У Х В А Л А

Іменем України

30 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі :

головуючої :
Готри Т.Ю.,

суддів : Ігнатюка Б.Ю.,
Панька В.Ф.,

при секретарі :
Саварина Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Хустського районного суду від
11 жовтня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
боргу за договором позики та
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання договору позики
недійсним,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Хустського районного суду від
11 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 14 000 доларів США за
договором позики. У решті вимог -
відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
договору позики недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
в частині часткового задоволення
первісного позову, ОСОБА_2 подав на
нього апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення в частині
часткового задоволення його
первісного позову, як незаконне та
необґрунтоване, і ухвалити в цій
частині нове рішення, яким його
позовні вимоги задовольнити повністю.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 та
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 апеляційну
скаргу підтримали.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6
апеляційну скаргу не визнали, просили
таку відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився,
хоча про час і місце розгляду справи
був повідомлений належним чином, а тому
його неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України
не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Позивачем ОСОБА_2 рішення суду першої
інстанції оскаржується тільки в
частині часткового задоволення його
первісного позову та відмови у
задоволенні решти позовних вимог. В
частині відмови ОСОБА_4 у задоволенні
зустрічного позову, рішення суду
сторонами не оскаржується, а тому таке
апеляційним судом в цій частині не
переглядається.

Згідно із ч.1 ст.11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей ( ч.2 ст.1047 ЦК
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач ОСОБА_3 06.06.2008 року позичив у
позивача за первісним позовом ОСОБА_2
грошові кошти в сумі 14000,00 доларів США
для придбання автомобіля, (а.с. 5), які
зобов'язався повернути на письмову
вимогу батька ОСОБА_2, про що написав
розписку.

Дана розписка є доказом укладення між
сторонами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договору
позики, за яким позивач передав
відповідачу гроші в сумі 14 000,00 доларів
США, а останній зобов'язався повернути
їх на письмову вимогу батька, якою, як
зазначено в розписці, вважається
письмове повідомлення надіслане
рекомендованим листом.

02.03.2012 року позивач ОСОБА_2 звернувся до
відповідача ОСОБА_3 з письмовою вимогою
про повернення йому суми боргу в
розмірі 14 000,00 США (а.с. 6).

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцю
позику (грошові кошти) у такій самій
сумі, яка була передана позикодавцеві,
а також у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Однак, після одержання письмової
вимоги про повернення боргу в розмірі 14
000 доларів США, позивальник ОСОБА_3
позивачу ОСОБА_2 борг не повернув.

Ухвалюючи рішення про стягнення з
відповідача ОСОБА_3 на користь позивача
ОСОБА_2 14 000 доларів США боргу, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що між позивачем за первісним
позовом ОСОБА_3 і відповідачем ОСОБА_3
по справі виникли правовідносини
позики, та обґрунтовано відмовив у
вимогах до відповідачки ОСОБА_4,
оскільки укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3
договір позики не створює для неї
обов'язки з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції
установлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з 17.11.2007
року перебували у зареєстрованому
шлюбі, який рішенням Хустського
районного суду Закарпатської області
від 06.03.2011 року, розірвано.

Згідно з ч.1 ст.61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
виключенням з цивільного обороту.

Під майном ч.1 ст.190 ЦК України має на
увазі окрему річ, сукупність речей, а
також майнові права та обов'язки.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Частиною 3 ст.65 СК України встановлено,
що для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, - а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Однак, в матеріалах справи відсутні
докази про те, що договір позики від
06.06.2008 року на суму 14 000 доларів США,
укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, який
виходить за межі дрібного побутового,
був укладений з письмової згоди на це
дружини позичальника ОСОБА_4.

За відсутності доказів щодо згоди
ОСОБА_4 на укладення її чоловіком
ОСОБА_3 договору, який виходить за межі
дрібного побутового, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що вказаний договір позики не створює
обов'язків для ОСОБА_4, у зв'язку з чим
правомірно відмовив ОСОБА_2 у вимогах
про солідарне стягнення боргу з ОСОБА_4
за договором позики.

Крім цього, позивач за первісним
позовом ОСОБА_2 не довів, що гроші в
сумі 14 000 доларів США, одержані за
договором позики від 06.06.2008 року, були
використані його сином, відповідачем
ОСОБА_3 саме в інтересах його сім'ї,
зокрема на придбання автомобіля «CHEVROLET
AVEO» за ціною 65 650,00 грн..

Так, з виписки особового рахунку ОСОБА_3
по банківському вкладу (депозиту) за
період з 28.07.2008 по 23.10.2013 року, наданого в
суді апеляційної інстанції апелянтом
ОСОБА_2 слідує, що на вкладному рахунку
ОСОБА_3, на момент придбання ним
автомобіля «CHEVROLET AVEO», знаходилися
грошові кошти в розмірі 4000 доларів США.

Крім цього, матеріалами справи
встановлено, що значна сума грошових
коштів подружжю ОСОБА_3, а саме ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 була подарована на весілля, а
тому позичати кошти на купівлю
автомобіля у них не було потреби.

Оскільки позивач ОСОБА_2 у
відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України не довів, що автомобіль «CHEVROLET
AVEO» відповідачами за первісним позовом
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був придбаний саме за
позичені у нього його сином ОСОБА_3
грошові кошти, що б вказувало на їх
використання саме в інтересах сім'ї,
тому суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що договір
позики від 06.06.2008 року, укладений між
ОСОБА_3 і ОСОБА_2, не створює обов'язків
за цим договором для відповідачки
ОСОБА_4.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції у
відповідності до ст.308 ЦПК України
підлягає залишенню без зміни, а
апеляційна скарга відповідача
відхиленню, оскільки суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Хустського районного суду від
11 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена на протязі двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги до суду
касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :