АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/5129/13-ц 22-ц/774/763/К/14
Справа № 216/5129/13-ц
Головуючий в І інстанції
Провадження № 22ц/774/763/14
Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді -Бондар Я.М.

суддів - Зубакової В.П., Соколан
Н.О.

при секретарі - Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі відповідно
до ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксації
судового засідання технічними
засобами цивільну справу за
апеляційною скаргою Кредитної спілки
"Аккорд" на рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 24
січня 2014 року по справі за позовом
Кредитної спілки "Аккорд" до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року Кредитна спілка
«Аккорд» (далі КС «Аккорд») звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, в якому
просила стягнути з відповідача на її
користь заборгованість за кредитним
договором №Офіс-С/КР-1943/1 від 24.01.2007 року
в розмірі 29090,17 грн. а також судовий збір
в розмірі 290,90 грн. В обґрунтування
позову представник КС «Аккорд»
посилався на те, що між позивачем та
відповідачем було укладено зазначений
кредитний договір та внаслідок
невиконання зазначених в ньому умов з
боку відповідача утворилась зазначена
заборгованість.

Заочним рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 24
січня 2014 року в задоволенні позовних
вимог КС «Аккорд» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник КС
«Аккорд» поставив питання про
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на те, що
рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права. Зокрема, апелянт посилається на
те, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про можливість
самостійного застосування судом
строку позовної давності, оскільки у
відповідності до ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності є підставою для
відмови у задоволенні позову за умови
наявності відповідної заяви сторони у
справі, тобто не може бути застосовано
судом за власною ініціативою.
Посилання суду першої інстанції на п.7
ч.11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів» є помилковим, оскільки
вказаним пунктом забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою частиною 11
статті зазначеного Закону у
позасудовому порядку повернення
споживчої кредиту. Крім того,
представник позивача зазначив, що
прикінцевими положеннями ЗУ від 22
вересня 2011 року «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг»
встановлено, що дія ЗУ «Про захист прав
споживачів» (зі змінами) не поширюється
на кредитні договори, укладені до
набрання ним чинності, тобто до 16
жовтня 2011 року і в тому числі на
вказаний кредитний договір, оскільки
останній укладено 24.01.2007 року.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, 24.01.2007 року між
сторонами у справі було укладено
кредитний договір №Офіс-С/КР-1943/1,
відповідно до умов якого відповідачу,
як члену кредитної спілки, було надано
кредитні кошти у національній валюті у
розмірі 5 000 грн., строком користування
до повного виконання договору та
відсотком, виходячи з розрахунку 0.13151%
за кожний день користування кредитом
на фактичний залишок суми кредиту.

Пунктом 3.2 Договору передбачено
нарахування пені у розмірі 0,5% від суми
остаточної заборгованості за кожен
день прострочення платежу у разі
порушення строків сплати кредиту.

Звертаючись до суду з позовом, банк
посилався на те, що у зв'язку з
невиконанням відповідачем умов
кредитного договору, станом на 18.06.2013
року у нього перед позивачем
утворилася заборгованість, яка складає
29090,17 грн., з яких: залишок кредиту - 4143,52
грн.; залишок процентів - 12412,85 грн.;
нараховані штрафні санкції - 4143,52 грн.;
індекс інфляції та 3% річних - 8390,28 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем пропущено строк
позовної давності.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду першої інстанції
з огляду на наступне.

Згідно положень статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Статтею 259 ЦК України передбачено, що
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. За зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від
дня, коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання.

Положеннями статті 264 ЦК України
встановлено, що перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або
іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності
починається заново.

Як вбачається з матеріалів справи,
кредитний договір між сторонами у
справі було укладено 24.01.2007 року
терміном дії до повного його виконання
сторонами.

Відповідно до розрахунку суми
заборгованості за кредитним договором
останній платіж відповідачем було
здійснено 09.08.2012 року.

Тобто мало місце переривання строку
позовної давності, у зв'язку з чим його
початок слід відраховувати з 10.08.2012
року.

Як вбачається з матеріалів справи,
представник КС «Аккорд» звернувся до
суду з позовом в липні 2013 року, тобто у
межах строку позовної давності,
встановленого законом.

Посилання суду першої інстанції на
пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону,
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Згідно п. 31 постанови Пленуму ВССУ № 5
від 30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», враховуючи
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Відповідно до положень п.2 постанови
Пленуму ВССУ № 7 від 07.02.2014 року «Про
внесення змін і доповнень до постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» постановлено пункт 31
викласти у такій редакції: « 31. При
застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» та вимоги ЦК щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи)».

Разом з тим, при вирішенні спору в
судовому порядку застосуванню
підлягає ст. 267 ЦК України, згідно
положень якої позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Заява про застосування позовної
давності ОСОБА_2 подана не була,
оскільки розгляд справи було проведено
у заочному порядку за відсутності
відповідача.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про пропуск
позивачем строку позовної давності,
тому апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог КС
«Аккорд».

У відповідності ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від виконання зобов'язань не
допускається.

Відповідно до ст.ст. 1050, 1054 ЦК України,
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Порушення
вищевказаних умов тягне за собою
встановлені наслідки порушення
договору позичальником.

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно п.2.1 кредитного договору,
укладеного 24.01.2007 року між сторонами у
справі, позичальник зобов'язаний
щомісячно сплачувати спілці
нараховані проценти та частину кредиту
в терміни та розмірах не менше, ніж
відповідно вказано у рекомендованому
графіку платежів (додаток № 1).

Пунктами 2.3 кредитного договору
встановлено, що проценти за
користування кредитом нараховуються
на фактичний залишок суми кредиту,
виходячи з розрахунку 0,13151% за кожен
день користування кредитом з
наступного дня після надання кредиту
позичальнику до дня повного погашення
заборгованості за кредитом.

Сторони погодили рекомендований
графік платежів, яким передбачено
строки та розмір процентів.

Відповідно до п.3.2. кредитного договору
при порушенні строків сплати кредиту,
передбачених рекомендованим графіком
платежів, спілка має право
нараховувати пеню, а позичальник
зобов'язується сплатити пеню у розмірі
0,5 % від суми заборгованості за кожен
день прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до витягу з протоколу
засідання кредитного комітету КС
«Аккорд» від 01.06.2013 року № 000015459 (а.с.8)
було вирішено зменшити суму
нарахованої пені за весь час
прострочення грошового зобов'язання за
кредитним договором №Офіс-С/КР-1943/1,
укладеним 24.01.2007 року між КС «Аккорд» та
відповідачем ОСОБА_2, з 75403,67 грн. до 4143,52
грн., припинити її нарахування, залишок
пені списати.

Матеріалами справи встановлено, що
згідно умов кредитного договору КС
«Аккорд» надала відповідачу ОСОБА_2, як
члену кредитної спілки, кредит у сумі
5000 грн. з поверненням вказаної суми
згідно графіку погашення кредиту.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
ОСОБА_2 умов кредитного договору,
станом на 18.06.2013 року у нього перед
позивачем утворилася заборгованість, в
розмірі 29090,17 грн., з яких: залишок
кредиту - 4143,52 грн.; залишок процентів -
12412,85 грн.; нараховані штрафні санкції -
4143,52 грн.; інфляційна складова та 3%
річних - 8390,28 грн.

На думку колегії суддів, зазначені суми
розраховані згідно умов кредитного
договору, укладеного між КС «Аккорд» та
відповідачем ОСОБА_2, та є правильними,
тому колегія суддів погоджується з
ними.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на
користь позивача підлягає стягненню
сума заборгованості за кредитним
договором станом на 18 червня 2013 року у
розмірі 29090,17 грн., з яких: залишок
кредиту - 4143,52 грн.; залишок процентів -
12412,85 грн.; нараховані штрафні санкції -
4143,52 грн.; інфляційна складова та 3%
річних - 8390,28 грн.

На підставі вищенаведеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга КС
«Аккорд» підлягає задоволенню, рішення
суду - скасуванню з ухваленням нового
рішення на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України про задоволення позову КС
«Аккорд» до ОСОБА_2

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне стягнути з
відповідача ОСОБА_2 на користь КС
«Аккорд» судовий збір у сумі 436,35 грн., з
яких 290,90 грн. - судовий збір за подачу
позовної заяви та 145,45 грн. - судовий
збір за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки
«Аккорд» задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 24 січня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов Кредитної спілки «Аккорд» до
ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь Кредитної спілки «Аккорд»
заборгованість за кредитним договором
№Офіс-С/КР-1943/1 у сумі 29090,17 грн., з яких:
залишок кредиту - 4143,52 грн.; залишок
процентів - 12412,85 грн.; нараховані
штрафні санкції - 4143,52 грн.; інфляційна
складова та 3% річних - 8390,28 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Кредитної спілки «Аккорд» судовий
збір у сумі 436,35 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: