Провадження по справі № 2/260/89/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року Ленінський районний
суд м. Донецька в складі:

головуючого судді:

Шестопалової Я.В.

при секретарі:
Колесник
А.О.

за участю:

позивача:

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_1 про визнання угоди
купівлі-продажу недійсною в частині
покупця та визнання її покупцем за
даною угодою. В обґрунтуванні позову
зазначила, що 22 грудня 2011 між ОСОБА_4,
від імені і за дорученням якої діяв
ОСОБА_5, та ОСОБА_1, який є її батьком,
було укладено договір купівлі продажу
двох житлових будинків з житловою
прибудовою, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1. Вказану угоду позивачка
просила визнати недійсною в частині
покупця та визнати покупцем її,
оскільки хоч й формально домоволодіння
було оформлене на батька, однак саме
вона його придбала, підбирала його за
допомогою ріелтора, вносила завдаток,
запрошувала будівельників перед
оформленням угоди та давала гроші на
придбання майна.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_2, третя
особа - приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. В обґрунтуванні
зустрічного позову зазначив, що він є
людиною похилого віку, а відповідачка
яка є його дочкою відмовляється за ним
доглядати. Він неодноразово звертався
до неї з проханням купити йому
однокімнатну квартиру, але дочка не
реагувала на це, тому він вирішив
продати належний йому будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, щоб
купити собі житло, а решту грошей
витратити на людину яка доглядатиму за
ним. Втім коли відповідачка довідалась
про це подала до нього необґрунтований
позов. 11.09.2013р. він уклав попередній
договір купівлі продажу згідно якого
він отримав завдаток у розмірі 41 000
гривень)в еквіваленті 5100 доларів США) і
до 30.09.2013р. зобов'язався укласти
основний договір купівлі-продажу двох
житлових будинків з житловою
прибудовою, які йому належать, але
19.09.2013р. на житло був накладений арешт
за позовом відповідачки через що він не
зміг в строки укласти договір
купівлі-продажу і на теперішній час
повинен повернути наданий йому
завдаток у розмірі 41000 гривень та
витрати, які він витратив у сумі 7000
гривень, а всього суму у розмірі 48000
гривень, що еквівалентно 6 000 доларів
США. Вказану суму він просив стягнути з
відповідачки на відшкодування
матеріальної шкоди а також стягнути
спричинену йому моральну шкоду у
розмірі 100 000 гривень.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2013 року
зустрічна позовна заява ОСОБА_1
прийнята до провадження та об'єднана в
одне провадження з первісним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа -
ОСОБА_6, приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
про визнання угоди частково недійсною
в частині покупця та визнання покупцем.
Ухвалою суду від 19.09.2013 року
провадження по даній справі відкрито
та справу призначено до попереднього
засідання.

Під час судового розгляду справи
позивач подав заяву про збільшення
свої позовних вимог у якої він збільшив
суму моральної шкоди, яку він просить
стягнути з відповідачки до 600 000 гривень
та зазначив, що неправомірними діями
відповідачки, які виразились у надані
суду недостовірної інформації про свої
доходи та сфальшованих письмових
доказів у вигляді довідок про
отримання нею дисидентів, йому завдана
моральна шкода, яка виразилась у його
душевних стражданнях. Також позивач
зазначив, що йому завдана моральна
шкода неправомірною поведінкою
відповідачки в судовому засіданні та
наданням суду образливих пояснень щодо
нього, а саме що він зловживає
алкоголем та веде розпусний спосіб
життя з жінками, які принизили його
честь та гідність. Внаслідок дій
відповідачки він зазнав душевних
страждань, які призвели до позбавлення
його можливостей реалізації своїх
звичок і бажань, які б він міг
реалізувати не витрачаючи часу на
відновлення своїх сил та свого
здоров,я, підготовку судового позову,
заяв, звернень та скарг, відвідування
судових та інших органів, щоб добитись
відновлення його порушеного права.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Донецька від 15.04.2014 року позовна заява
ОСОБА_2 залишена без розгляду через
неодноразову неявку без поважних
причин у судові засідання позивачки та
її представника.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, надав суду пояснення
аналогічні викладеним у позовній
заяві, просив суд задовольнити,
уточнені позовні вимоги та стягнути з
відповідачки матеріальну та моральну
шкоду.

У судове засідання відповідачка не
з,явилась, була повідомлена належним
чином, причина неявки в судове
засідання суду невідома, заяв про
відкладення слухання справи або
розгляд за її відсутності не подала.
Разом із тим, будучі раніш допитаною у
судовому засіданні суду пояснила, що
позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає у
повному обсязі. Позивач обґрунтовує
свій позов про стягнення з неї
матеріальної та моральної шкоди тим, що
він уклав попередній договір
купівлі-продажу спірного будинку, який
на її думку є її власністю із ОСОБА_7 та
отримав завдаток у розмірі 41000 гривень.
Втім позивач не надав суду доказів
укладення попереднього договору у
нотаріальній формі, а надав суду
договір у простій письмовій формі, що
не є належним доказом. Також просить
відшкодувати йому витрати у розмірі 7000
гривень, однак не вказує з чого вони
складаються, та на якій підставі їх
слід стягнути саме з неї. Також
відповідачка не визнала позовні вимоги
щодо стягнення з неї моральної шкоди,
оскільки вважала що будь-яких
протиправних дій до позивача не
скоювала. Зазначила, що звернення її до
суду не є протиправною дією, а отже не
може бути підставою для стягнення
моральної шкоди. Крім того пояснила, що
позивач не надав суду жодного доказу на
підтвердження що він зазнав будь-яких
моральних страждань.

Третя особа по справ приватний
нотаріус Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 в судове
засідання не з,явилась подала суду
заяву про розгляд справи за її
відсутності.

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що знайома
зі сторонами на протязі тривалого часу,
перебуває у дружніх стосунках. Деякий
час допомагала відповідачки доглядати
за дитиною. Їй відомо, що відповідачка
придбала на АДРЕСА_1 недобудований
будинок. На кого саме юридично було
оформлено будинок їй не відомо.
Наскільки їй відомо батько ОСОБА_2
ОСОБА_1 подарував їй свій будинок по
АДРЕСА_2, однак в теперішній час оспорює
це, оскільки бажає придбати собі
однокімнатну квартиру.

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_10 суду пояснив, що
приблизно десять років знайомий з
ОСОБА_1 підтримують сусідські
відносини, оскільки проживають поряд
по АДРЕСА_2. Йому зі слів ОСОБА_1 відомо,
що останній має будинок по АДРЕСА_1 та з
цього приводу у них с дочкою спір.

Допитана у якості свідка ОСОБА_11 суду
пояснила, що знайома із відповідачкою
біля 20 років, має дружні стосунки. У
вересні 2011 року ОСОБА_2 їй повідомила,
що бажає придбати будинок за 650 тисяч
гривень та поросила у борг у неї 150
тисяч яких не вистачало. Влітку 2013 року
вона побачила в інтернеті
повідомлення, що будинок який придбала
ОСОБА_2 продається, про що запитала
останню. ОСОБА_2 їй повідомила, що не
продає свій будинок та попросила її
зателефонувати по даній об,яві та
дізнатись хто продає її будинок. Через
деякий час вона зв,язалась із реєлтором
та домовилась оглянути будинок. На
зустрічі їй реєлтор та позивач ОСОБА_1
показали будинок ОСОБА_2 та повідомили,
що він належить ОСОБА_1 та він його
продає, про що вона пізніше розповіла
відповідачки.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали
цивільної справи, вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

На підставі договору купівлі-продажу
двох житлових будинків з житловою
прибудовою, від 22.12.2011 року укладеного
між представником за дорученням
ОСОБА_5, який діяв в інтересах ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, посвідченого приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрованому в реєстрі за №8902
позивачу ОСОБА_1 належить два житлових
будинки з житловою прибудовою, що
знаходяться на земельній ділянці
площею 0, 1523 га , за адресою: АДРЕСА_1.

11.09.2013р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено у
простій письмовій формі попередній
договір купівлі продажу двох житлових
будинків з житловою прибудовою, що
знаходяться на земельній ділянці
площею 0, 1523 га , за адресою: АДРЕСА_1. За
вказаним договором сторони домовились
про продаж об,єкту за ціною 675 700
гривень, що є еквівалентом 84 500 доларів
США, за курсом НБУ на дату укладання
основного договору. Також позивач
ОСОБА_1 до підписання договору отримав
в рахунок належних за основним
договором платежів суму у розмірі 41000
гривень в еквіваленті 5100 доларів США.
Згідно умов договору сторонами
визначено, що основний договір буду
здійснюватися 30.09.2013 року у приміщенні
офісу нотаріуса.

18.09.2013р. ОСОБА_12 звернулась до суду з
позовом про визнання вищевказаного
договору недійсним в частині покупця
та просила визнати її покупцем за даним
договором. У своєму позові позивачка
зазначила, що є дійсним покупцем за
даним договором, оскільки саме за її
гроші був придбаний спірний будинок та
купувався він для її родини. Оформлення
його на її батька ОСОБА_1 було
формальним, оскільки на той час вони
мали добрі стосунки та вона довіряла
йому. Зазначила, що була вимушена
звернутись до суду через те, що після
погіршення стосунків із батьком
дізналась, що її будинок він вистави на
продаж.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Донецька від 19.09.2013р. судом задоволено
заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову
та накладено арешт на предмет спору -
два житлових будинку з житловою
прибудовою, що знаходяться на
земельній ділянці площею 0, 1523 га , за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

В судовому засіданні позивач зазначив,
що протиправними діями відповідачки
якими на його думку є безпідставне
звернення до суду із позовом, заявою
про накладення арешту на його майно та
надання суду неправдивих відомостей
йому спричинена матеріальна та
моральна шкода.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 1166 ЦК України передбачає
загальні підстави відшкодування шкоди,
а саме:

1. наявність шкоди,

2. протиправність поведінки особи,
що завдала шкоду,

3. причинний зв'язок між заподіяною
шкодою та протиправною поведінкою,

4. вина особи, що завдала шкоду.

Відшкодування збитків є мірою
відповідальності, що застосовується за
наявності вини заподіювача шкоди і
причинного зв'язку між самою шкодою та
неправомірними діями особи, що
заподіяла шкоду. Особа, яка завдала
шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини (ст. 1166ЦК
України). Обов'язок доказування
наявності шкоди та протиправної
поведінки заподіювача шкоди
покладається на особу, якій завдано
збитки.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що підставами для
виникнення матеріальної шкоди для
позивача стали обмеження, вжиті судом в
якості забезпечення позову.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Таким чином, законодавством
передбачено відшкодування особі
майнової шкоди, зокрема збитків, за
наявності порушення цивільного права
особи та причинного зв'язку між
порушенням права й збитками.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачка ОСОБА_2 при зверненні з
позовом в суд до ОСОБА_1 та поданні заяв
про забезпечення позову, діяла у
відповідності з вимогами чинного
законодавства, вказані дії були
спрямовані на захист її прав та
інтересів у спосіб, що визначений
законом. Заходи забезпечення позову
були вжиті судом в даній справі після
розгляду заяви ОСОБА_2, при цьому суд
пересвідчився в тому, що між сторонами
дійсно виник спір та існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 06.11.2013р. апеляційна скарга
ОСОБА_1 залишена без задоволення,
ухвала Ленінського районного суду м.
Донецька від 19.09.2013р., якою задоволено
заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову
та накладено арешт на предмет спору
залишена без змін. Згідно даної ухвали
апеляційної інстанції колегія суддів
дійшла висновку, що у даному випадку
обмеження права власника на певний
період передбачено законом, тим більш,
що до прийняття рішення суду по суті
ОСОБА_1 має намір реалізувати спірне
домоволодіння.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що звернення з позовом до
суду та подання відповідачкою заяви
про забезпечення позову є реалізацією
нею своїх процесуальних прав,
передбачених ст. 151 ЦПК України, а не
зловживання своїми правами з метою
завдання шкоди позивачу.

Оскільки судом встановлено
відсутність протиправної поведінки
відповідачки ОСОБА_2,
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідачки та заподіяними
збитками, а й відповідно відсутні
підстави для задоволення позову
ОСОБА_1 про стягнення матеріальної
шкоди..

Позивач пред'явив позовні вимоги про
стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2
зазначив, що внаслідок звернення
відповідачки до суду із позовом він
зазнав душевних страждань, які
призвели до позбавлення його
можливостей реалізації своїх звичок і
бажань, які б він міг реалізувати не
витрачаючи часу на відновлення своїх
сил та свого здоров,я, підготовку
судового позову, заяв, звернень та
скарг, відвідування судових та інших
органів, щоб добитись відновлення його
порушеного права. Спричинену йому
моральну шкоду він оцінив у 600 000
гривень. Зазначив, що ОСОБА_2 надавала
суду неправдиву інформацію та не
правдиві докази, що змушувало його
морально страждати.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала в зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї
чи близьких родичів, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала в зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна, у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній особі незаконними
або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні справи про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди,
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача
та вина останнього в її заподіянні.
Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань, або витрат немайнового
характеру, за таких обставин та якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі позивач оцінює
заподіяну шкоду та з чого він виходив
при цьому.

Крім того, відповідно п. 17 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
лютого 2009 року N 1 «Про судову практику
у справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
інформація, зазначена у позовній заяві
чи іншій заяві, адресованій суду, а
також в процесуальних документах
(запереченнях на позов, апеляційних чи
інших скаргах тощо), може бути
підставою для захисту гідності, честі
чи ділової репутації, за винятком
випадків, коли ця інформація була
визначена підставою пред'явленого
позову і стосувалася його предмета,
була доказом у справі, а так само
предметом апеляційного чи іншого
перегляду в порядку, встановленому
процесуальним законом.

Оскільки судом не встановлено
протиправної поведінки і вини ОСОБА_2 у
заподіянні моральної шкоди позивачу
відповідно до ст. 1167 ЦК України, суд
вважає що у цій частині позовних вимог
позивачу слід також відмовити. До того
ж позивачем не надано суду жодного
доказу який би підтверджував факт
заподіяння йому моральних чи фізичних
страждань, або витрат немайнового
характеру, та якимось чином
обгрунтовув суму заявленого ним позову
в цій частині.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 23, 60, 1166, 1167 Цивільного
кодексу України, п. п. 3,5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», п. 17 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
лютого 2009 року N 1 «Про судову практику
у справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
та ст. ст. 10, 11, 30, 57-60, 81, 88, 214-218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, - відмовити у повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10- денний строк з
дня проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: