Справа № 307/266/14-ц
Провадження № 2/307/390/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської
області в особі головуючого судді
Бобрушко В.І., при секретарі Баник А.А.,
представника позивача - адвоката
ОСОБА_1, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м. Тячів
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що
вони з відповідачкою зареєстрували
шлюб 30 жовтня 2003 року у виконкомі
Широколузької сільської ради. Від
даного шлюбу мають дві доньки: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Спільне життя з відповідачкою не
склалося з причин відсутності
взаєморозуміння та поваги, що
призводило до сварок та суперечок.
Спільне господарство ними не ведеться.
Вважає, що подальше спільне життя та
збереження шлюбу неможливе і
суперечитиме його інтересам. Спору
щодо проживання дітей не має і останні
будуть проживати разом з
відповідачкою. За час проживання у
шлюбі ним та відповідачкою ОСОБА_3 були
придбані: меблі до спальні вартістю 5000
гривень, до кухні вартістю 7000 гривень,
газову плиту вартістю 1500 гривень, посуд
вартістю 9000 гривень, кавомолку
вартістю 1000 гривень, диван вартістю 3500
гривень, коври вартістю 5000 гривень,
холодильник вартістю 5000 гривень,
телевізор вартістю 4000 гривень, праску
вартістю 500 гривень, фритюрницю
вартістю 700 гривень, кошик для сміття
вартістю 300 гривень, два вентилятори
вартістю 1000 і 500 гривень, сушку для
одягу вартістю 800 гривень, спальню
білизну вартістю 3000 гривень, два золоті
ланцюжки чоловічі вартістю 6000 і 2500
гривень, золотий перстень чоловічий
вартістю 1600 гривень, фотоапарат
вартістю 4000 гривень, фотопринтер
вартістю 2000 гривень, відео рекордер - 3000
гривень, чотири відеокамери вартістю
3000, 6000,14000, 13000 гривень, фуганок вартістю
1000 гривень, болгарку вартістю 1700
гривень, шліфувальну машинку вартістю
500 гривень, бензопилу вартістю 2000
гривень, електричний лобзик вартістю 800
гривень, болгарку вартістю 1500 гривень,
тюнер вартістю 200 гривень. Домовленості
про поділ спільного майна не досягнуто.
Під час його перебування на сезонних
роботах відповідачка вивезла все їхнє
майно до себе. Разом з цим вважає, що два
золоті ланцюжки та перстень не повинні
бути предметом поділу між ними,
оскільки є речами індивідуального
користування.

З урахуванням уточнених позовних
вимог просить суд поділити майно
набуте за час шлюбу між ним та
відповідачкою ОСОБА_3 виділивши йому:
фотоапарат вартістю 4000 гривень, відео
рекордер вартістю 3000 гривень, дві
відеокамери вартістю 13000 і 14000 гривень,
фуганок вартістю 1000 гривень, болгарку
вартістю 1700 гривень, шліфувальну
машинку вартістю 500 гривень, бензопилу
вартістю 2000 гривень, електричний
лобзик вартістю 800 гривень, болгарку
вартістю 1500 гривень, холодильник
вартістю 5000 гривень, телевізор
вартістю 4000 гривень, два золоті
ланцюжки чоловічі вартістю 6000 і 2500
гривень, золотий перстень чоловічий
вартістю 1600 гривень всього на суму 50500
гривень без врахування золотих
ланцюжків та персня, які не є об'єктом
спільного майна подружжя. Виділити
відповідачці: меблі до спальні
вартістю 5000 гривень, до кухні вартістю
7000 гривень, газову плиту вартістю 1500
гривень, посуд вартістю 9000 гривень,
кавомолку вартістю 1000 гривень, диван
вартістю 3500 гривень, коври вартістю 5000
гривень, праску вартістю 500 гривень,
фритюрницю вартістю 700 гривень, кошик
для сміття вартістю 300 гривень, два
вентилятори вартістю 1000 і 500 гривень,
сушку для одягу вартістю 800 гривень,
спальню білизну вартістю 3000 гривень,
фотопринтер вартістю 2000 гривень, дві
відеокамери вартістю 3000 та 6000 гривень,
тюнер вартістю 200 гривень всього на
суму 50000 гривень, стягнути з нього на
користь відповідачки 250 гривень
різниці між вартістю спільного майна, а
судові витрати покласти на позивачку.

Позивач та його представник ОСОБА_1 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали, посилаючись на викладені в
письмовій позовній заяві обставини та
просять позов задовольнити. Позивач
ОСОБА_2 в судовому засіданні додатково
пояснив, що товарно-матеріальні
цінності ним з дружиною в основному
придбавалися на ринку. При їх купівлі
вони отримували квитанції та інші
підтверджуючі документи щодо їх
придбання, але ті на даний час не
збереглися. Також зазначив, що
фотоапарат він купляв у 2005 році за 860
доларів США, а відео рекордер у 2006 році.

Відповідачка в судове засідання не
з'явилася повторно, хоч про час та місце
розгляду справи була належним чином
повідомлена, а тому суд в порядку ст.169
ЦПК України розглянув справу у її
відсутності на підставі наявних у
справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд
дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони на даний час перебувають в
зареєстрованому шлюбі, який
зареєстрували 10 жовтня 2003 року у
виконкомі Широколузької сільської
ради, від якого мають двох
неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується
свідоцтвами про одруження сторін та
народження дітей (а.с.5, 6-7).

Ухвалою Тячівського районного суду
Закарпатської області від 24 квітня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в
частині розірвання шлюбу на підставі
його заяви залишені без розгляду (а.с.42).

Згідно досліджених в судовому
засіданні матеріалів Тячівського РВ
УМВС України в Закарпатській області
по заяві ОСОБА_2 від 4 грудня 2013 року,
зареєстрованої Тячівським РВ УМВС
України в Закарпатській області в
журналі єдиного обліку заяв і
повідомлень про вчинені кримінальні
правопорушення 4 грудня 2013 року за №3896,
встановлено, що ОСОБА_2 4 грудня 2013 року
звертався в Тячівський РВ УМВС України
в Закарпатській області з проханням
притягти до відповідальності його
дружину ОСОБА_3, яка 3 грудня 2013 року
самовільно вивезла з будинку в АДРЕСА_1,
належні їм різні речі, а саме кухонну
стінку, меблі спальної кімнати,
кухонний стіл з стільцями, розкладний
диван з прихожої кімнати, три
відеокамери марки «Панасонік»,
фотоапарат марки «Олімпус»,
холодильник марки «Самсунг», телевізор
марки «Самсунг», всього на суму 10000
доларів США. В ході проведеної
перевірки заяви ОСОБА_2 було опитано
ряд громадян та оперуповноваженим СКР
Тячівського РВ УМВС України в
Закарпатській області 14 грудня 2013 року
було прийнято висновок про припинення
розгляду заяви ОСОБА_2 на підставі ст.1
Закону України «Про звернення
громадян», оскільки в даній події
відсутній факт скоєння кримінального
правопорушення, передбачений
особливою частиною КК України (а.с.43-56).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
ствердила, що вона є сестрою позивача
ОСОБА_2 і їй відомо, що в будинку, в якому
він проживав з дружиною ОСОБА_3 та
дітьми, було багато відеоапаратури, а
саме п»ять відеокамер. Також в цьому
будинку знаходилися особисті речі
позивача, зокрема два золоті персні та
дві чи три золоті ланцюжки. Крім того, в
будинку були в наявності
електроінструменти, меблі та інші речі,
але яка їх вартість їй не відома. Також
їй відомо, що в листопаді-грудні 2013 року
відповідачка ОСОБА_3 вивезла з будинку
всі речі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснила, що вона є матір»ю позивача
ОСОБА_2 і їй відомо, що її син ОСОБА_2
проживав з відповідачкою ОСОБА_3 десять
років. В будинку, де проживали син з
дружиною, були спальня з
приналежностями, кухня, посуд на
дві-три тисячі доларів США. На другому
поверсі будинку був диван за сім тисяч
гривень, холодильник, електротовари,
п»ять відеокамер марки «Панасонік»,
вартістю одна-дві тисячі доларів США,
золоті ланцюжки та персні невідомої їй
ваги та вартості.

Згідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст. 69 Сімейного
кодексу України дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

У відповідності до ст. 71 Сімейного
кодексу України майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення. Неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними. Речі для професійних занять
присуджуються тому з подружжя, хто
використовував їх у своїй професійній
діяльності. Вартість цих речей
враховується при присудженні іншого
майна другому з подружжя.

За змістом ст..372 ЦК України майно, що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. За рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення. У разі поділу
майна між співвласниками право
спільної сумісної власності на нього
припиняється.

В пункті 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року за №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляд справ
про право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» зазначено,
що поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК та ст.372
ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи.

Згідно до пункту 23 цієї ж Постанови
Пленуму ВСУ вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (статті 60,
69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК, відповідно до частин 2,
3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути
квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Як встановлено в судовому засіданні
позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до
суду про поділ спільного рухомого
майна, нажитого ним з відповідачкою
ОСОБА_3 за час зареєстрованого шлюбу,
починаючи з 10 жовтня 2003 року, не надавши
при цьому належних та допустимих
доказів щодо придбання вказаного майна
за час шлюбу з відповідачкою, а саме
відповідних підтверджуючих документів
про придбання та відповідну оплату
цього майна, що перешкоджає суду
встановити обсяг спільно нажитого
майна сторонами, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясувати джерело і час
його придбання, визначити вартість та
частку рухомого майна кожного з
подружжя і відповідно здійснити його
поділ.

Посилання позивача як на доказ на
додані ним до матеріалів справи фото
таблиці із зображенням
матеріально-товарних цінностей
(а.с.57-59), висновок Тячівського РВ УМВС
України від 14 грудня 2013 року про
припинення розгляду заяви ОСОБА_2, а
також покази допитаних в суді свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8, суд не бере до уваги,
оскільки ними в судовому засіданні не
підтверджено факт наявності у сторін
спільного рухомого майна в тій
кількості та за тією вартістю, яка
зазначена позивачем в позовній заяві.

Інших належних та допустимих доказів
сторонами не наведено.

Згідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Докази, згідно до ст.ст. 58, 59 цього
Кодексу, повинні бути належними та
допустимими.

Оцінивши в сукупності зібрані по
справі наведені докази, суд вважає, що в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про поділ спільного майна подружжя
слід відмовити в повному обсязі.

Судові витрати в частині сплати
судового збору слід покласти на
позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 212-215
ЦПК України, ст. 60, 69,71 Сімейного кодексу
України ст.ст. 372 ЦК України, суд,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про поділ спільного майна подружжя -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Г о л о в у ю ч и й:
В.І. Бобрушко