с.11-21,
24-27, 73-75, 91).

Постановою КМУ від 21.01.2013 року за № 33
Головне територіальне управління МНС в
Одеській області та Головне управління
Держтехногенбезпеки в Одеській
області реорганізовано з утворенням
Головного управління Державної служби
з надзвичайних ситуації в Одеській
області (а.с.22-23).

З довідки Головного територіального
управління МНС України в Одеській
області від 14.08.2012 року за № 02/144/11 видно,
що середньомісячна заробітна плата
ОСОБА_3 за останні два місяці, які
передували дню звільнення, склала 1715,04
грн. (а.с.29).

Також з матеріалів справи вбачається,
що вперше позивач звернувся з
зазначеним позовом 14 вересня 2012 року,
але ухвалою Красноокнянського
районного суду Одеської області його
позовна заява залишена без руху, у
зв'язку з відсутністю розрахунку
позовних вимог щодо стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Оскільки зазначена ухвала не
була виконана у визначений судом строк,
то відповідно до ухвали суду від 18.09.2012
року зазначена позовна заява була
повернута заявнику (а.с. 31).

Відповідно до повідомлення державного
реєстратора виконавчого комітету ОМР
про проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи 25.04.2013 року
внесено запис № 2014788 про
проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи «Головне
управління Міністерства України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи в
Одеській області» (а.с.69).

Постанова КМУ від 16.01.2012 року № 30 «Про
утворення територіальних органів
Міністерства надзвичайних ситуацій»,
якою утворено юридичну особу
публічного права - Головне
територіальне управління МНС в
Одеській області втратила чинність
згідно з Постановою КМУ від 21.01.2013 року
за № 33 «Про утворення територіальних
органів Державної служби з
надзвичайних ситуацій та визнання
такими, що втратили чинність деяких
постанов КМУ (а.с.70-72).

З наказом Головного територіального
управління № 5 від 30.05.2012 року позивач
ознайомився 03.06.2012 року, а трудову
книжку отримав 14.08.2012 року (а.с.78-80).

Із штату № 16/57 « 27 державної
пожежно-рятувальної частини Головного
територіального управління МНС
України в Одеській області (смт. Красні
Окна)» вбачається, що його введено в дію
наказом МНС України № 753 від 07.05.2012 року
на заміну штату « 15-а професійна
пожежна частина, III-ї групи, смт. Красні
Окна ГТУ МНС в Одеській області»,
загальною чисельністю 23 особи рядового
і начальницького складу (а.с.81-90).

Наказом ГТУ МНС України у Одеській
області від 16.05.2012 року за № 3 зазначена
15-а професійна пожежна частина
зарахована на фінансове забезпечення
вказаного управління (а.м.92-93).

Згідно наказу Котовського районного
управління ГУ МНС України в Одеській
області від 31.05.2012 року за № 100 позивача,
відповідно до його заяви, було
звільнено з посади командира
відділення професійної пожежної
частини № 15 відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП
України по переводу до Головного
територіального управління МНС в
Одеській області (а.с.94,138).

Наказом ГТУ МНС України в Одеській
області від 01.06.2012 року за № 14 позивача,
відповідно його заяви, прийнято по
переводу з 01.06.2012 року на посаду -
командира відділення професійної
пожежної частини № 15 смт. Красні Окна
Корасноокнянського району ГТУ МНС в
Одеській області (а.с.95-97).

Згідно з довідкою первинної
профспілкової організації Головного
територіального управління МНС
України в Одеській області від 10.06.2012
року № 5/17 та заяви позивача від 01.06.2012
року ОСОБА_3 відмовився від вступу у
зазначену профспілкову організацію
(а.с.98,117).

Статтею 43 Конституції України
встановлено право кожного на працю та
гарантовано захист від незаконного
звільнення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, може бути
розірваний у випадку змін в
організації виробництва і праці, у тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Пунктом третім частиною другою ст. 42
КЗпП України встановлено переважне
право на залишення на роботі при
вивільненні працівників у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці - працівникам з тривалим
безперервним стажем роботи на даному
підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України
встановлено, що розірвання трудового
договору з підстав, передбачених п. 1 ст.
40 КЗпП України може бути проведено лише
за попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України
розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу без згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника)
допускається у випадку ліквідації
підприємства, установи, організації.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
зазначеного Кодексу, а у разі
звільнення працівника з ініціативи
роботодавця він зобов'язаний у день
звільнення видати працівнику копію
наказу про звільнення з роботи, а в
інших випадках звільнення копія наказу
видається на вимогу працівника.

Також згідно ст. 49 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний видати працівникові на
його вимогу довідку про його роботу на
даному підприємстві, в установі,
організації із зазначенням
спеціальності, кваліфікації, посади,
часу роботи і розміру заробітної плати.

Статтею 49-2 КЗпП України встановлено, що
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяця, при вивільнені
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством, і одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації.

Відповідно до ст.ст. 104, 105, 110 ЦК України
в результаті ліквідації юридичної
особи її діяльність припиняється без
правонаступництва, тобто без переходу
прав та обов'язків до інших осіб, яка
настає з дня внесення до єдиного
державного реєстру відповідного
запису. Ліквідація ж структурного
підрозділу юридичної особи, зі
створенням чи без створення іншого
структурного підрозділу не є
ліквідацією або реорганізацією
юридичної особи, а констатує лише зміну
внутрішньої (організаційної) структури
юридичної особи. На відміну від
ліквідації чи реорганізації юридичної
особи, ця обставина може бути підставою
для звільнення працівників цього
структурного підрозділу, відповідно до
п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав
скорочення чисельності або штату
працівників.

Частиною першою ст. 233 КЗпП України
передбачено, що працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору до суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Згідно з ст. 234 КЗпП України, у разі
пропуску строків з поважних причин,
встановлених ст. 233 зазначеного
Кодексу, суд може поновити ці строки.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» зазначено, що передбачений ст.
233 КЗпП України місячний строк
звернення до суду поширюється на всі
випадки звільнення незалежно від
підстав припинення трудового договору,
і у разі його пропуску без поважних
причин у позові може бути відмовлено.

Відповідно до п. 19 зазначеної Постанови
суди при розгляді трудових спорів,
пов'язаних зі звільненням за п. 1 ст. 40
КЗпП України, зобов'язані з'ясувати чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, і
при реорганізації підприємства,
установи звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП
України може мати місце, якщо це
супроводжується скороченням
чисельності або штату працівників,
змінами у їх складу за посадами,
спеціальністю, кваліфікацією,
професіями.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що усі
зазначені обставини свідчать про те, що
звільнення позивача відбулося з
порушенням чинного трудового
законодавства, оскільки фактичної
ліквідації установи не відбулось, а
реорганізація її структурних
підрозділів не потягла за собою
скорочення чисельності працівників чи
штату.

Але, як правильно зазначив суд першої
інстанції, позивачем не надано доказів
поважності причин пропуск строку для
звернення до суду.

З матеріалів справи видно, що позивач
вперше з позовом звернувся 14.09.2012 року,
але ухвалу про залишення його позову
без руху не виконав, розрахунок
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу не надав, та з клопотанням до
суду про витребування таких відомостей
у відповідача не звертався.

Посилання ОСОБА_3 на те, що відповідач
навмисно не видав йому довідку про
доходи за останні два місяці, у зв'язку
з чим позивач не міг надати до суду
розрахунок, колегія суддів до уваги не
приймає, оскільки в матеріалах справи
відсутні будь-які докази того, що
позивач звертався з письмовою заявою
до відповідача про видачу довідки про
розмір заробітної плати за два останні
місяці роботи. Та й сам апелянт
посилається на те, що він обхідними
шляхами, через службу зайнятості зміг
отримати копію довідки про дохід за
червень-липень місяці.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що ОСОБА_3 пропустив строки,
встановлені ст. 233 КЗпП України, щодо
звернення до суду з позовною заявою про
вирішення трудового спору без поважних
причин.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
усі зазначені обставини судом першої
інстанції при ухвалені рішення були
враховані, суд надав належну оцінку
доказам та ухвалив законне,
обґрунтоване рішення, яке скасуванню
не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК
України, а тому не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Красноокнянського
районного суду Одеської області від 28
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.О. Суворов