Номер провадження 2/487/288/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30.04.2014 року
м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді - Бобрової І.В.,

при секретарі - Табунщик К.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
власністю, вселення та стягнення
матеріальної і моральної шкоди та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
відшкодування витрат,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні власністю,
вселення та стягнення матеріальної та
моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що позивачці на праві спільної
часткової власності належить 1/3 частка
квартири АДРЕСА_1. Відповідач, яка
самовільно вселилася у зазначену вище
квартиру, перешкоджає ОСОБА_1 у
проживанні та користуванні її
власністю. При цьому витрати по сплаті
комунальних послуг за спірну квартиру
відповідач не несе. На підставі
викладеного, ОСОБА_1, враховуючи
уточнення, просила суд ухвалити
рішення, яким зобов'язати ОСОБА_3 не
чинити їй перешкоди у користуванні
квартирою та передати ключі від неї,
вселити її в квартиру, а також стягнути
з відповідача на її користь
матеріальну шкоду у розмірі 3010 грн., за
несплачені комунальні послуги, 10000 грн.
моральної шкоди, а також судові
витрати.

Ухвалою суду від 26.03.2014 року до
участі в праві в якості
співвідповідача за клопотанням
позивача було залучено ОСОБА_4.

В свою чергу ОСОБА_3 звернулася до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1,
третя особа - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
відшкодування витрат на оплату
комунальних послуг, посилаючись на те,
що з липня 2013 року вона самостійно
несла витрати на оплату комунальних
послуг квартири АДРЕСА_1. Тому,
враховуючи, що нею було сплачено 1539,49
грн., просила стягнути з ОСОБА_1 513,16 грн.
надміру понесених витрат на оплату
комунальних послуг, відповідно до
частки останньої в спільній власності,
а також судові витрати.

Ухвалою суду від 26.03.2014 року
обидва позови об'єднанні в одне
провадження для спільного розгляду.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги, просила
задовольнити їх у повному обсязі.
Зустрічну позовну заяву вважала
необґрунтованою, такою що не підлягає
задоволенню.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечувала, пояснила, що
ОСОБА_3 є рідною дочкою ОСОБА_4 та
проживає в спірній квартирі з її
дозволу. Всі обставини, на яки
посилається позивач, як на підставу для
задоволення свого позову надумані та
не відповідають дійсності. При цьому
просила задовольнити зустрічний позов,
оскільки ОСОБА_3 сплачує комунальні
послуги за свій рахунок, в зв'язку з чим
має право на відшкодування тієї
частини, яку повинна сплачувати
позивач, як власник 1/3 частки спірної
квартири.

Суд заслухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи,
прийшов до наступного.

Так судом встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 на лежить на праві
спільної часткової власності позивачу
ОСОБА_1 - 1/3 частка, відповідачу ОСОБА_4 -
1/3 частка та ОСОБА_5 - 1/3 частка.

Згідно довідки №248 від 30.01.2014 року
ТОВ «Николаевдомсервис» в зазначеній
вище квартирі з 07.08.2013 року
зареєстрована ОСОБА_1, з 08.10.2013 року -
ОСОБА_4.

Під час розгляду встановлено та
не заперечується відповідачем, що в
спірній квартирі проживає ОСОБА_3 з
дозволу ОСОБА_4.

Відповідно до частини 1 статті 319
ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Згідно із частини 1 статті 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. При цьому відповідно до
статті 391 ЦК України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 9 ЖК України, ніхто не може
бути виселений з займаного житлового
приміщення або обмежений в праві
користування житловим приміщенням
інакше ніж у порядку, передбаченому
законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованого
Законом України від 17 липня 1997 року,
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Суд вважає доведеними обставини, які
свідчать про те, що відповідач
перешкоджає позивачу у вселенні та
користуванні спірною квартирою,
оскільки вони підтверджуються
показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, даними
ними в судовому засіданні, постановами
про закриття кримінального
провадження від 19.07.2013 року та 10.08.2013
року, з яких вбачається що ОСОБА_1
зверталися до правоохоронних органів з
приводу неправомірних дій відповідача,
щодо не допуску її до квартири.

Крім того в судовому засіданні
відповідач не заперечувала того, що
комплект ключів від вхідних дверей
квартири АДРЕСА_1 позивачу не
передавала.

На підставі викладеного, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
в частині усунення перешкод в
користуванні власністю та вселення.

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Отже враховуючи, що в зв'язку з
неправомірною поведінкою ОСОБА_3 були
порушені права позивача щодо
володіння, розпорядження, користування
своєю власністю, виходячи з принципу
розумності та співмірності, суд вважає
за необхідне задовольнити частково
позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно
відшкодування моральної шкоди та
стягнути на її користь з ОСОБА_3 500 грн..

За змістом ст.ст. 10,60 ЦПК України
позивач повинен довести обставини, на
які він посилається як на підставу
своїх вимог.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

В даному випадку позивач просила
стягнути з відповідача витрати
понесені нею на оплату комунальних
послуг на суму 3010 грн.. Даний розмір
відшкодування позивачем
розраховується на підставі копій
квитанцій по оплаті комунальних
послуг та телекомунікаційних послуг.
При цьому, як вбачається з зазначених
квитанцій, копії яких були надані суду,
платником була ОСОБА_8, у зв'язку з чим
такі квитанції не можуть бути прийняті
судом до уваги як безспірні докази
оплати комунальних послуг саме
позивачем.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за
комунальні послуги та квартплата в
будинку, що належить на праві приватної
власності, береться за затвердженими в
установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст.. 360 ЦК України співвласник
відповідно до своєї частки у праві
спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління , утримання та збереження
спільного майна .

Згідно п.10 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків мешканці квартири, в яких
проживає 2 і більше співвласника
розділяють за узгодженням загальні
витрати на оплату житлово-комунальних
та інших послуг. У разі коли між
мешканцями квартири відсутня згода
щодо оплати житлово-комунальних та
інших послуг плата розподіляється: за
електроенергію при загальному
лічильнику пропорційно потужності
побутового електричного обладнання
кожного співвласника, наймача
(орендаря); за газ, водопостачання та
водовідведення, освітлення підсобних
приміщень - за чисельністю членів сім'ї,
що проживають у квартирі, та осіб, які
проживають у квартирі більше ніж
місяць; за послуги з централізованого
опалення, утримання житлових будинків
і споруд та прибудинкових територій -
за встановленими тарифами відповідно
до опалювальної та загальної площі
приміщення, яким користується
співвласник, наймач (орендар).

Враховуючи, що суду не було надано
відомостей про нарахування в
загальному розмірі оплати з
комунальних послуг по квартирі
АДРЕСА_1, позивач в спірній квартирі
фактично ніколи не проживала, суд не
вбачає підстав для задоволення
зустрічного позову, оскільки у порядок
передбачений ст.10,60 ЦПК України
відповідачем не було надано суду
переконливих доказів того, що 513,16 грн.,
які відповідач просив стягнути з
позивача в рахунок відшкодування
надміру сплачених комунальних
платежів, є оплатою за комунальні
послуги з урахуванням частки ОСОБА_1 в
спірній квартирі.

У відповідності до ст..88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати у
сумі 344,10 грн..

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10,30,42,60,64,88,212,213 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
власністю, вселення та стягнення
матеріальної і моральної шкоди -
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити
перешкоди ОСОБА_1 в користуванні
квартирою АДРЕСА_1 шляхом передачі
останній комплекту ключів від вхідних
дверей даної квартири.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 500 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди та 344,10 грн. судового
збору.

В задоволенні позову в частині
стягнення матеріальної шкоди -
відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про відшкодування витрат -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Заводський районний суд м. Миколаєва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення, а особи, які не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
підпис Боброва
І.В.

З оригіналом згідно

суддя