Справа № 218/82/14-ц
№ провадження 2/218/140/14
РІШЕННЯ

ім'ям України

25 квітня 2014 року Амвросіївський
районний суд Донецької області

в складі: головуючого судді -
Федченко В.М.,

при секретарях -
Демко В.О., Безкровної Н.М.,

за участю: позивача -
ОСОБА_1,

відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Амвросіївка
Донецької області матеріали цивільної
справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про
стягнення заборгованості за договором
позики», -

В С Т А Н О В И В :

15.01.2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
відповідачки ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики. Звернення до
суду мотивує тим, що між ним та
відповідачкою 14.06.2011 року був укладений
договір позики, за яким позивач передав
у власність відповідачці грошові кошти
в сумі 5000,0 грн., які остання повинна
була повернути до 01.07.2011 року. Договором
було передбачено, що у випадку
несвоєчасного погашення боргу
відповідачка зобов'язана сплачувати
позивачці три відсотки щомісячно.
Однак, дотепер відповідачка позику не
повернула. Тому позивач змушений
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права. Просить суд стягнути
з відповідачки на його користь суму
боргу з урахуванням передбачених
договором трьох процентів у розмірі
9500,0 грн., а також судовий збір у розмірі
270,0 грн. та витрати на правову допомогу
в розмірі 400,0 грн. (а.с.2-3).

В судовому засіданні позивач
підтримав заявлені позовні вимоги.
Просив задовольнити їх в повному
обсязі, в тому числі й з підстав,
викладених у позовній заяві. Також
пояснив, що крім нього позивачка
заборгувала значні суми коштів іншим
особам-підприємцям за отримані товари.
На підтвердження своїх доводів надав
суду вирок Амвросіївського районного
суду від 13.12.2013 року, за яким
відповідачку засуджено за ч.1 ст.185 КК
України до двох років позбавлення волі
з іспитовим строком один рік та
стягнуто з неї на користь позивача 43054,6
грн., а також підготовлений ним список
осіб, яким відповідачка заборгувала
грошові кошти (а.с.4, 30-31).

Відповідачка позовні вимоги не
визнала у повному обсязі. Заперечення
проти позову мотивувала тим, що
працювала без оформлення в магазині у
позивача і що її змусили написати
розписку в яку включили суми недостачі
її як продавця. Тобто, розписку вона
написала під певним тиском з боку
позивача. Це була звичайна практика в
магазині. Писали такі розписки й інші
продавці. Крім того, визначений у
розписці термін на два тижні був
нереальний. Просила суд залишити позов
без задоволення.

Допитана за клопотанням
відповідача в якості свідка ОСОБА_3
суду пояснила, що не бачила те, як
відповідачка писала розписку.

Допитана за клопотанням
відповідача в якості свідка ОСОБА_4
суду пояснила, що родина позивача
використовує нечесні методи роботи,
оскільки недостачі в магазині списує
на продавців, змушуючи тих писати
розписки про нібито отримані у борг
грошові кошти на суми недостачі.

Заслухавши пояснення сторін,
свідків та дослідивши матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно розписці відповідачки
ОСОБА_2 від 14.01.2011 року, остання позичила
у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі
5000,0 грн. які зобов'язувалась повернути
до 01.07.2011 року та у випадку
несвоєчасного погашення
заборгованості сплачувати позивачу
три проценти від простроченої суми
заборгованості. Натомість, дотепер
своїх зобов'язань за договором позики
відповідачка не виконала і грошові
кошти позивачу не повернула.

Відповідно до статей 1046, 1047, 1048
ЦК України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або
інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку
ж кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним
з моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не
менш як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Згідно ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Форма договору позики
дотримана, сторонами досягнуто
домовленості щодо всіх істотних умов
договору. Відповідач своїх зобов'язань
не виконала, що призвело до порушення
прав позивача, відтак для їх захисту
він обґрунтовано звернувся до суду.

Згідно розписки сторони
визначили проценти в розмірі 3%
місячних. Відповідно розрахунку
проценти за час користування коштами
складають 4500,0 грн., яка згідно з умовами
договору позики повинна бути стягнута
з відповідачки на користь позивача.

Статтею 1051 ЦК України
визначено, що позичальник має право
оспорити договір позики на тій
підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути
укладений у письмовій формі, рішення
суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків для підтвердження
того, що гроші або речі насправді не
були одержані позичальником від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.
Це положення не застосовується до
випадків, коли договір був укладений
під впливом обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

З цих підстав суд не може
взяти до уваги показання свідків
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як на підтвердження
факту передачі коштів, так і на
спростування даної обставини.

В судовому засіданні позивачем
були надані докази тому, що крім нього
позивачка заборгувала грошові кошти

Згідно статей 10, 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України
визначено, що обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Позивачем надано в оригіналі
належно оформлений письмовий документ
про укладання договору позики та
передачі обумовленої суми коштів
відповідачці. Натомість відповідачка
не надала суду жодних переконливих
доказів написання розписки під
примусом чи поза її волею.

Вирішуючи питання з приводу
стягнення заявленої позивачем суми
заборгованості за договором позики від
14.06.2011 року, суд приходить до наступних
висновків.

Так, відповідно до ч.4 ст.1193 ЦК
України суд може зменшити розмір
відшкодування шкоди, завданої фізичною
особою, залежно від її матеріального
становища, крім випадків, коли шкоди
завдано вчиненням злочину.

Як слідує з наданого позивачем
списку осіб, яким відповідачка
заборгувала грошові кошти,
відповідачка повинна загалом дев'яти
особам приватним підприємцям - 19510,0
грн., а також банківським установам по
кредитам ще 70000,0 грн. (а.с.4).

Згідно наданій позивачем копії
вироку Амвіросіївського районного
суду від 13.12.2013 року, за яким
відповідачку засуджено за ч.1 ст.185 КК
України до двох років позбавлення волі
з випробуванням, з іспитовим строком
один рік, з відповідачки на користь
позивача стягнуто 43054,6 грн. (а.с.30-31).

Крім того, як пояснила в судовому
засіданні відповідачка, вона одна
виховує двох дітей, як медсестра
отримує в Амвросіївській центральній
районній лікарні заробітну плату в
розмірі 1157,0 грн. на руки та грошову
допомогу на одну дитину в розмірі 930,0
грн..

Тому з урахуванням вище
наведеного суд вважає за необхідне
вимоги позивача в частині стягнення
боргу з урахуванням трьох процентів
від несплаченої суми задовольнити
частково, зменшити заявлену позивачем
суму боргу з 9500,0 грн. до 5000,0 грн., яку й
стягнути з відповідачки на користь
позивача.

Відповідно до ст.217 ЦПК України
суд, який ухвалив рішення, може
визначити порядок його виконання,
надати відстрочку або розстрочити
виконання, вжити заходів для
забезпечення його виконання, про що
зазначає в рішенні.

З урахуванням матеріального
становища відповідачки суд вважає за
необхідне виконання рішення в частині
стягнення з відповідачки на користь
позивача суми боргу за договором
позики в розмірі 5000,0 грн. розстрочити
на один рік, починаючи з дня набрання
рішенням законної сили, зі сплатою сум
у розмірі 416,66 грн. щомісячно.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. При зверненні до суду
позивачем сплачено судовий збір в
розмірі 243 грн. 60 коп., що
підтверджується квитанцією від 15.01.2014
року (а.с.1).

Разом із тим, позивач просить
стягнути з відповідачки на його
користь судовий збір у розмірі 270,0 грн.
(а.с.3), а також витрати на юридичну
допомогу в розмірі 400,0 грн.. При цьому
позивачем не надано суду доказів про
понесення ним витрат на юридичну
допомогу.

Таким чином, документально
підтверджено понесення позивачем
судових витрат на загальну суму 243 грн.
60 коп., яка підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Сплату витрат на юридичну
допомогу в розмірі 400,0 грн. та про
сплату судового збору саме в розмірі
270,0 грн. позивачем документально не
підтверджено.

Тому в задоволенні вимоги про
стягнення витрат на юридичну допомогу
в розмірі 400,0 грн., а також додаткової
суми судового збору в розмірі 26,4 грн.
(270,0 - 243,6 = 26,4 грн.) позивачу слід
відмовити.

На підставі ст.ст.625, 1046-1050, 1193 ч.4 ЦК
України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 79, 88,
208-209, 212-215, 217, 293, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в
розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень 00
копійок та судовий збір у розмірі 263
(двісті шістдесят три) гривні 60 копійок,
а всього підлягає стягненню 5263 (п'ять
тисяч двісті шістдесят три) гривні 60
копійок.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1
відмовити.

Виконання рішення в частині
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суми боргу за договором позики в
розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень 00
копійок розстрочити на один рік,
починаючи з дня набрання рішенням
законної сили, зі сплатою сум у розмірі
416 (чотириста шістнадцять) гривень 66
копійок щомісячно.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу до Апеляційного суду
Донецької області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

СуддяВ.М. Федченко