Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0610/2-2920/11
Головуючий у 1-й інст.
Коренюк В.П. (Коростенський м/р/с)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Крижанівської М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 04 червня
2013 року,-

встановила:

У жовтні 2011 року Публічне акціонерне
товариство «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» (далі -
ПАТ) звернулося до суду з позовом, в
якому просило (з уточненням позовних
вимог) стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
солідарному порядку 585609 грн. 48 коп.
заборгованості за кредитним договором,
яка складається із: 371236 грн. 20 коп. -
заборгованості зі сплати прострочених
відсотків за період з 31 липня 2009 року по
31 жовтня 2012 року; 9750 грн.
заборгованість зі сплати комісійних
нарахувань за період з серпня 2009 року
по жовтень 2012 року; 51991 грн. 98 коп. - 3%
річних за період з 5 лютого 2009 року по 31
жовтня 2012року; 122884 грн. 65 коп. -
інфляційних нарахувань з 5 лютого 2009
року по 31 жовтня 2012 року; 28998 грн.22 коп. -
пені за прострочення сплати відсотків
з 1 вересня 2009 року по 31 жовтня 2012 року;
784грн. 48 коп. - пені за прострочення
сплати комісійних за період з 11 серпня
2009 року по 31 жовтня 2012 року.

Зазначало, що 14 лютого 2008 року між
банком та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
відповідачці наданий кредит шляхом
відкриття відновлювальної кредитної
лінії у сумі, яка не може перевищувати
500000 грн., строком до 4 лютого 2009 року, зі
сплатою 17% річних за користування
кредитними коштами.

В забезпечення виконання боржником
обов'язків за кредитним договором, 14
лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_3
укладений договір поруки, відповідно
до якого останній взяв на себе
зобов'язання відповідати перед банком
за неналежне виконання боржником умов
кредитного договору.

11 червня 2008 року між позивачем та
ОСОБА_2 укладена угода про внесення
змін до кредитного договору щодо
збільшення з 1 червня 2008 року
відсоткової ставники з 17% до 18% річних.

Позичальник умови кредитного договору
тривалий час не виконував, у зв'язку з
чим з'явилась заборгованість станом на
серпень 2009 року в сумі 608585 грн. 53 коп.,
яка була стягнута з відповідачів в
солідарному порядку згідно з рішенням
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 19 серпня 2011
року.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 04 червня 2013 року позов
задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в
солідарному порядку на користь
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» 585609
грн. 48 коп. заборгованості за кредитом,
1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким стягнути з відповідачів в
солідарному порядку на користь банку
354470 грн. 63 коп. заборгованості за
кредитним договором. Зазначає, що судом
не враховано строки позовної давності,
часткове погашення боргу в сумі 273829,47
грн. та безпідставно стягнуто три
проценти річних.

Представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу, з посиланням на її
доводи.

Представник позивача заперечив у
задоволенні апеляційної скарги і
вважає рішення суду правильним.
Посилається на те, що умова договору
про підвищену ставку є окремою від 3 %
річних.

Розглянувши справу в межах визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено, що 14 лютого 2008 року
між ПАТ та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір (далі - Договір),
відповідно до якого відповідачу
наданий кредит шляхом відкриття
відновлювальної кредитної лінії у
сумі, яка не може перевищувати 500000 грн.,
строком до 4 лютого 2009 року, зі сплатою
17% річних за користування кредитними
коштами (а.с.11-15).

ОСОБА_3 виступив поручителем за
вказаним Договором на умовах
солідарної відповідальності за
зобов'язаннями ОСОБА_2, уклавши з ПАТ
договір поруки (далі - Договір поруки)
від 14 лютого 2008 року (а.с.16).

11 червня 2008 року договором про внесення
змін № 1 до Кредитного договору про
відкриття кредитної лінії № 8 від 14
лютого 2008 року збільшено розмір
процентної ставки до 18 % (а.с.15).

В цей же день між ПАТ та відповідачами
укладено договір про внесення змін № 1
до Договору поруки № 10 від 14 лютого 2008
року, згідно якого поручитель
погодився із збільшенням процентної
ставки за основним Договором (а.с.17).

05 грудня 2008 року договором про внесення
змін № 2 до Кредитного договору про
відкриття кредитної лінії № 8 від 14
лютого 2008 року встановлено дату
остаточного повернення всіх отриманих
в межах кредитної лінії сум кредиту до
04 лютого 2009 року (а.с.15 - зворотна
сторона).

Відповідач умови кредитного договору
не виконувала, внаслідок чого станом на
липень 2009 року виникла заборгованість
в сумі 608585 грн., яка була стягнута
рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 19 серпня 2011 року (а.с.24). Цим
же рішенням відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_3 до ПАТ про визнання
договору поруки недійсним.

Відповідачі і надалі не виконують
умови Договору, а тому виникла нова
заборгованість в сумі 585609 грн..

Задовольняючи позов повністю, суд
виходив з того, що відповідачі повинні
нести солідарну відповідальність за
невиконання Договору, в т.ч. і по сплаті
комісійної винагороди, пені,
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми,
передбачені ч.2 ст.625 ЦК України.

Колегія суддів частково погоджується
із такою думкою суду, виходячи з
наступного.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Дія Договору визначена у п.6.6 до повного
повернення Позичальником кредиту,
сплати у повному обсязі процентів за
користування ним, комісійних
винагород, та до повного виконання
позичальником будь-яких інших грошових
зобов'язань, прийнятих ним на себе
згідно умов цього Договору.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч.1 ст.554
ЦК України).

Частиною 2 ст.554 ЦК України визначено, що
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно п.2.1 Договору поруки (із змінами
до вказаного договору від 11 червня 2008
року) поручитель відповідає перед
кредитором в тому ж обсязі, що і
боржник.

Судом вірно визначено правовідносини,
що виникли між сторонами, однак не
правильно застосовано норми ст.625 ЦК
України, не вирішено питання щодо
дотримання строків позовної давності
та не визначено строк дії договору та
строк (термін) його виконання.

Позичальник зобов'язувався повернути
кредит, сплатити проценти та комісії,
встановлені цим Договором (п.2.1
Договору)

Відповідно до п.2.2 Договору дата
остаточного повернення всіх отриманих
в межах кредитної лінії сум кредиту - 04
лютого 2009 року.

Згідно п.3.2 Договору проценти за
користування кредитом нараховуються
на суму фактичного щоденного залишку
заборгованості за отриманими коштами.
Проценти нараховуються по день
повного і остаточного повернення всіх
отриманих в межах кредитної лінії
коштів. Проценти за користування
кредитом нараховуються Банком
щомісячно, а також в день кінцевого
терміну погашення кредиту, визначеного
п.2.2 цього Договору.

За управління кредитом у формі
кредитної лінії Позичальник сплачує
Банку комісійну винагороду щомісячно
від початкового ліміту кредитної лінії
по 250 грн. (п.3.3 Договору).

Поняття кредитної лінії визначено у
п.1.7 Договору - це форма кредиту, за якою
протягом встановленого терміну,
позичальник має право повністю або
частково отримувати кредит в межах
максимально дозволеної банком суми.

Отже, за змістом ст.1045 ЦК України та
п.п.1.7, 2.1, 2.2, 3.2 Договору проценти та
комісійна винагорода нараховуються на
залишок заборгованості по день
остаточного повернення кредиту (день
кінцевого терміну погашення кредиту,
термін відкриття кредитної лінії) - 04
лютого 2009 року.

За несвоєчасне повернення кредиту та
нарахованих процентів, комісій
законодавством та Договором
встановлена відповідальність, а саме,
ст.ст.549, 625 ЦК України, п.3.4, 3.5, 5.1, 5.2, 5.3
Договору.

На підставі викладеного, нарахування
процентів за користування кредитом та
комісії після дати остаточного
повернення отриманого кредиту є
неправомірним і стягненню вказані суми
не підлягають. За відсутністю боргу по
комісії не підлягає стягненню і пеня по
простроченій комісії.

Стаття 625 ЦК України встановлює
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання. Так, частиною
першою вказаної статті визначено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Частиною другою встановлено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір
процентів, що підлягають стягненню за
порушення грошового зобов'язання, є
диспозитивними та застосовуються, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тобто, три проценти річних від
простроченої суми за весь час
прострочення застосовуються у випадку,
якщо сторони в договорі не передбачили
інший розмір процентів річних.

У випадку відсутності зазначення в
договорі розміру процентів,
цивільно-правова відповідальність за
порушення грошового зобов'язання
настає на підставі вимог закону, а саме
ст. 625 ЦК України.

У тих випадках, коли в договорі позики
чи кредитному договорі встановлено
збільшення розміру процентів у зв'язку
з простроченням сплати боргу, розмір
ставки, на яку збільшена плата за
користування позикою (кредиту), слід
вважати іншим розміром процентів,
встановленим договором у
відповідності з п. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно п.3.4 Договору встановлено
підвищену проценту ставку у розмірі 25 %
у разі порушення строку остаточного
повернення всіх сум кредиту, тобто
визначено інший розмір процентів
договором.

У даному випадку, позивач помилково
вважав нараховані 25 % як прострочені
проценти, а тому зазначена ним сума -
371236,2 грн. підлягає стягненню у
відповідності до ст.625 ЦК України як
інший розмір процентів встановлений
договором.

Стягнення 3 % річних в сумі 51991,98 грн. у
даному спорі неможливе, оскільки це
призведе до подвійної
відповідальності за одне і те ж саме
порушення.

Пунктом 5.3 Договору передбачено
нарахування пені на проценти за
неправомірне користування кредитом в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діє у
період прострочення, та нараховується
вона щоденно, а тому вимога про
стягнення цієї пені в сумі 28998,22 є
правомірною.

Відносно дотримання строків позовної
давності, колегія суддів зазначає, що
відповідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

За вимогою про стягнення неустойки
(штрафу, пені) встановлена спеціальна
позовна давність тривалістю в один рік
(п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленої до
винесення ним рішення.

В своїх запереченнях до позову (а.с.83-85)
поручитель ОСОБА_3 посилався на
безпідставність вимог про стягнення
неустойки у зв'язку із пропущенням
річного строку позовної давності.

Боржник ОСОБА_2 у своєму зустрічному
розрахунку заборгованості (а.с.143-146)
також посилалася на строки позовної
давності, встановлені ст.ст.257, 258 ЦК
України і проводила розрахунок із
застосуванням трьохрічного та річного
строку позовної давності.

Посилання відповідачів на пропущення
загального строку позовної давності є
безпідставним, оскільки розрахунки по
простроченим процентам, інфляційних
нарахувань проведені позивачем
починаючи з лютого 2009 року, а тому строк
позовної давності закінчується по ним
в лютому 2012 року. Позов подано до суду 31
жовтня 2011 року, тобто в межах цього
строку.

Обрахування відповідачем зазначеного
строку з дати подання уточнюючої
позовної заяви - 12 листопада 2012 року
(а.с.45, 75), якою збільшено період
нарахувань на термін перебування
справи у провадженні суду, є
безпідставним з огляду на вимоги ч.2
ст.264 ЦК України.

Застосування строків позовної
давності по пені в даних
правовідносинам є неможливим, з огляду
на вимоги ст.259 ЦК України та п.6.9
Договору.

Так, ч.1 ст.259 ЦК України передбачено
можливість збільшення позовної
давності, встановленої законом, за
домовленістю сторін.

Сторони, укладаючи Договір, домовилися
про збільшення позовної давності до 10
років (п.6.9 Договору), а тому вимоги
банка по цій вимозі заявлено в межах
десятирічного строку.

Інші доводи апеляційної скарги не
заслуговують на увагу з тих підстав, що
списання коштів з рахунку ОСОБА_3 в сумі
273829,47 грн. проведено на виконання
рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 19 серпня
2011 року, що встановлено судом, а
наявність спірних правовідносин між
ОСОБА_3 та ПАТ щодо нарахування
процентів та неустойки по депозитному
вкладу не стосується предмету спору.

Доводи поручителя в суді першої
інстанції про збільшення обсягу
відповідальності у додатку № 2 до
Договору, що є підставою для визнання
договору поруки припиненим, не
заслуговують на увагу, оскільки
останнім загальний розмір кредитного
ліміту не змінювався.

Пункт 5.5 Договору встановлює дію
договору поруки до повного погашення
зобов'язання за Кредитним договором, в
забезпечення якого надано
поручительство, а також договорів про
внесення змін до нього.

Відповідач ОСОБА_3 не ставить питання
про визнання договору поруки
припиненим і позивач не визнає його
припиненим, а тому суд правильно
задовольнив позов до двох
відповідачів.

На підставі викладеного, постановлене
судом рішення відповідно до ст.309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

У зв'язку із ухваленням нового судового
рішення, відповідно до ст.88 ЦПК України,
з відповідачів слід стягнути на
користь позивача судові витрати в сумі
2114,35 грн., з кожного (1700 грн. судового
збору в суді першої інстанції, 120 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, 2408,70 грн.
судового збору в суді касаційної
інстанції).

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 04 червня
2013 року про задоволення позову
скасувати та ухвалити нове рішення -
про часткове задоволення позовних
вимог.

Стягнути на користь Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
заборгованість за кредитним договором
№ 8 від 14 лютого 2008 року в сумі 523118 грн. 92
коп. (з яких : 371236,20 грн. заборгованості
по простроченим процентам за період з
31.07.2009 року по 31.10.2012 року; 122884,65 грн.
інфляційних нарахувань по
простроченому кредиту за період з
05.02.2009 року по 31.10.2012 року; 28998,22 грн. пені
по простроченим процентам за період з
01.09.2009 року по 31.10.2012 року).

Стягнути на користь Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати
в сумі 4228 грн. 70 коп., по 2114,35 грн., з
кожного.

В стягненні заборгованості по
простроченій комісійній винагороді за
період з 01 серпня 2009 року по 31 жовтня 2012
року, трьох процентів річних по
простроченому кредиту за період з 05
лютого 2009 року по 31 жовтня 2012 року, пені
по простроченій комісійній винагороді
за період з 11.08.2009 року по 31.10.2012 року
відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього ж дня на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді