інстанції: Плахтій І.Б. Провадження №
22-ц/773/759/14 Категорія: 46 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Подолюка В.А.,

суддів: Киці С.І., Данилюк В.А.,

при секретарі Семенюк О.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та визнання права
спільної сумісної власності на
земельну ділянку та її поділ, за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 02 квітня 2014
року ,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання
права спільної сумісної власності на
земельну ділянку та її поділ.

Позовні вимоги мотивувала тим, що
після розірвання 13 січня 1997 року з
відповідачем шлюбу, вони продовжували
до середини 2009 року проживати однією
сім'єю без реєстрації шлюбу в квартирі
АДРЕСА_1, спільно виховували дочку
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За отриманий нею
кредит в сумі 50000 грн. придбали в квітні
2008 року земельну ділянку площею 0,0637 га.
з будиночком в садівничому товаристві
АДРЕСА_2. 09 лютого 2009 року був
виготовлений на ім'я ОСОБА_3 державний
акт на право власності на вказану
земельну ділянку.

Після погіршення сімейних відносин з
відповідачем, останній рішенням
Луцького міськрайонного суду від 02
серпня 2012 року був визнаний таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням АДРЕСА_1. 28 вересня 2012 року
вона уклала шлюб з ОСОБА_5, після чого
ОСОБА_3 став перешкоджати їй
користуватися спільно нажитим
нерухомим майном, тому просила
постановити судове рішення про
встановлення факту проживання її з
відповідачем однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 1997 року до середини
2009 року та визнати за нею право
власності на 12 частину земельної
ділянки, як спільного майна подружжя,
яким є зазначене майно за вказаною
адресою.

Рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 02 квітня 2014 року в
задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним
судовим рішенням позивач ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
зазначає, що суд першої інстанції
постановив рішення з порушенням норм
матеріального і процесуального права
прийшов до неправильного висновку про
відмову в задоволені позову. Висновки
суду про те, що ОСОБА_3 після розірвання
шлюбу проживав окремо; відсутні докази
про використання отриманих в позику 50000
грн. не на придбання спірної земельної
ділянки; необґрунтованості показів
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, не
відповідають обставинам справи, що є
підставою для скасування
оскаржуваного судового рішення і
ухвалення нового про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.
Зазначає, що судом не було враховано
факт придбання спірного домоволодіння
за її кошти, отриманих під час роботи в
КП «Промбуд-5».

Заслухавши пояснення позивача
ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, які
просять задовольнити скаргу,
заперечення відповідача ОСОБА_3, який
вважає скаргу позивача безпідставною,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступних
підстав.

Судом з письмових матеріалів справи
встановлено, що 13 січня 1997 року
розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
який відповідно до судового рішення
від 02 серпня 2012 року визнаний таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням АДРЕСА_1. Згідно державного
акта, виданого 09 лютого 2009 року на
підставі нотаріально-посвідченого
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 22 квітня 2008 року земельна
ділянка для ведення садівництва 0,0637 га
придбана ОСОБА_9 (а.с.37-38,126-129,148-169).

Оцінюючи показання свідків в
сукупності з іншими доказами по
справі, суд прийшов правильного
висновку, що сторони не проживали
однією сім'єю без реєстрації шлюбу в
зазначений позивачем період.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За рішенням Луцького міськрайонного
суду від 02 серпня 2012 року, яке набрало
законної сили, в справі за позовом
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням (а.с.7)
установлено, що ОСОБА_3 не проживає
разом з ОСОБА_10 більше трьох років, тому
визнаний таким, що втратив право на
користування жилим приміщенням
АДРЕСА_1.

За рішенням Луцького міськрайонного
суду від 25 вересня 2013 року, яке набрало
законної сили, було відмовлено в позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права
спільної сумісної власності на
земельну ділянку, як набуту за час
спільного проживання та поділ її з
виділом частки в натурі. Ця ж земельна
ділянка і є предметом спору в цій
справі, фактично за тих же самих
підстав. Так у зазначеному рішенні суду
було встановлено, що сторони після
розірвання шлюбу не проживали у
відносинах, що притаманні подружжю,
відтак придбана земельна ділянка не є
такою, що набута за час спільного
проживання.

Тому, виходячи з наведених вимог
матеріального права та встановлених
обставин справи, суд першої інстанції,
як вважає колегія суддів, прийшов до
правильного висновку про відсутність
підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про
одержання позивачем позики в розмірі
50000 грн. саме на придбання спірної
земельної ділянки не знайшло свого
беззаперечного підтвердження
належними та допустимими доказами,
оскільки у п. 3.2 договору купівлі -
продажу зазначено, що покупець ОСОБА_3 в
шлюбі не перебуває, і грошові кошти, що
витрачаються на придбання земельної
ділянки є особистою приватною
власністю, і особи, які б могли
поставити питання про визнання за ними
права власності на грошові кошти, у
тому числі відповідно до ст.65, 74, 97
Сімейного Кодексу України, відсутні.

Крім того, за договором (п.2.1) спірну
земельну ділянку придбано за 16425 грн.,
що значно менше 50000 грн. - суми коштів, що
як вказує позивач взяла в позику на
придбання цієї ділянки.

Наведені мотиви позивача щодо
неправильної оцінки показань свідків,
суд апеляційної інстанції не вважає як
підставу для задоволення апеляційної
скарги, оскільки показання значених
осіб оцінювалися судом в сукупності з
іншими доказами по справі, які не
спростовані відповідно до вимог ч.1 ст.60
ЦПК України.

Наведені у скарзі інші обставини, які,
як зазначає особа, що подала апеляційну
скаргу, вказують на незаконність
судового рішення, є власним
тлумаченням обставин справи, вимог
законодавства, яке не впливає на
законність та обґрунтованість рішення
суду та не відноситься до підстав,
передбачених ст. 309 ЦПК України, для
скасування оскаржуваного рішення суду
і ухвалення нового рішення або зміни
рішення.

Керуючись ст.ст. 309, 313, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 02 квітня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: