Справа № 666/742/14-ц
Провадження № 2/666/810/14
РІШЕННЯ

Іменем України

05.05.2014 року Дніпровський районний суд
м. Херсона у складі:

головуючого судді
Стамбула М.І,

при секретарі
Григораш О.І,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання частини земельної ділянки
спільною сумісною власністю подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом посилаючись на те, що 28 квітня
1990 року він перебував в шлюбі з
відповідачем. 23 жовтня 2008 року шлюб між
ними було розірвано 13.07.2000 р. під час їх
сумісного проживання з за спільні
кошти їх сім'ї 15 000,00 гривень ними було
придбано 57/100 частин домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, розташоване на
земельній ділянці розміром 0,0459 га. Інша
частина домоволодіння у розмірі 43/100,
яка також розташована на цій же
земельній ділянці розміром 0,0459 га.,
належить на праві приватної власності
ОСОБА_3 Він і відповідач
зареєструвались за адресою вказаного
домоволодіння і зареєстровані в ньому
по теперішній час. Під час розлучення
вони усно домовились, що будуть
володіти частиною домоволодіння
спільно в рівних частинах. За адресою:
АДРЕСА_1, на земельній ділянці розміром
0,0459 га розташоване домоволодіння - 57/100
частин якого належить йому та ОСОБА_2
на праві спільної сумісної власності.
Цільове призначення земельної
ділянкиа розміром 0,0459 га за адресою:
АДРЕСА_1 - для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, в тому числі і
57/100 частин їх спільного з ОСОБА_2
домоволодіння, а значить 57/100 частин
земельної ділянки розміром 0,0459 га
повинно належати йому та їй на праві
спільної сумісної власності. Просив
суд визнати спільною сумісною
власністю між ним та ОСОБА_2 57/100 частин
земельної ділянки, розміром 0,0459 га. за
адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала з
підстав викладених у позовній заяві,
просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
заперечував проти задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає
позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Статтею 68 Сімейного кодексу України
передбачено, що розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності на майно, набуте за час шлюбу.

Судом встановлено, що 28 квітня 1990 року
ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 про
що Комсомольським РАЦС м. Херсона було
зроблено актовий запис за № 363. 23 жовтня
2008 року шлюб між сторонами було
розірвано, про що відділом РАЦС
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Херсоні було видано
свідоцтво про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_1 від 23.10.2008 р.

13.07.2000 р. згідно Договору
купівлі-продажу укладеного на
Херсонській товарній біржі «Алмаз» за
реєстровим номером № 94 сторонами по
справі за спільні кошти 15 000 грн. було
придбано 57/100 частин домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, розташованого на
земельній ділянці розміром 0,0459 га. Інша
частина домоволодіння у розмірі 43/100
частин, яка також розташована на цій же
земельній ділянці розміром 0,0459 га.,
належить на праві приватної власності
ОСОБА_3 що вбачається з копії
технічного паспорту від 15.11.2012 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за
адресою: АДРЕСА_1 і на теперішній час, що
вбачається з копій паспортів , які
знаходяться в матеріалах справи.

Неодноразово сторони по справі
зверталися до судів різних інстанцій
про визнання 57/100 частин домоволодіння
за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю.

24.12.2012 р. ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ касаційну скаргу ОСОБА_2 було
відхилено та рішення Апеляційного суду
Херсонської області від 17.09.2012 р.
залишено без змін, тобто визнано 57/100
частин домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Частиною 1 ст. 120 Земельного кодексу
України передбачено, що у разі набуття
права власності на жилий будинок,
будівлю або споруду, що перебувають у
власності, користуванні іншої особи,
припиняється право власності, право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані ці об'єкти. До особи,
яка набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Згідно ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу
України у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду
кількома особами право на земельну
ділянку визначається пропорційно до
часток осіб у праві власності жилого
будинку, будівлі або споруди.

Статтею 89 Земельного кодексу України
передбачено - земельна ділянка може
належати на праві спільної сумісної
власності лише громадянам. У спільній
сумісній власності перебувають
земельні ділянки подружжя;
співвласників жилого будинку.

Володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою
спільної сумісної власності
здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що
перебуває у спільній сумісній
власності, мають право на її поділ або
на виділення з неї окремої частки.

Поділ земельної ділянки, яка є у
спільній сумісній власності, з
виділенням частки співвласника, може
бути здійснено за умови попереднього
визначення розміру земельних часток,
які є рівними, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86
Земельного кодексу України земельна
ділянка може знаходитись у спільній
власності з визначенням частки кожного
з учасників спільної власності
(спільна часткова власність) або без
визначення часток учасників спільної
власності (спільна сумісна власність).

За адресою: АДРЕСА_1, на земельній
ділянці розміром 0,0459 га розташоване
домоволодіння - 57/100 частин якого
належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві
спільної сумісної власності. Цільове
призначення земельної ділянкиа
розміром 0,0459 га за адресою: АДРЕСА_1 -
для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель. Тому 57/100 частин земельної
ділянки розміром 0,0459 га має належати
ОСОБА_1 на праві спільної сумісної
власності з ОСОБА_2

Рішенням Херсонської міської ради № 657
від 09.11.2004 р. вищезазначена земельна
ділянка була передана у спільну
сумісну власність ОСОБА_2, ОСОБА_3 На
підставі зазначеного рішення було
видано державний акт від 26.01.2005 р. на
право власності на земельну ділянку на
ОСОБА_2, ОСОБА_3

Відповідно до глав 7,8 Сімейного кодексу
України, в редакції, що діяла на час
отримання ОСОБА_2 акту на право
власності на землю, майно, набуте одним
із подружжя в порядку приватизації
вважалось спільною сумісною власністю
подружжя.

Згідно ст. 87 Земельного кодексу України
право спільної часткової власності на
земельну ділянку виникає в тому числі і
за рішенням суду.

Статтею 88 Земельного кодексу України
передбачено, що володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою, що перебуває у
спільній частковій власності,
здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку.

Учасник спільної часткової власності
має право вимагати виділення належної
йому частки із складу земельної
ділянки як окремо, так і разом з іншими
учасниками, які вимагають виділення, а
у разі неможливості виділення частки -
вимагати відповідної компенсації.

Учасник спільної часткової власності
на земельну ділянку має право на
отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру належної йому частки.

Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом.

Статтею 70 Сімейного кодексу України
передбачено, що у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно із ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ст. 364 ЦК України,
співвласник має право на виділ в натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає за необхідне позов задовольнити
та визнати спільною сумісною
власністю між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 57/100
частин земельної ділянки, розміром 0,0459
га. за адресою:АДРЕСА_1.

Судові витрати мають бути стягнути з
відповідача на користь позивача
відповідно до ст.88 ЦПК України.

На підставі ст.ст.316,364 ЦК України, ст.ст.
87,88,89,120 ЗК України, керуючись ст.ст.
10,11,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст.60,63,70,71
СК України,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
частини земельної ділянки спільною
сумісною власністю подружжя -
задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 57/100 частин
земельної ділянки, розміром 0,0459 га. за
адресою:АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до суду
апеляційної інстанції через
Дніпровський районний суд м. Херсона
шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги в порядку ст.294 ЦПК України.

Суддя
Стамбула
М.І.