АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3061/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Нізік О. В. Доповідач - Красвітна
Т.П. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

0101 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

01 квітня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів:
Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.,

при секретарі Безверхому
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу по апеляційній скарзі
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 27 січня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року позивач звернувся до
суду з даним позовом посилаючись на
те, що він познайомився з відповідачем
ОСОБА_4 в червні місяці 2009 року. До
вересня 2012 року вони перебували у
незареєстрованому шлюбі, вели спільне
господарство та проживали у АДРЕСА_1.
Разом з ними мешкає повнолітній син
відповідачки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1
сторони зареєстрували шлюб. Він,
позивач, продав належний йому на праві
власності будинок, що розташований в с.
Личкове Магдалинівського р-ну
Дніпропетровської області, а отримані
гроші вклав у спорудження прибудови до
вказаної вище квартири відповідачки.
Враховуючи викладене, керуючись
вимогами ст.ст. 60 - 71 СК України, позивач
просив суд поділити майно, набуте
спільно з відповідачкою; виділити йому,
позивачу, кімнату розміром 3x3,5 м., що
знаходиться в прибудованій споруді за
адресою: АДРЕСА_1; відповідачці
виділити кухню та вбиральню у
вказаній прибудові; стягнути з
відповідачки судові витрати.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
27 січня 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 відмовлено; вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
оскаржуваного рішення та ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів не
знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення, виходячи з
наступного.

Встановлено судом та стверджується
зібраними у справі доказами, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 07
вересня 2012 року, який розірвано
рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
30 квітня 2013 року (а.с. 5, 8 - 9).

16 травня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом про поділ спільного
майна подружжя, посилаючись на те, що,
під час шлюбу з відповідачкою, вкладав
кошти у спорудження прибудови до
квартири АДРЕСА_1.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності відповідачці ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом
про право власності на житло від 20.05.2009
року, копія якого долучена до
матеріалів справи.

Співвласник квартири ОСОБА_5, який є
сином відповідачки, не був залучений до
участі у справі та позовні вимоги до
нього не пред»являлись.

Крім того, спірна прибудова до
квартири АДРЕСА_1 не введена в
експлуатацію та право власності на
прибудову не зареєстровае, що визнано
представником позивача та особисто
відповідачкою у судовому засіданні.

Частиною ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 61 СК України
передбачено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено,
що у разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації можливе
за умови попереднього внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду.

Статтею 364 ЦК України визначено,
що співвласник має право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Договір про виділ у
натурі частки з нерухомого спільного
майна укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Виходячи з викладеного, приймаючи до
уваги, що право власності на прибудову
до квартири АДРЕСА_1 не зареєстроване,
співвласник вказаної квартири ОСОБА_5
не був притягнутий до участі у справі у
якості співвідповідача, колегія дійшла
висновку про правомірність рішення
місцевого суду, яким відмовлено у
задоволенні даного позову у повному
обсязі.

Крім того, колегія звертає увагу, що
суду не надані докази наявності
технічної можливості виділення в
натурі частини прибудови до квартири.
Клопотання про призначення у справі
відповідної судової експертизи
учасниками процесу на заявлено.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи зводяться до переоцінки доказів
і незгоди з висновками суду по їх
оцінці та не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши справу у межах
заявлених позовних вимог та змісту
доводів апеляційної скарги, зважаючи
на правильне застосування ст. 88 ЦПК
України, колегія дійшла висновку, що
оскаржуване рішення підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
- без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, протягом двадцяти днів
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

Головуючий

Судді