Справа № 2/756/396/14
УХВАЛА

31 березня 2014 року Оболонський районний
суд м. Києва в складі

головуючого судді
Богдан О.О.

при секретарях
Пождемі В.І., Каракаю О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві заяву
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про залишення без
розгляду зустрічної позовної заяви в
частині визнання права власності на
частку квартири у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя
особа ОСОБА_5 про встановлення порядку
користування жилим приміщенням та за
зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про
визнання права власності на частку
квартири, вселення та встановлення
порядку конкретного користування
квартирою,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2013 року позивачка звернулась
до суду з даним позовом. В
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що їй на праві власності
належить ? частина квартири АДРЕСА_1. ?
частин даної квартири знаходяться у
спільній сумісній власності
відповідачів - її сина, онука та
колишної дружини сина. Позивачка
проживає з чоловіком ОСОБА_5 у кімнаті
площею 13,4 кв.м, з якої є вихід на балкон.

У квартирі зареєстровано вісім осіб:
позивачка, відповідачі, троє
неповнолітніх дітей та третя особа.
Вважає, що відповідачі забезпечені
житлом, мають інші квартири, де і
проживають постійно, проте
відповідачка ОСОБА_1 бажає виселення її
та її чоловіка із спірної квартири.
Така ситуація для неї, як власниці
житла, є неприйнятною. Позивачка та її
чоловік є особами похилого віку, мають
ряд хронічних захворювань, в тому числі
гіпертонічну хворобу, яка
супроводжується частими хронічними
захворюваннями. Кожне хвилювання лише
загострює хворобу, завдаючи ризику їх
здоров»ю.

За таких обставин позивачка бажає на
підставі рішення суду виділити в своє
користування кімнату, до якої ніхто не
матиме права заселятися та втручатися
в її життя.

На підставі ст.ст. 317, 319, 358 ЦК України
позивачка заявила вимогу про
виділення їй в користування меншої
кімнати площею 13,4 кв.м з балконом в
квартирі, що є предметом спору, а
відповідачам - більшої кімнати площею
18,4 кв.м, що не порушує прав та законних
інтересів відповідачів. Місця
загального користування позивачка
просила залишити у спільному
користуванні сторін.

У грудні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулись до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя
особа ОСОБА_5 про визнання права
власності на частку квартири, вселення
та встановлення порядку конкретного
користування квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування зустрічних позовних
вимог зазначили, що між сторонами
протягом довгих років існують не
просто неприязні, а гостро конфліктні
відносини. Вважають, основний позов
пред»явлений до суду з метою позбавити
їх можливості взагалі користуватися
квартирою, що є предметом спору,
оскільки виділення ОСОБА_1 разом з
повнолітнім сином ОСОБА_2 та її
колишнім чоловіком ОСОБА_4 в спільне
користування ізольованої кімнати
спірної квартири, в силу гостро
конфліктних відносин, взагалі
позбавить можливості реально
користуватись цією квартирою.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
змушені звернутися з зустрічним
позовом. ОСОБА_3 перешкоджала і
перешкоджає на даний час користуватися
жилою площею спірної квартири, що
підтверджується рішенням суду з даного
питання про вселення. Відповідачі у
справі про вселення добровільно не
виконували рішення суду і ОСОБА_1 з
неповнолітнім сином була вселена в
примусовому порядку. Після вселення
ОСОБА_3 знову змінила замки на вхідних
дверях квартири і з вересня 2013 року
знову перешкоджає їм та неповнолітнім
дітям користуватися квартирою.

На підставі вимог ст. 317, 358 ЦК України
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заявили зустрічну
позовну вимогу про вселення та
встановлення порядку користування
приміщеннями квартири. Вважають, що
виділення в сумісне користування
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 меншої жилої кімнати
площею 13,4 кв.м з балконом в квартирі, що
є предметом спору, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4
більшої кімнати площею 18,4 кв.м не
порушує законних прав та інтересів
відповідачів, а тому просили виділити
кімнати саме в таке користування. Крім
того, відповідачі за зустрічним
позовом не тільки перешкоджають у
користуванні спірної квартирою, але й
утримують у себе свідоцтво про право
власності, чим перешкоджають законному
праву позивачів розпоряджатись своїми
частками у спільній сумісній
власності. Позивачка за зустрічним
позовом просила визнати за нею та
ОСОБА_2 за кожним окремо право
власності на ? частину двокімнатної
квартири АДРЕСА_1.

31.03.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано
заяву про залишення без розгляду
зустрічного позову в частині визнання
права власності на частину
квартири,оскільки ОСОБА_4 їм надано
оригінал свідоцтва про власність.

Сторони не заперечують проти залишення
зустрічного позову в частині без
розгляду.

Відповідно до п.5 ч.1, ч.2 ст. 207 ЦПК
України суд постановляє ухвалу про
залишення позову без розгляду, якщо
позивач подав заяву про залишення
позову без розгляду.

Особа, заяву якої залишено без
розгляду, після усунення умов, що були
підставою для залишення заяви без
розгляду, має право звернутись до суду
повторно.

Враховуючи викладене, суд вважає
можливим заяву ОСОБА_1та ОСОБА_2
задовольнити.

Керуючист ст. ст. 33, 207, 210, 293 ЦПК України,
суд,-

УХВАЛИВ:

зустрічний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про
визнання права власності на частку
квартири, вселення та встановлення
порядку конкретного користування
квартирою залишити без розгляду в
частині визнання права власності на
частку квартири.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
перешої інстанції подається протягом
п»яти днів з дня її проголошення через
суд першої інстанції, що ухвалив
оскаржуване судове рішення.

Суддя
Богдан О.О.