Номер провадження: 22-ц/785/4319/14
Номер справи місцевого суду: 501/274/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Кравця Л.І., Журавльова О.Г.,

за участю секретаря - Счастлівцевої
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третіх осіб:
Олександрівська сільська рада
Адміністрації виконкому Іллічівської
міської ради Одеської області,
Овідіопольська районна державна
нотаріальна контора Одеської області,
Іллічівська міська державна
нотаріальна контора Одеської області,
КП «БТІ та РОН» Іллічівської міської
ради Одеської області, про визнання
недійсним договору купівлі-продажу в
частині покупця як удаваний, перевід
прав покупця, визнання недійсним
договору довічного утримання, визнання
права власності та усунення перешкод у
здійсненні права власності за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 21 червня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом ОСОБА_4, треті особи -
Олександрівська сільська рада
Адміністрації виконкому Іллічівської
міської ради Одеської області,
Овідіопольська районна державна
нотаріальна контора Одеської області,
Іллічівська міська державна
нотаріальна контора Одеської області,
КП «БТІ та РОН» Іллічівської міської
ради Одеської області про визнання
недійсним договору купівлі-продажу як
удаваний, переведення права покупця,
визнання права власності та усунення
перешкод у здійсненні права власності
та просив: визнати договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 від 14 травня 1974 року, який
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та
посвідчений нотаріальною конторою
Овідіопольського району Одеської
області, недійсним як удаваний;
перевести на нього права покупця
недобудованого будинку АДРЕСА_1, та
вважати укладений договір
купівлі-продажу між ОСОБА_5 і ОСОБА_3;
визнати право власності на
недобудований будинокАДРЕСА_1
відповідно договору купівлі-продажу
від 14 травня 1974 року; зобов'язати
Олександрівську сільську Раду
анулювати правовстановлюючі
документи на перебудований будинок
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6, та переоформити
на ім'я ОСОБА_3; зобов'язати
Олександрівську сільську раду змінити
рішення виконкому від 14 січня 1988 року
№5 «Про визнання права власності на
надвірні побудови в АДРЕСА_1 гр.
ОСОБА_6», визнавши право власності на ці
прибудови за ОСОБА_3; усунути перешкоди
у реалізації права власності на
недобудований будинок АДРЕСА_1 шляхом
визнання недійсним договору довічного
утримання від 05 травня 1995 року,
посвідченого нотаріальною конторою
м.Іллічівська Одеської області як
недійсного, невідповідаючого вимогам
закону; зобов'язати орган реєстрації
майнових прав Іллічівського МБТІ
анулювати правовстановлюючі документи
на новозбудований будинок АДРЕСА_1 на
ім'я його сина ОСОБА_4.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав
свої позовні вимоги та просив суд їх
задовольнити.

Представник відповідача заперечував
проти позову.

Треті особи по справі: Олександрівська
сільська рада Адміністрації виконкому
Іллічівської міської ради Одеської
області, Овідіопольська районна
державна нотаріальна контора Одеської
області, Іллічівська міська державна
нотаріальна контора Одеської області,
КП «БТІ та РОН» Іллічівської міської
ради Одеської області в судове
засідання не з»явились, письмово
просили розглядати справу в їх
відсутності.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 21 червня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення суду скасувати, тому
що воно ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги у
повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 25.09.2013 року
рішення Іллічівського районного суду
Одеської області від 21.06.2013 року
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05.02.2014 року
частково задоволено касаційну скаргу
ОСОБА_3 та скасовано ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
25 .09.2013 року з передачею справи на новий
розгляд до цього суду.

Справа в суді апеляційної інстанції
розглянута на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України у відсутності представників
третіх осіб, які повідомлені належним
чином про час та місце судового
розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
доводи апеляційної скарги, заперечення
на неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов»язковими підставами для
скасування рішення суду.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 14 травня 1974
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено
договір купівлі-продажу житлового
будинку з відповідними частинами
надвірних будов, який знаходиться в
АДРЕСА_1. Зазначений договір
нотаріально посвідчений, підписаний
ОСОБА_5, його дружиною ОСОБА_7, а за
безграмотну ОСОБА_6 розписався її зять
ОСОБА_3

Відповідно до записів в домовій книзі
будинку АДРЕСА_1 зареєстрованими в
ньому були: ОСОБА_6 з 29 березня 1976 року
по день смерті, ОСОБА_3 з 11 березня 1981
року по 26 грудня 1994 року.

У 1978 році шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 -
донькою ОСОБА_6, розірвано.

Рішенням виконкому Олександрівської
сільської ради № 5 від 14.01. 1988 року за
заявою ОСОБА_6 вирішено клопотати перед
Іллічівською міською радою залишити у
її власності блок надвірних будівель в
АДРЕСА_1.

18 травня 1995 року було укладено договір
довічного утримання, відповідно до
умов якого ОСОБА_6 передала у власність
ОСОБА_4, сину ОСОБА_3, будинок АДРЕСА_1,
який посвідчений державним нотаріусом
та зареєстрований у реєстрі за № 2-2863.

В ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

У 2013 році ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4 та вимоги позивача
зводяться до визнання недійсним та
удаваним договору купівлі-продажу від
14 травня 1974 року в частині покупця,
визнання недійсним договору довічного
утримання від 18 травня 1995 року, з
посиланням на ст.ст. 48, 58, 128, 224, 425 ЦК
УРСР.

Вирішуючи спір суд першої інстанції
посилався на норми ЦК України, який
набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Спірні правовідносини щодо укладення
договорів купівлі-продажу від 14 травня
1974 року та довічного утримання від 18
травня 1995 року виникли до 01 січня 2004
року та регулюються нормами ЦК УРСР, а
не ЦК України, який набрав чинності 01
січня 2004 року.

При встановлених обставинах на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення, оскільки
судом першої інстанції неправильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, що є підставами
для скасування рішення суду з
ухваленням нового.

Угода може бути визнана недійсною лише
з підстав і з наслідками, передбаченими
законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦК УРСР якщо
угода укладена з метою приховати іншу
угоду /удавана угода/, то
застосовуються правила, що регулюють
ту угоду, яку сторони дійсно мали на
увазі.

Встановивши, що угода укладена з метою
приховати іншу угоду, суд відповідно до
ч. 2 ст. 58 ЦК визнає, що сторонами
укладена та угода, яку вони дійсно мали
на увазі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об"єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів того, що він за
власні кошти придбав у ОСОБА_5 будинок
за договором купівлі-продажу від 14.05.1974
року.

Відсутність доказів про наявність на
той період у позивача коштів на
придбання будинку підтвердила в
судовому засіданні в суді апеляційної
інстанції представник позивача.

Посилання позивача як на доказ того, що
саме він придбав будинок у 1974 році за
власні кошти, на довідку нотаріуса та
довідку ТОВ «Трофімова» щодо
закріплення за ним користування
земельною ділянкою, де розташований
спірний будинок, не можуть бути
підставою для задоволення позову,
заявленого ним на підставі ч. 2 ст. 58 ЦК
УРСР щодо визнання недійсним договору
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1.

Позов ОСОБА_3 про визнання недійсним
договору довічного утримання від 18.05.1995
року, який укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_4, також не підлягає задоволенню,
оскільки позивач не надав доказів його
недійсності з підстав ст. 48 ЦК УРСР, на
яку він посилається. Крім того, позивач
не є стороною укладеного договору
довічного утримання.

Позовні вимоги стосовно визнання за
ОСОБА_3 права власності на
недобудований будинок НОМЕР_1 з
господарськими надвірними спорудами
за договором купівлі-продажу від 14.05.1974
року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
також не підлягають задоволенню як
безпідставні та не доведені.

Посилання позивача на те, що спірний
житловий будинок та надвірні споруди
були побудовані за його власні кошти
тому він має на них право власності, не
можуть бути підставою для задоволення
позову про визнання права власності.
Вимоги щодо компенсації затрачених ним
коштів на будівництво спірного будинку
та надвірних споруд в установленому
законом порядку не заявлялися, що не
позбавляє позивача такого права в
подальшому.

Враховуючи встановлене, розглянувши
справу відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України в межах заявлених вимог та на
підставі наданих доказів, належність
та допустимість яких перевірена,
колегія суддів прийшла до висновку про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п. 4,
313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 21 червня 2013 року
скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4, третіх осіб: Олександрівська
сільська рада Адміністрації виконкому
Іллічівської міської ради Одеської
області, Овідіопольська районна
державна нотаріальна контора Одеської
області, Іллічівська міська державна
нотаріальна контора Одеської області,
КП «БТІ та РОН» Іллічівської міської
ради Одеської області, про визнання
недійсним договору купівлі-продажу в
частині покупця як удаваний, перевід
прав покупця, визнання недійсним
договору довічного утримання, визнання
права власності та усунення перешкод у
здійсненні права власності.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання ним законної сили.

Головуючий
К.П.
Мартинова

Судді

Ю.І. Кравець

О.Г. Журавльов