Головуючий у 1 інстанції
Доповідач: Будулуца М.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2013 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Курило В.П.,

суддів
Космачевської Т.В., Будулуци М.С.,

при секретарі
Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл сумісного майна подружжя та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про розподіл сумісного майна подружжя,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на
рішення Центрально-міського районного
суду м. Горлівки Донецької області від
12 серпня 2013 року,

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2012 року ОСОБА_1 звернулась з
зазначеним позовом до ОСОБА_2 та
просила розділити належний їм
автомобіль марки ЗАЗ «Forza», державний
номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, вартістю
86 620 грн., який придбали за договором
купівлі - продажу № 312249 - У00346 від 12
січня 2012 року в торгово-сервісному
підприємстві та зареєстрували за
відповідачем.

Посилаючись на ті обставини, що
вказаний автомобіль є набутим за час
шлюбу та належить сторонам на праві
спільної сумісної власності, а згоди
щодо його поділу вони не досягли,
позивачка просила поділити зазначене
майно, як об'єкт спільної сумісної
власності.

22 березня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
ОСОБА_1 з зустрічним позовом про
розподіл сумісного майна подружжя,
зазначивши, що за час шлюбу сторони
набули предмети побуту та вжитку:
мобільний телефон Samsyng Galaxy Ace, вартістю
1500 грн.; цифровий фотоапарат Саnon A3200,
вартістю 1200 грн.; меблеву стінку в залу
з розсувними дверима, вартістю 7000 грн.;
меблі в передпокій, вартістю 1200 грн.;
телевізор рідино - кристалічний 17,
вартістю 1000 грн.; скляний стілець в
залу, вартістю 650 грн.; килим овальний в
залу, вартістю 550 грн., мікрохвильову
піч, вартістю 500 грн., грошовий вклад в
розмірі 20 000 грн., яке залишилось у
відповідачки за місцем проживання.
Просив вказане сумісне майно поділити,
виділивши йому в натурі: цифровий
фотоапарат Саnon A3200, вартістю 1200 грн.;
телевізор рідино - кристалічний 17,
вартістю 1000 грн.; мікрохвильову піч,
вартістю 500 грн., та порівну поділити
грошовий вклад, стягнувши з
відповідачки на його користь 10 000 грн.
(половину грошового вкладу), а разом на
12700 грн. Інше майно на загальну суму 10900
грн. та половину грошового вкладу в
розмірі 10 000 грн., а разом 20 900 грн.
присудити відповідачці, стягнувши з
відповідачки на його користь різницю в
сумі 8200 грн.

Рішенням Центрально-міського
районного суду м. Горлівки від 12 серпня
2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл майна подружжя - задоволено
частково.

В порядку поділу майна подружжя
залишено у власність ОСОБА_2 автомобіль
марки ЗАЗ «Forza», державний номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20810
грн. у вигляді грошової компенсації
замість її частки у спільному майні.

В іншій частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розподіл майна подружжя
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розподіл майна подружжя - задоволено
частково.

У порядку поділу майна подружжя
виділено у власність ОСОБА_2
мікрохвильову піч, вартістю 500 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про розподіл майна подружжя
відмовлено.

Додатковим рішенням
Центрально-міського районного суду м.
Горлівки від 01 листопада 2013 року
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у сумі 207,89 грн. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у
сумі 13,76 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1
та ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3,
подали апеляційні скарги.

1). ОСОБА_1, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, просила рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким стягнути
з ОСОБА_2 на її користь 43 310 грн. -
вартість ? частини спірного автомобіля
та судові збори за подачу позову та
апеляційної скарги.

В обґрунтування доводів скарги вона
посилалась на те, що суд безпідставно
виходив з того, що належний відповідачу
автомобіль ВАЗ - 21103, державний номер
НОМЕР_2 був проданий за 45 000 грн., а
отримані від його продажу кошти були
внесені ОСОБА_2 в рахунок оплати
спірного автомобіля ЗАЗ «Forza», як
особисті. Суд не взяв до уваги її
заперечення та довідку ВРЕВ м. Єнакієве
від 12.12.2012 року про те, що автомобіль
ВАЗ-21103 рахується за ОСОБА_2 та відсутнє
будь-яке підтвердження того, що цей
автомобіль взагалі був
перереєстрований за будь-ким іншим,
окрім відповідача, та помилково
зазначив в рішенні про те, що вона
(апелянт) не заперечувала факту продажу
вказаного автомобіля. Наявна у справі
розписка ОСОБА_2 про те, що він передав
ОСОБА_4 автомобіль ВАЗ-21103 для повного
розпорядження і отримав від останнього
кошти в сумі 45 000 грн., не є належним та
допустимим доказом на підтвердження
факту продажу цього автомобіля та
набуття права власності на нього.
Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дали в суді
суперечливі свідчення відносно їх
присутності при отриманні грошей у
порівнянні зі свідченнями ОСОБА_4, який
пояснив, що гроші не були передані в
присутності свідків. В матеріалах
справи відсутні докази того, що
отримані від продажу автомобіля ВАЗ-21103
кошти були витрачені на купівлю
(придбання) автомобіля ЗАЗ -«Forza». В той
же час в суді доведено, що останній
автомобіль є об'єктом спільної
сумісної власності сторін, а
відповідно до вимог ст. 70 СК України та
ч.2 ст.372 ЦК України частки сторін є
рівними, оскільки домовленістю між
сторонами або законом не встановлено
інше.

2). ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просив рішення
суду у частині задоволення первісного
позову ОСОБА_1 та у частині відмови у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні
первісного позову та задовольнити
повністю зустрічний позов.

В обґрунтування доводів скарги апелянт
зазначив, що при вирішенні справи суд
порушив норми процесуальних законів,
що призвело до неможливості дослідити
і правильно вирішити зустрічний позов,
а рішення суду щодо задоволення
первісного позову не відповідає
обставинам справи і матеріальному
закону.

В судовому засіданні апеляційного суду
позивачка за первісним позовом ОСОБА_1
доводи апеляційної скарги підтримала,
просила її апеляційну скаргу
задовольнити. Проти доводів
апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2
(позивача за зустрічним позовом) вона
заперечувала та просила його скаргу
відхилити.

ОСОБА_2 підтримав доводи своєї
апеляційної скарги, просив його скаргу
задовольнити. Він же заперечував проти
доводів апеляційної скарги ОСОБА_1,
вважав їх безпідставними та просив її
скаргу відхилити.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши наведені у
апеляційній скарзі доводи, апеляційний
суд вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про задоволення її позову, а
апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Як зазначено в ч.3 ст. 309 ЦПК України,
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

За приписами ч.2 ст.309 ЦПК України норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до статті 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Розмір часток майна дружини та
чоловіка при поділі майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, визначається за правилами ст.
70 СК України.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. При цьому беруться до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення для справи.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що з 04 вересня 2010 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі, який був
розірваний на підставі рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 13
лютого 2013 року.

В період спільного проживання в шлюбі,
на підставі договору № 312249 - У00346
купівлі - продажу автомобіля від 12
січня 2012 року, сторони придбали
автомобіль марки ЗАЗ «Forza», державний
номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, який
зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с. 5, 22 - 23,
24).

Вартість спірного автомобіля складає 86
620 грн., яку сторони не оспорюють (а.с 5).

Суд також дійшов висновку, що 07 січня 2012
року ОСОБА_2 продав свій особистий
автомобіль ВАЗ -21103, державний номер
НОМЕР_2 за 45 000 грн. третій особі ОСОБА_4,
а кошти від його продажу вклав у
купівлю спірного автомобіля ЗАЗ «Forza»,
державний номер НОМЕР_1.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ автомобіля, суд дійшов
висновку, що автомобіль є неподільною
річчю і він не може бути реально
поділений між подружжям відповідно до
їх часток без виплати грошової
компенсації і припинення права
власності подружжя на відповідну
частку в спільному сумісному майні та
врахував, що позивачка не заперечувала
отримати грошову компенсацію в рахунок
належної їй частки автомобіля. Тому, в
порядку поділу майна, суд залишив
автомобіль ЗАЗ «Forza», державний номер
НОМЕР_1 у власності ОСОБА_2, а на користь
позивачки стягнув грошову компенсацію
за належну їй частку спірного
автомобіля в розмірі 20 810 грн., що
складає 1/2 частку різниці від вартості
спірного автомобіля 86620 грн. за
відрахуванням вартості проданого
автомобіля ВАЗ-21103, державний номер
НОМЕР_2, що складає 45 000 грн., розцінивши
останні як особисті кошти відповідача,
отримані від продажу належного йому
автомобіля ВАЗ-21103 (86620 грн. - 45 000 грн.=41
620 грн.: 2= 20810 грн.), які ОСОБА_2 вклав при
купівлі автомобіля ЗАЗ «Forza».

Частково задовольняючи заявлений
зустрічний позов ОСОБА_2 про поділ
майна (предметів побуту і вжитку) та
грошового вкладу в сумі 20 000 грн., суд
визнав мікрохвильову піч, вартістю 500
грн., спільним сумісним майном
подружжям і передав її в натурі ОСОБА_2
та рішення суду щодо поділу цієї речі
сторонами не оскаржують.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову про поділ інших предметів
побуту і вжитку та грошового вкладу,
суд виходив з того, що ОСОБА_2 не довів,
що вказане майно і кошти є спільним
сумісним майном подружжя та було
наявне на час розгляду справи.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а
рішення суду в частині вирішення його
зустрічного позову слід залишити без
змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Як роз'яснено в пункті 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

А відповідно до п. 24 цієї ж постанови
Пленуму, до складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підтвердження зустрічних позовних
вимог про поділ майна та грошового
вкладу, будь-яких доказів про набуте
майно подружжя і грошовий вклад, що
зазначені у позові (окрім
мікрохвильової печі), ОСОБА_2 суду не
надав. Ухвалою суду від 17 липня 2013 року
в забезпеченні зустрічного позову
шляхом накладення арешту і здійснення
опису майна ОСОБА_2 було відмовлено та
ухвалу він не оскаржив.

Не надав він таких доказів і
апеляційному суду, окрім заперечень і
незгоди з рішенням суду.

Що стосується рішення суду про поділ
спірного автомобіля, то апеляційний
суд не може з ним повністю погодитись,
виходячи з наступного.

Задовольняючи на підставі ст. ст. 60, 61, 69,
70, 71 СК України позов ОСОБА_1 у частині
поділу автомобіля марки ЗАЗ-«Forza», 2011
року випуску, шляхом виділення
автомобіля відповідачеві зі
стягненням на користь позивачки
грошової компенсації, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із того
факту, що автомобіль є неподільною
річчю та спільним сумісним майном
подружжя.

Суд першої інстанції правильно виходив
з того, що вказаний автомобіль був
набутий сторонами під час сумісного
проживання у шлюбі, давши належну
оцінку наявним у справі доказам.

Однак, визначивши розмір частки
подружжя в цьому майні, суд
безпідставно відрахував з вартості
автомобіля 45 000 грн., як особисті кошти
відповідача ОСОБА_2, надавши перевагу
його твердженням щодо розміру внесених
ним коштів на придбання спірного
автомобіля та не врахував, що належних
та допустимих доказів цього він суду не
надав.

Так, як вбачається з довідки ВРЕВ м.
Єнакієве від 12.12.2012 року, автомобіль
ВАЗ-21103 рахується за ОСОБА_2 (а.с.21).

У справі відсутнє будь-яке
підтвердження того, що цей автомобіль
перереєстрований за будь-ким іншим,
окрім відповідача. В апеляційному суді
ОСОБА_2 не заперечував, що автомобіль
можливо зареєстрований за ним.

Наявна у справі розписка ОСОБА_2 про те,
що він передав ОСОБА_4 автомобіль
ВАЗ-21103 для повного розпорядження і
отримав від останнього кошти в сумі 45 000
грн., та з урахуванням вимог ст. ст. 58 та
59 ЦПК України не є належним та
допустимим доказом на підтвердження
факту продажу цього автомобіля.

Як вбачається з пояснень свідків
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, останнім достеменно
не відомо хто є власником автомобіля
ВАЗ-21103, державний номер НОМЕР_2, за ким
він зареєстрований. Показання останніх
в порівнянні зі свідченнями ОСОБА_4, є
суперечливими, оскільки останній
пояснив, що гроші не передавались в
присутності свідків.

Не надав суду ОСОБА_2 безспірних
доказів і того, що 45 000 грн., він вніс як
особисті кошти, при купівлі спірного
автомобіля ЗАЗ «Forza». При цьому
апеляційний суд враховує, що свідок
ОСОБА_8 є матір'ю відповідача і
заінтересована у вирішенні справи.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
приходе до висновку, що належних та
допустимих доказів на підтвердження
факту купівлі автомобіля ЗАЗ «Forza» за
особисті кошти, ОСОБА_2 не надав, а тому
суд безпідставно відрахував з вартості
спірного автомобіля 45 000 грн., як кошти,
які належали відповідачу особисто.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України
майно, апеляційний суд визнає
автомобіль ЗАЗ «Forza» об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
а частки сторін в вартості автомобіля
визнає рівними (по ? частини кожного).
При вирішенні спору про його поділ, суд
враховує, що ОСОБА_2 має права
керування, позивачка не заперечує
отримати компенсацію вартості ? його
частини, а тому автомобіль слід
присудити ОСОБА_2, визнавши за ним право
власності на автомобіль та стягнути з
нього на користь позивачки ОСОБА_1
вартість 1/ 2 частини цього автомобіля,
що складає 43 310 грн.( 86620 грн.:2).

Таким чином, оскільки при вирішенні
справи в частині поділу автомобіля
марки ЗАЗ «Forza», суд допустив
невідповідність висновків суду
обставинам справи, та порушив норми
матеріального і процесуального права,
рішення суду в цій частині слід
скасувати, та ухвалити нове рішення,
яким визнати за ОСОБА_2 право власності
на автомобіль марки ЗАЗ «Forza»,
державний номер НОМЕР_1, 2011 року
випуску, стягнути з нього на користь
ОСОБА_1 43 310 грн., що складає вартість ?
частини цього автомобіля,
задовольнивши апеляційну скаргу
ОСОБА_1 та відмовивши в задоволенні
скарги ОСОБА_2

На підставі ст. 88 ч.1 ЦПК України з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід
достягнути судовий збір в сумі 225 грн. 21
коп. (433,10 грн.-207,89 грн.) та 216 грн. 55 коп. за
подачу апеляційної скарги останньою.

В іншій частині рішення суду слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах
якого діє ОСОБА_3, відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Центрально-міського районного
суду м. Горлівки Донецької області від
12 серпня 2013 року в частині поділу
автомобіля марки ЗАЗ «Forza» скасувати.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
автомобіль марки ЗАЗ «Forza», державний
номер НОМЕР_1, 2011 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 43 310
(сорок три тисячі триста десять) грн. -
вартість ? частини цього автомобіля.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 225 грн. 21 коп., та 216
грн. 55 коп. за подачу апеляційної
скарги.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді: