Справа № 645/9271/13ц
Провадження № 2/645/265/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

06 травня 2014 року Фрунзенський
районний суд м. Харкова в складі: судді
Тарасенко Л.М., за участю секретаря
Ільюта А.С., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
усунення перешкод у здійсненні права
власності шляхом виселення і за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання договору купівлі-продажу
квартири удаваним правочином, визнання
дійсним договору позики під заставу
майна (іпотеки), скасування державної
реєстрації права власності та визнання
права власності на квартиру,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання
таким, що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1 і усунення перешкод
у користуванні квартирою шляхом
виселення його з квартири без надання
іншого жилого приміщення.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що він являється
власником вищевказаної квартири на
підставі договору купівлі-продажу від
29 грудня 2009 року, однак до цього часу
належною йому квартирою продовжує
користуватися відповідач ОСОБА_2 -
колишній власник квартири. Він не має
можливості користуватися своєю
власністю, вважає, що його права
порушені і підлягають захисту.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 підтримала позовні
вимоги у повному обсязі, просила
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5
проти позову заперечував, звернувся з
зустрічним позовом до ОСОБА_1 в якому
просить договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 29 грудня 2009
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнати
удаваним. Визнати дійсним договір
позики на суму 24843 грив. з виплатою 20%
річних під заставу нерухомого майна
(іпотеку) - квартиру АДРЕСА_1, укладений
29 грудня 2009 року між ними на строк - до
повного виконання боргових
забов»язань. Повернути сторони у
первісний стан - скасувати державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_1,
на квартиру АДРЕСА_1 та визнати за
ОСОБА_2 право власності на спірну
квартиру.

В обґрунтування своїх позовних
вимог представник ОСОБА_2 посилається
на те, що 14 лютого 2008 року останній на
підставі договору купівлі-продажу
придбав квартиру АДРЕСА_1.

На протязі 2008-2009 років ОСОБА_2
намагався займатися підприємницькою
діяльністю для якої йому необхідні
були грошові кошти і він під заставу
спірної квартири отримував у ОСОБА_1 в
борг гроші. Були оформлені договори
купівлі-продажу квартири 13 листопада
2008 року, а 8 грудня 2009 року договір було
розірвано. 14 квітня 2009 року знов був
укладений договір купівлі - продажу
квартири, а 11 червня 2009 року знов був
розірваний. Договори було розірвано в
зв»язку з виконанням своїх обов»язків
боржника перед ОСОБА_1

В подальшому, наприкінці 2009 року
звернувся до ОСОБА_1 з метою отримати
гроші у борг і знову був укладений
договір купівлі -продажу квартири
АДРЕСА_1. Зазначений договір
купівлі-продажу квартири був укладений
з метою забезпечення договору позики
грошей в розмірі 24843 грив., що складало
на той час за офіційним курсом НБУ 3100
доларів США. За усною домовленістю було
визначено плату за користування
грошима - 20% річних, строк позики - до
повного розрахунку. З квітня 2010 року
він не мав можливості розрахуватися з
ОСОБА_1, оскільки не зміг знайти
останнього.

В квартирі він проживає, сплачує
комунальні послуги. В грудні 2013 року
дізнався, що власником його квартири
являється ОСОБА_1 і який звернувся з
позовом про виселення його з квартири.

Вважає договір купівлі - продажу
квартири удаваним правочином так як
при його укладенні не мали наміру
створення правових наслідків, він
укладався з метою приховати договір
позики і забезпечував боргове
забов»язання. Вважає, що був фактично
укладений договір позики під заставу
майна (іпотеки).

Представник позивача за
первісним позовом ОСОБА_4 зустрічний
позов не визнала, вважає позовні вимоги
позивача безпідставними і просить
застосувати позовну давність, оскільки
ОСОБА_2 є стороною договору
купівлі-продажу квартири від 29 грудня
2009 року, власноручно підписав його. В
межах трирічного строку не скористався
своїм правом на захист своїх нібито
порушених прав.

Суд, заслухавши пояснення
представника позивача ОСОБА_4,
представника відповідача ОСОБА_5,
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши
матеріали справи, вважає позовні
вимоги про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням та усунення перешкод у
здійсненні права власності шляхом
виселення такими, що підлягають
задоволенню. Зустрічні позовні вимоги
про визнання договору купівлі - продажу
квартири удаваним правочином, визнання
дійсним договору позики під заставу
майна (іпотеки), скасування державної
реєстрації права власності та визнання
права власності на квартиру не
підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено
наступне.

ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 29 грудня 2009 року,
укладеному між ним та ОСОБА_2 та
посвідченому приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 належить квартира
АДРЕСА_1. Право власності зареєстроване
у встановленому законом порядку, в КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації».

Як встановлено у судовому
засіданні, в квартирі АДРЕСА_1 проживає
ОСОБА_2 без реєстрації.

Представник відповідача за
первісним позовом, позов не визнав з
тих підстав, що ОСОБА_2 був власником
квартири АДРЕСА_1. Внаслідок
шахрайських дій з боку ОСОБА_1 він
залишився без квартири. З моменту
придбання квартири позивач не
намагався реалізувати своє право
власності шляхом вселення в квартиру
або продати квартиру. На протязі 2008-2009
років ОСОБА_2 неодноразово позичав у
ОСОБА_1 грошові суми під заставу своєї
квартири.

13 листопада 2008 року був укладений
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 в забезпечення виконання
обов»язків як боржника, а 8 грудня 2008
року зазначений договір було
розірвано, оскільки ОСОБА_2 виконав
свої обов»язки, повернув борг ОСОБА_1
Також 14 квітня 2009 року був укладений
договір купівлі-продажу спірної
квартири в забезпечення боргового
зобов»язання. 11 червня 2009 року цей
договір був розірваний, оскільки був
повернутий борг.

29 грудня 2009 року між сторонами
був укладений договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 і як вважає
представник відповідача ОСОБА_2 з тим
щоб приховати договір позики і
останній не мав наміру продавати
квартиру. Цей договір мав за мету
забезпечення чергового договору
позики в розмірі 24843 грив. і за усною
домовленістю ОСОБА_2 повинен був
сплачувати ОСОБА_1 плату за
користування грошима - 20% річних до
повного розрахунку. З квітня 2010 року
ОСОБА_2 мав можливість повернути борг,
але не зміг знайти ОСОБА_1

Допитані у судовому засіданні
свідки ОСОБА_7(сестра відповідача),
ОСОБА_8(мати відповідача), пояснили про
те, що ОСОБА_2 дійсно позичав гроші у
ОСОБА_1 під залог квартири. В грудні 2013
року дізнався, що квартира не належить
йому, а власником являється ОСОБА_1.
ОСОБА_2 не мав наміру продавати свою
квартиру.

У відповідності до ч 3 ст. 10, ч
2 ст.59, ч 1, ч 4 ст..60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести суду ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що відповідач за
первісним позовом, не довів тих
обставин, що між ним та ОСОБА_1 був
укладений 29 грудня 2009 року договір
позики на суму 24843 грив. під заставу
нерухомого майна (іпотеку) квартири
АДРЕСА_1.

Згідно ст.. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, або інші речі,
визначеними родовими ознаками, а
позичальник зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

У відповідності до ст.. 1047 ЦК
України договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян. На підтвердження укладеного
договору позики та його умов може бути
встановлена розписка позичальника або
інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як встановлено у судовому
засіданні відсутній договір позики
укладений між сторонами.

Згідно ст.. 655 ЦК України за
договором купівлі продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов»язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов»язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього
грошову суму.

Згідно договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, посвідченого 29
грудня 2009 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1
купив вищевказану квартиру. Згідно
витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно № 24954703, виданого КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» 29 грудня 2009 року,
загальна вартість нерухомого майна
становить 24843 грив. Згідно
домовленості сторін продаж квартири
вчинено за суму 107000 грив., яку покупець
повністю сплатив продавцю ще до
підписання цього договору. Право
власності на вищевказане майно виникає
у покупця з моменту державної
реєстрації договору купівлі-продажу.

В п. 10 договору купівлі-продажу
укладеного 29 грудня 2009 року зазначено -
«текст цього договору зачитаний нам,
його сторонам, нотаріусом та
прочитаний нами в цьому надрукованому
вигляді і цілком відповідає вільному
волевиявленню продавця і покупця».

Договір купівлі-продажу
підписаний сторонами в присутності
нотаріуса.

Згідно витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» 18 серпня 2010 року
власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
29 грудня 2009 року являється ОСОБА_1

Відповідно до ч 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Статею 391 ЦК України передбачено,
що власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Між сторонами не існувало
домовленості про користування
відповідачем жилим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.. 383 ЦК України та
ст.. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім»ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

З припиненням права власності на
жиле приміщення ОСОБА_2 втрачає право
користування квартирою і підлягає
виселенню.

Як встановлено в судовому
засіданні, позивач не має можливості
користуватися своєю квартиру, яка
належить йому на законній підставі,
оскільки в квартирі проживає
відповідач.

Відповідно до ст..ст.15,16 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання та може
звернутися до суду за захистом своїх
цивільних прав. Способом захисту
цивільного права може бути, зокрема,
визнання судом цього права.

В судовому засіданні встановлено,
що відповідачем ОСОБА_2 пропущений
строк позовної давності для захисту
його порушеного права, встановлений
ст..257 ЦК України.

Суд не може погодитися з
відповідачем за первісним позовом про
те, що не пропустив строк для звернення
до суду за захистом своїх прав,
оскільки дізнався про порушення прав в
грудні 2013 року, після отримання
позовної заяви ОСОБА_1 про виселення з
квартири, але 29 грудня 2009 року позивач
за зустрічним позовом підписав договір
купівлі-продажу квартири, розумів
зміст договору. На протязі трьох років
не звертався до ОСОБА_1 про розірвання
цього договору, про визнання його
удаваним.

Суд відмовляє позивачу за
зустрічним позовом в задоволенні
позовних вимог за пропуском строку
давності.

На підставі викладеного,
керуючись ст..ст.10,11, 59,60, 209,212, 214, 215 ЦПК
України, ст..ст.15,16,256,257,319, 655, 1046, 1047 ЦК
України, ст.. 150 ЖК України, ст.. 47
Конституції України,

в и р і ш и в:

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування квартирою АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_2 з зазначеної квартири
без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати 114 грив. 71 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 удаваним правочином,
визнання дійсним договору позики під
заставу майна (іпотеки), скасування
державної реєстрації права власності,
визнання права власності на квартиру
АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції протягом
десяти днів з дня проголошення, а особи,
які брали участь у справі і не були
присутні у судовому засіданні в той же
строк з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -