АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 671/2292/13-ц
Провадження № 22-ц/792/983/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді Юзюка
О.М.,

суддів: Ярмолюка О.І., Власенка О.В.,

при секретарі: Шевчук Ю.Г.,

з
участю: сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу №22-ц/792/983/14
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Волочиського районного суду
Хмельницької області від 13 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору
дарування недійсним.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явились у судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувсь в суд
з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та просив
визнати недійсним договір дарування
будинку АДРЕСА_1, укладений 9 жовтня 2013
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є рідними
сестрою та братом. Вказував, що з 7
листопада 1974 року він перебував із
ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який за
рішенням Волочиського райсуду від 29
січня 2013 року розірвано за ініціативою
ОСОБА_2 Проживали вони разом у належній
їм трикімнатній квартирі, а в
подальшому після продажу цієї квартири
з 4 жовтня 2004 року в будинку матері
ОСОБА_2 за вищевказаною адресою де
проживають і на даний час. На його думку
укладання даного договору дарування
було здійснено для забезпечення
правової можливості виселення його з
будинку. Зазначав, що рішенням
Волочиського райсуду від 24 вересня 2013
року було відмовлено ОСОБА_2 у
задоволенні позову про його виселення,
а після укладання договору дарування
він вже не є колишнім членом сім'ї
нового власника будинку і може бути
виселений за

________________________________________________________________________
______________

Головуючий у першій інстанції - Бабій
О.М.
Категорія № 19, 21

Доповідач - Юзюк О.М.

його бажанням, яке ОСОБА_3 заявив через
тиждень після дарування будинку,
подавши 17 жовтня 2013 року позов до суду
про його виселення. Також вказував, що
ОСОБА_3 у м. Волочиську не проживає і
після укладення оспорюваного договору
будинковолодіння від дарувальника не
приймав та ним не користується, а
користується ним ОСОБА_2, яка іншого
житла не має, постійно проживає та
працює в м. Києві та не має
зацікавленості у виконанні обов'язків
власника будинку. Тому договір
дарування вважає фіктивним, оскільки
умисел сторін правочину не був
спрямований на створення правових
наслідків, які обумовлювались цим
правочином.

Рішенням Волочиського районного суду
від 13 березня 2014 року в позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не
погоджується з рішенням суду, вважає
його незаконним та необґрунтованими,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить рішення скасувати та
задовольнити позов.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних мотивів.

Ч. 1 ст. 308 ЦПК України передбачено, що
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

В силу ст. ст. 10, 60 цього Кодексу кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Ст. 234 ЦК України встановлено, що
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

П. 24 постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 6 листопада 2009 року „Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання право чинів
недійсними" роз'яснено, що для визнання
правочину фіктивним необхідно
встановити наявність умислу всіх
сторін правочину. Судам необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Судом встановлено, 9 жовтня 2013 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір
дарування, посвідчений приватним
нотаріусам Київського міського
нотаріального округу, зареєстровано в
реєстрі за №1951. За вказаним договором
ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 житловий
будинок АДРЕСА_1.

Ч. 1 ст. 722 ЦК України визначено, що право
власності обдаровано на дарунок
виникає з моменту його прийняття.

В п. 8 договору дарування зазначено, що в
присутності нотаріуса дарувальний
передав обдарованому ключі та всі
належні документи на вказане нерухоме
майно.

Крім того, 9 жовтня 2013 року за ОСОБА_3
було зареєстровано право власності на
зазначене будинковолодіння, про що був
виданий Витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно.

Посилання апелянта на незаконність
дарування та непроживання
обдарованого в будинку, суттєвого
значення для вирішення цієї справи не
має, так як згідно ч. ч. 1 і 2 ст. 319 ЦК,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на свій
розсуд і має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

Зміст апеляційної скарги не спростовує
мотивів і висновку рішення суду першої
інстанції у якому дано відповідаючі
закону відповіді на поставлені в
позовній заяві доводи і вимоги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Волочиського районного суду
від 13 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
О.М. Юзюк