АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 593/2205/13-цГоловуючий у 1-й
інстанції Музика Я.М. Провадження №
22-ц/789/401/14 Доповідач - Костів
О.З.Категорія - 27 У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
головуючого - Костіва О.З.
суддів - Кузьми Р. М., Жолудько Л. Д.,
розглянувши у письмовому провадженні в
м. Тернополі цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Бережанського районного суду від 17
січня 2014 року по цивільній справі за
позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,-
В грудні 2013 року ПАТ КБ «Приват Банк»
звернулося до Бережанського районного
суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
Заявлені вимоги позивач мотивував тим,
що 12 січня 2008 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та відповідачем було
укладено кредитний договір, відповідно
до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмір
2000.00 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24 % на рік на суму
залишку заборгованості. Однак,
відповідач взяті на себе зобов'язання
не виконав та борг не повернув, в
результаті чого станом на 22 листопада
2013 року за ним рахується
Рішенням Бережанського районного суду
від 17 січня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено в зв'язку із
пропуском строку позовної давності.

ПАТ КБ «Приватбанк» подало на вказане
рішення апеляційну скаргу, посилаючись
на його незаконність та
необґрунтованість, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Вказують, що судом невірно
встановлено фактичні обставини справи
та дано невірну оцінку доказам. Просять
рішення скасувати та прийняти нове,
яким задовольнити позов в повному
обсязі.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги та межах позовних
вимог, перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення, суд
апеляційної інстанції прийшов до
висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив із того, що
ПАТ КБ «Приватбанк» пропущено строк
звернення до суду за захистом своїх
прав.

З таким висновком колегія суддів
погоджується.

Судом встановлено, що 12 січня 2008 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого останньому надано кредит
у розмір 2000.00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Згідно з п.23 ст.1 Закону України «Про
захист прав споживачів» кошти, які
надані кредитодавцем (банком або іншою
фінансовою установою) споживачеві на
придбання продукції є споживчим
кредитом.

Таким чином, ОСОБА_2 отримав споживчий
кредит.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд
із вимогою про захист свого цивільного
права, а саме стягнення заборгованості
за договором споживчого кредиту з
пропуском строку позовної давності, що
згідно вимог ч.4 ст. 267 ЦК України є
підставою для відмови у позові,
виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) (ч.2 ст.258 ЦК
України).

Відповідно до ст.72 ЦПК України право на
вчинення процесуальної дії
втрачається із закінченням строку,
встановленого законом або судом.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
завою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК
України).

У відповідності до п.7 ч.11 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
№1023-XII від 12 травня 1991 року
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Згідно п.31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» №5 від 30 березня 2012
року, із змінами, внесеними згідно
постанови пленуму ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ №7 від 14
лютого 2014 року, при застосуванні
положення п.7 частини одинадцятої ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, суди мають виходити з того,
що у системному зв'язку з частиною
одинадцятою ст.11 зазначеного Закону ця
вимога стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямована на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавцю з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Як вбачається із поштового штампу на
конверті позовна заява позивача ПАТ КБ
«Приватбанк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
надіслана до суду лише 06 грудня 2013 року.

Враховуючи те, що ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся в суд із вимогою про захист
свого цивільного права - стягнення
заборгованості за договором
споживчого кредиту з пропуском
трьохрічного строку позовної давності,
у відповідності до вимог ч.4 ст.267 ЦК
України це є підставою для відмови у
позові.

Клопотання про поновлення пропущеного
строку позовної давності, а також
причин його пропуску в позовній заяві
не зазначалося.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на п.9.12 Умов та
правил надання банківських послуг, у
відповідності до якого договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на такий же термін. Оскільки відповідач
не надав в банк заяву про припинення
строку дії договору, то, на думку
апелянта, договір автоматично
пролонговується щоразу на той же
термін.

В Умовах надання банківських послуг та
Правилах користування платіжною
карткою, які подані ПАТ КБ «Приватбанк»
до суду (а.с.21-27) відсутні відомості
(підпис відповідача), які підтверджують
факт ознайомлення його саме з цими
документами.

Таким чином, безпідставними є
твердження апелянта про автоматичну
лонгацію укладеного між сторонами
договору кредиту, виходячи зі змісту
п.9.2 Умов і правил надання банківських
послуг, відомості про ознайомлення з
якими в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що 12 січня 2008 року між сторонами
укладено кредитний договір у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24.00%
річних на суму залишку заборгованості
строком на один рік.

Отже, з матеріалів справи вбачається,
що сторони встановили як строк дії
договору, так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів, кількість яких залежить та
дорівнює строку кредитування.

Строк виконання зобов'язання,
визначений місяцями з врахуванням
вимог ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у
відповідне число останнього місяця
строку.

Разом з тим, з вимогою про дострокове
стягнення заборгованості ПАТ КБ
«Приватбанк» звернувся лише 06 грудня
2013 року.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд. Повернення
заборгованості за кредитним договором
включає в себе зобов'язання
позичальника здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) в розмірі та в строки,
визначені заявою позичальника,
щомісячно сплачувати проценти за
користування кредитом, а також
відповідальність за порушення порядку
повернення кредиту та процентів за
користування ним.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення заборгованості, а відтак і
початок перебігу позовної давності за
кожний черговий платіж починається з
моменту порушення строку його
погашення.

Таким чином, початок позовної давності
для стягнення нарахованих платежів
утвореної відповідачем заборгованості
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань.

Вказана правова позиція викладена в
правовому висновку Верховного Суду
України у справі №6-116 цс 13 по спору про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
сплила і до додаткової вимоги
(стягнення штрафів).

Таким чином, не зважаючи на те, що в
даному випадку має місце порушення
прав позивача з боку відповідача, однак
позивачем пропущено передбачений
законом строк на звернення до суду за
захистом порушеного права, про що
заявлено ОСОБА_2 в ході розгляду справи
судом першої інстанції (а.с.47), і доказів
поважності причин пропуску вказаного
строку суду не надано, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що позов ПАТ КБ
«Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за кредитом, що включає
в себе й штрафи за прострочені платежі,
поза межами строку позовної давності,
не ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, ухваленим з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, в зв'язку із чим підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
апеляційний скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Бережанського районного суду
від 17 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.З. Костів