Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1333/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Бондаренко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

29.04.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Головуючого : Франко В.А.,

суддів : Кодрул М.А. Кіселик С.А.

секретар Задирака Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою адвоката
ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3 на
рішення Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 11 березня
2014року у справі за позовом ОСОБА_3 до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - відділ
Держземагентства у Бобринецькому
районі Кіровоградської області, про
визнання недійсними та скасування
державної реєстрації договорів оренди
землі,-

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулась в
суд з позовом до ФОП ОСОБА_4 про
визнання недійсними та скасування
державної реєстрації договорів оренди
землі від 6 березня 2007 року та від 20
березня 2009 року на земельні ділянки
відповідно НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що
розташовані на території Веселівської
сільської ради Бобринецького району
Кіровоградської області.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 06 березня 2007 року та 20
березня 2009 року між її батьком ОСОБА_5
та відповідачем укладено договори
оренди вказаних земельних ділянок, які
зареєстровані у Бобринецькому
районному відділі Кіровоградської
регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 21
червня 2007 року за №28 та 24 вересня 2009
року за №11.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_5, помер і
після його смерті позивач успадкувала
вищевказані земельні ділянки.

Вважає, що договори оренди землі від 6
березня 2007 року та від 20 березня 2009 року
не відповідають вимогам ст.15 ЗУ "Про
оренду землі", оскільки в них відсутня
істотна умова договору щодо збереження
стану об'єкта оренди, а в договорі від 20
березня 2009 року також відсутня умова
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, що на думку позивача
порушує його право як власника та
орендодавця та є безумовною підставою
для визнання недійсними договорів
оренди землі.

Рішенням Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 11 березня
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3
було відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду через
порушення судом норм матеріального та
процесуального права та ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення :
представника позивача ОСОБА_2 яка
підтримала доводи апеляційної скарги,
та представника відповідача ОСОБА_6,
яка заперечила проти них, погоджуючись
з рішенням суду, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст..303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 6 березня 2007
року, та 20 березня 2009 року, між ОСОБА_5
та ПП ОСОБА_4 було укладено договори
оренди землі які зареєстровані у
Бобринецькому районному відділі
Кіровоградської регіональної філії ДП
"Центр ДЗК", відповідно 21 червня 2007 року
№28, на земельну ділянку площею 6,84 га за
НОМЕР_1, та 24 вересня 2009 року за
№11на земельну ділянку площею 6,82
га. за НОМЕР_2, що підтверджується
копією договорів (а.с.7,13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть (а.с.19).

Після смерті ОСОБА_5 земельні ділянки
НОМЕР_1 та НОМЕР_2, успадкувала донька
ОСОБА_3, що підтверджується копіями
свідоцтв про право на спадщину за
законом від 04 листопада 2011 року,
зареєстрованих в реєстрі за №№2515, 2520
(а.с.20,22).

Матеріали справи містять копію
свідоцтва про шлюб відповідно до якого
позивач змінила прізвище з дошлюбного
ОСОБА_3 на прізвище ОСОБА_3 а також копію
паспорту, що підтверджує зміну
прізвища (а.с.24,25).

Встановлено, що позивач отримала
Державні акти серії ЯК № 943179 та серії
ЯК №422969 на вищезазначені земельні
ділянки площею 6,8360 га та 6,8200 га, які
розташовані на території Веселівської
сільської ради Бобринецького району
Кіровоградської області для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, (а.с.21,23).

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.2 ст.792 ЦК України відносини
щодо найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.

Відповідно до ст.15 Закону України „Про
оренду землі" істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Частиною другою зазначеної статті
визначено, що відсутність у договорі
оренди землі однієї з істотних умов,
передбачених цією статтею, є підставою
для визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 3
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси.

У правовій позиції, яка висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 25 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13,
зазначено, що виходячи з того, що
відповідно до ст.15 ЦК України та ст.3 ЦК
України у порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право, суд повинен встановити
чи дійсно порушуються права
орендодавців у зв'язку з відсутністю в
договорах оренди умов, передбачених
ст.15 Закону України від 6 жовтня 1998 року
№ 161-Х1У „Про оренду землі", визначити
істотність цих умов, також з'ясувати у
чому саме полягає порушення їхніх
законних прав.

Суд першої інстанції за результатами
розгляду справи дійшов висновку , що
немає правових підстав для задоволення
позову, оскільки факту порушення прав
орендодавця не встановлено.

З матеріалів справи вбачається, що у
позовній заяві позивачкою не зазначено
в чому саме полягає порушення її прав
як орендодавця оспорюваними
договорами .

Також представник відповідача в
судовому засіданні пояснила, що
сторони уклали між собою 26.11.2013 року
додаткову угоду, спрямовану на захист
прав позивачки, доповнивши договори
оренди землі п.44 такого змісту „умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки", проте в силу
об'єктивних причин вони ще поки не
зареєстровані, оскільки існує певна
процедура реєстрування, яка займає
багато часу.

Окрім того, зазначила, що позивач
отримує орендну плату значно більшу,
ніж передбачено договором і до
відповідача не зверталась з якимись
пропозиціями стосовно умов договору чи
не погодженням з умовами договору.

Представник позивачки підтвердила, що
укладення додаткової угоди дійсно мало
місце, проте зазначила, що погодитись з
ними не можна, оскільки вони не
зареєстровані належним чином, а також
вважає, що сам по собі факт відсутності
у тексті договорів окремих умов,
передбачених ст.15 Закону України „ Про
оренду землі", є підставою для визнання
його недійсним .

Статтею 627 ЦК України закріплено
принцип свободи договору.

Відповідно до ч.2 ст.637 ЦК України у разі
тлумачення умов договору можуть
враховуватися також типові умови
(типові договори), навіть якщо в
договорі немає посилання на ці умови.

Тлумачення умов договору здійснюється
відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.22 ЗК України
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
використовуються відповідно до
розроблених та затверджених в
установленому порядку проектів
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь і
передбачають заходи з охорони земель.

Згідно із ч.2 ст.14 ЗУ „Про оренду землі"
типова форма договору оренди землі
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Зі змісту укладеного між сторонами
договорів оренди землі вбачається, що
вони відповідають Типовому договору
оренди землі, затвердженому Постановою
КМУ від 03.03.2004 року №220 ( із змінами,
внесеними згідно з Постановами КМУ №1724
від 13.12.2006 року №780 від 3.09.2008 року).

Частиною 1ст.15 ЗУ „Про оренду землі"
визначено, що "умови використання
земельної ділянки" і "умови збереження
стану об'єкта оренди" є окремими
істотними умовами договору оренди.

Проте, у Типовому договорі оренди землі
пункт 17 "Умови збереження стану об'єкта
оренди" знаходиться у розділі , який має
назву "Умови використання земельної
ділянки" і який містить три пункти: п.15
"Земельна ділянка передається в оренду
для (мета використання)", п.16 "Цільове
призначення земельної ділянки", п.17
"Умови збереження стану об'єкта оренди".

В пункті 17 оспорюваних договорів
оренди землі вказано, що умови
збереження стану об'єкта оренди
полягають у додержанні умов договору.

Згідно пунктів 1, 15, 16 оспорюваних
договорів земельні ділянки
передаються в оренду для ведення
сільськогосподарського призначення,
що відповідає цільовому призначенню
земельних ділянок, які вказані у
державних актах на право власності на
землю.

Відповідно до п. 21 договорів, орендар
зобов'язаний повернути орендодавцю
земельну ділянку після закінчення
договору оренди у стані, не гіршому
порівняно з тим, у якому він одержав її
в оренду.

Порядок поліпшення земельних ділянок
визначено п.23,24 укладених сторонами
договорів оренди.

Отже умови договорів оренди про
збереження об'єкта оренди не
обмежуються змістом п. 17 договору, а
розкриваються в інших пунктах договору
(п. 1, 15, 16, 21, 23, 24, 31) та нормах діючого
законодавства, які регулюють ці
правовідносини.

Зокрема, при встановленні умов
збереження стану об'єкта оренди у
необхідних випадках передбачається
проведення рекультивації - як
технічної, так і біологічної, з
дотриманням положень ст.ст.166,168 ЗК
України, постанови РМ СРСР від 02.06.1976
року №407, постанови РМ УРСР від 14.07.1976
року №327, ГОСТ 17.5.3.04-83, ГОСТ 17.5.1.01-83,
ГОСТ 17.5.4.01-84, ГОСТ 17.5.4.02-84, ГОСТ 17.5.3.05-84,
ГОСТ 17.5.1.02-85, ГОСТ 17.7.3.06-85, ГОСТ 17.5.1.03-86 та
інших актів чинного законодавства.

Ризик випадкового знищення або
пошкодження об'єкта оренди
урегульовано статтею 11 Закону України
„ Про оренду Землі", а умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки - Законами України
„Про заставу" від 2 жовтня 1992 року та
„Про господарські товариства" від 19
вересня 1991 року.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла переконання, що рішення суду є
законним та обгрунтованим,
постановленим з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляції не спростовують
правильних висновків суду. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань,а тому рішення
скасуванню не підлягає

Керуючись ст.ст.303,307, 308,313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в
інтересах позивача ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 11 березня
2014року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: