Справа № 526/416/14-ц
Провадження № 2/526/361/2014
У Х В А Л А

11 березня 2014 року суддя Гадяцького
районного суду Полтавської області
Киричок С.А., ознайомившись з
заявою ОСОБА_1 про забезпечення
позову,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся 07 березня 2014 року до
суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи:
приватний нотаріус ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності на спадщину.

Також позивачем подано заяву про
вжиття заходів забезпечення позову
шляхом накладення арешту на нерухоме
майно, а саме: домоволодіння та
присадибну земельну ділянку, які
знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд за
заявою особи, яка бере участь у справі,
може вжити заходів забезпечення
позову, яке вирішується на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо їх
невжиття може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено: причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; інші відомості, потрібні
для забезпечення позову.

Разом з тим, у заяві про забезпечення
позову заявник не надав жодного доказу
на підтвердження того, що відповідачка
зареєструвала у встановленому порядку
право власності не нарухоме майно та
має реальну можливість ним
розпорядитися.

До матеріалів позовної заяви не надано
постанову нотаріуса про відмову у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
що не дає можливості судді достовірно
встановити наявність спору між
сторонами.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви, відповідачка ОСОБА_2 проживає в
зазначеному домоволодінні з дня
побудови житлового будинку та введення
його в експлуатацію, тобто з 1964 року.
Будь-яких доказів, які підтверджували б
наміри відповідачки щодо відчуження
домоволодіння та земельної ділянки
заява не містить.

Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що подана
позивачем заява про забезпечення
позову задоволенню не підлягає. ОСОБА_1
не довів суду, що на даний час існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 151-153 ЦПК України, п. 4 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 9 від
22.12.2006 року «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову»,-

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову - відмовити.

Копію даної ухвали надіслати ОСОБА_1

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Полтавської області
через Гадяцький районний суд
Полтавської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня її отримання.

Суддя (підпис)

Відповідає оригіналу

Суддя Гадяцького районного суду

Полтавської області
С.А. Киричок