Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року

м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Ротмістренко М.В.,

при секретарі - Ревачко І.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

її представника - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3 -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгород цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, третьої особи: Ужгородської
районної державної нотаріальної
контори про визнання недійсним
договору дарування,-

В С Т А Н
О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, третьої особи:
Ужгородської районної державної
нотаріальної контори про визнання
недійсним договору дарування,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла її мати ОСОБА_6 Після її смерті
відкрилася спадщина, яка складається з
належних їх на праві приватної
власності 4/6 частини житлової будинку
за адресою АДРЕСА_1.

Вказує, що в ході оформлення в
Ужгородській райдержнотконторі
спадкової справи їй стало відомо, що
належну матері частку вказаного
будинку, остання на підставі
нотаріально посвідченого договору
дарування відчужила на користь її
сестри ОСОБА_3 та її дочки ОСОБА_5

Зазначає, що її мати ОСОБА_6 жодного
разу не виявляла бажання подарувати
буд-яке майно відповідачам. Крім того,
мати була людиною похилого віку і
страждала захворюваннями, пов'язаними
з порушенням психіки, у зв'язку з чим
позивачка вважає, що при підписанні
оспорюваних заповіту і договору
дарування будинку мати перебувала у
стані, коли не усвідомлювала значення
своїх дій. Також позивач вказує, що
будинок належав на праві власності її
батькові ОСОБА_7, а після його смерті
лише вона прийняла за ним спадщину
шляхом подання до нотаріальної контори
відповідної заяви, тому вона
залишається єдиною спадкоємицею за
законом належного батькові майна.

Збільшивши позовні вимоги просить суд
визнати недійсним та скасувати договір
дарування частини житлового будинку
від 02.12.2002 року; визнати недійсним та
скасувати заповіт ОСОБА_6, посвідчений
25.05.2001року державним нотаріусом
Ужгородської районної державної
нотаріальної контори Житко О.І.;
визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя,
виданого ОСОБА_6, Ужгородською районною
державною нотаріальною конторою 11.11.2002
року за реєстром №1-1692; визнати
недійсним та скасувати свідоцтво про
право на спадщину за законом, виданого
ОСОБА_6 та ОСОБА_3, Ужгородською
районною державною нотаріальною
конторою 12.11.2002 року, за реєстром №1-1690;
визнати ОСОБА_1 спадкоємицею за законом
1/1 частки майна, що належить померлому
батькові ОСОБА_7, в тому числі 1/1 частки
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка та її
представник підтримали позовні вимоги
з наведених мотивів та просили суд їх
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов
не визнав, зазначивши про
недоведеність і безпідставність
позовних вимог, і просив відмовити у їх
задоволенні.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явилася, будучи належним чином
повідомлена про час та місце слухання
справи.

Представник Ужгородської районної
державної нотаріальної контори в
судове засідання не з'явився, хоча про
час і місце розгляду справи був
належним чином повідомлений.

Заслухавши думку учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази по справі в їх
сукупності, суд приходить до
наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
батьки ОСОБА_7, позивачки ОСОБА_1 і
відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за
час спільного подружнього життя
збудували будинок, право власності на
який згодом було оформлено на батька
цих сторін ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько сторін ОСОБА_7
помер, що стверджується свідоцтвом про
смерть НОМЕР_1.

26 січня 2001 року позивачка подала до
Ужгородської районної державної
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини за померлим батьком
ОСОБА_7

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 25.09.2002р.,
яке вступило в законну силу,
встановлено факт прийняття
відповідачем ОСОБА_3, належного
померлому батькові ОСОБА_7 спадкового
майна, яке складалося з ? частини
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

11 листопада 2002 року державним
нотаріусом Ужгородської районної
державної нотаріальної контори
Резвановою І.Д. видано свідоцтво про
право власності, відповідно до якого
ОСОБА_6, яка є дружиною померлого
ОСОБА_7, належить право власності на ?
частину житлового будинку з належними
до нього надвірними будівлями і
спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Зі змісту ст.28 Кодексу про шлюб і сім'ю
України, який діяв на час видачі такого
свідоцтва, слідує, що частки у
спільному сумісному майні подружжя
визнавалися рівними.

З огляду на це суд констатує, що таке
свідоцтво видане у відповідності до
діючого закону.

12 листопада 2002 року державним
нотаріусом Ужгородської районної
державної нотаріальної контори
Резвановою І.Д., видано свідоцтво про
право на спадщину за законом, згідно з
яким ОСОБА_6 і відповідач ОСОБА_3
успадкували за померлим ОСОБА_7 по 1/6
частині вказаного будинку. На належну
позивачу 1/6 частину будинку свідоцтво
про право на спадщину не видавалося.

Таким чином, ОСОБА_6 стала власником 4/6
частин будинку розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_3 -
1/6 частини даного будинку.

Такі обставини свідчать про те, що
ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3
правомірно, у передбачений законом
спосіб, отримали у власність вказані
частки вищевказаного будинку та
спростовують доводи позивачки про те,
що вона є єдиною спадкоємицею за
законом належного батькові майна.

З огляду на це суд не вбачає підстав для
визнання недійсними і скасування
свідоцтва від 11.11.2002р. про право
власності на частку в спільному майні
подружжя та свідоцтва від 12.11.2002р. про
право на спадщину за законом.

25 травня 2001 року державним нотаріусом
Ужгородської районної державної
нотаріальної контори Житко О.І.
посвідчено заповіт, яким ОСОБА_6
заповіла все належне їй майно на
користь відповідача ОСОБА_3

02 грудня 2002 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3
уклали з ОСОБА_5 договір дарування,
посвідчений державним нотаріусом
Ужгородської районної державної
нотаріальної контори Резвановою І.Д.,
відповідно до якого ОСОБА_6 та ОСОБА_3
подарували ОСОБА_5 належні їм 4/5 та 1/6
відповідно частини житлового будинку,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Обґрунтовуючи свої вимоги про визнання
недійсними заповіту і договору
дарування, позивачка зазначає, що під
час підписання даних документів її
мати ОСОБА_6 страждала захворюваннями,
пов'язаними з порушенням психіки, а
тому вважає, що мати перебувала у
стані, коли не усвідомлювала значення
своїх дій.

Згідно з приписами ст.ст.10, 58, 59, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна
належними і допустимими доказами
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Всупереч вказаним положенням,
позивачка не надала суду жодних
належних, допустимих і достатніх
доказів, якими би стверджувався факт
перебування її матері ОСОБА_6 на момент
оформлення і підписання оспорюваних
заповіту і договору дарування будинку
у стані, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій.

Зокрема позивачка не надала жодних
належних медичних документів, які б
беззаперечно стверджували про
наявність на цей момент у ОСОБА_6
конкретного психічного захворювання,
яке б впливало на її психічний стан і
унеможливлювало розуміння значення
своїх дій.

Допитаний в суді, як свідок брат
позивачки і відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7
пояснив, що їхня мати ОСОБА_6 у 2002 році
хворіла, а тому він вважає, що вона не
могла у повній мірі усвідомлювати
значення своїх дій.

Однак суд критично оцінює показання
цього свідка і не приймає їх до уваги,
оскільки він, як і позивачка, лише
припускає неможливість матері
усвідомлювати значення своїх дій при
підписанні оспорюваних заповіту і
договору дарування вищевказаного
будинку.

З огляду на викладене суд визнає, що
позивачка не довела факту перебування
її матері ОСОБА_6 у стані, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій, на
момент оформлення заповіту та
укладення договору дарування, а наявні
у справі докази спростовують доводи
позивачки про одноосібне спадкування
нею майна померлого батька ОСОБА_7

За таких обставин суд приходить до
висновку про недоведеність та
безпідставність вимог позивачки, а
тому і про відсутність підстав для їх
задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України,-

Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, третьої особи: Ужгородської
районної державної нотаріальної
контори про визнання недійсним
договору дарування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Закарпатської області протягом десяти
днів з дня його проголошення, а у разі
проголошення рішення без участі особи,
яка її оскаржує, протягом десяти днів з
дня його отримання.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Ротмістренко М.В.