Справа № 462/9614/13
Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/3039/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю представника ПАТ «ВіЕс Банк» -
Федорюк І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Залізничного районного суду м.Львова
від 20 лютого 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ВіЕс Банк»,
треті особи - ОСОБА_5, приватний
нотаріус Львівського міського
нотаріального округу - ОСОБА_6,
реєстраційна служба Львівського
міського управління юстиції, про
визнання недійсними договорів,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 В апеляційній скарзі
стверджує про порушення норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що кредитний договір від 15
липня 2008 року, на забезпечення
виконання якого укладено іпотечний
договір від 17 липня 2008 року, є
недійсним, а тому є недійсним і
іпотечний договір. Вважає, що при
укладенні кредитного договору
відповідачем порушено ряд актів
цивільного законодавства, а істотні
умови такого суперечать закону,
зокрема, ст.2 ЗУ «Про іпотечне
кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати», п.2 ст.11 ЗУ «Про
захист прав споживачів», п.3.3 та 3.4.
Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту. Апелянт стверджує, що
позичальником реально отримано не 73600
доларів США, як визначено кредитним
договором, а лише 67 123 доларів США,
відповідно реальна процентна ставка за
кредитом є значно вищою від процентної
ставки, вказаної в договорі і її розмір
не було визначено. Посилається на те, що
при укладенні кредитного договору
відповідачем не було надано жодного
обґрунтування розміру послуг
нотаріуса в розмірі 5% від суми кредиту
та плати за розрахункове
обслуговування кредитного договору в
розмірі 2,3% від суми кредиту. Вважає, що
судом безпідставно не взято до уваги
висновок фахівця аудиторської фірми
ТзОВ «Аудиторська фірма Едвайс Груп»
від 29.01.2013 року, який засвідчує
невідповідність розрахунку суми,
зробленого відповідачем, дійсній
вартості наданого кредиту. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ПАТ «ВіЕс Банк» - Федорюк
І.І. про заперечення доводів
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає
вказаним вимогам закону в повній мірі.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Матеріалами справи встановлені
наступні обставини.

15 липня 2008 року ВАТ «Електорн Банк»
(правонаступником якого є ПАТ«ВіЕс
Банк») та ОСОБА_5 уклали кредитний
договір, відповідно до якого банк
зобов»язався надати позичальнику
грошові кошти в сумі 73 600 доларів США
строком на 15 років, а позичальник
зобов»язався повернути банку основну
суму кредиту частинами відповідно до
графіку платежів за кредитом, що
мітиться в додатку №1 до кредитного
договору і є його невід»ємною частиною,
та сплатити проценти за користування
кредитом у строки та в порядку,
передбачених кредитним договором,
кінцевий строк погашення кредиту не
пізніше 14 липня 2023 року. (а.с.7-12)

17 липня 2008 року ВАТ «Електорн Банк»
(правонаступником якого є ПАТ«ВіЕс
Банк»), ОСОБА_5 (боржник), та ОСОБА_3
(іпотекодавець) уклали іпотечний
договір, відповідно до якого з метою
повного та своєчасного виконання
основного зобов»язання іпотекодавець -
майновий поручитель передає в іпотеку
іпотеко держателя нерухоме майно,
разом з усіма його при належностями, а
саме квартиру АДРЕСА_1, що складається з
двох кімнат, житловою площею 29,2 кв.м. та
кухні, загальна площа кватири 51,1 кв.м.
(а.с.17-21)

Згідно з ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначені умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Договір є укладеним з моменту
передання грошей (ч.2 ст. 1046 ЦК України) і
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним (ст. 204
ЦК України).

Згідно з п. 14 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
у яких роз'яснено, що при вирішенні
спорів про визнання кредитного
договору недійсним суди мають
враховувати вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема ЦК (ст. ст. 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), ст.
ст. 18 - 19 Закону України "Про захист прав
споживачів". Суди повинні
розмежовувати кредитний договір, який
є недійсним у силу закону (нікчемний)
або може бути визнаний таким у судовому
порядку (оспорюваний) з підстав,
встановлених ч. 1 ст. 215 ЦК, та кредитний
договір, який є неукладеним (не
відбувся), що не може бути визнаний
недійсним, зокрема, у випадку, коли
сторони в належній формі не досягли
згоди щодо хоча б з однієї з його
істотних умов або зміст яких неможливо
встановити, виходячи з норм чинного
законодавства (ст. ст. 536, 638, 1051 ЦК).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що у кредитному та іпотечному
договорах передбачені всі умови
надання кредиту, ОСОБА_5 ознайомлено з
умовами кредитування, діючими тарифами
банку та загальною вартістю кредиту, що
та між сторонами була досягнута
домовленість щодо всіх істотних умов
такого договору.

Висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та
доказам, що містяться в матеріалах
справи.

Посилання апелянта на порушення вимог
п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів», колегією суддів не
приймається до уваги у зв»язку з
наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України
"Про захист прав споживачів" перед
укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про особу та
місцезнаходження кредитодавця;
кредитні умови, зокрема: мету, для якої
споживчий кредит може бути витрачений;
форми його забезпечення; наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі між
зобов'язаннями споживача; тип
відсоткової ставки; суму, на яку кредит
може бути виданий; орієнтовну сукупну
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо); строк, на
який кредит може бути одержаний;
варіанти повернення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяги; можливість дострокового
повернення кредиту та його умови;
необхідність здійснення оцінки майна
та, якщо така оцінка є необхідною, ким
вона здійснюється; податковий режим
сплати відсотків та про державні
субсидії, на які споживач має право, або
відомості про те, від кого споживач
може одержати докладнішу інформацію;
переваги та недоліки пропонованих схем
кредитування.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема п.10.5 кредитного договору
підписанням даного договору
позичальник підтверджує, що перед
укладенням кредитного договору банк
повідомив позичальника у письмовій
формі про умови кредитування у
банку.(а.с.12)

Крім цього факт письмового
повідомлення позичальника про умови
кредитування підтверджується
підписанням останнім повідомлення про
надання споживачу достовірної
інформації про умови кредитування та
орієнтовану сукупну вартість кредиту,
яка отримана ОСОБА_5, що стверджується
його підписом, 8 липня 2008 року.

Підписанням Повідомлення про надання
достовірної інформації про умови
кредитування від 8 липня 2008 року
позичальник підтвердив, що він
ознайомлений з: місцезнаходженням
банку; умовою кредитування, а саме
метою, для якої кредит може бути
використаний, наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі між
зобов»язаннями споживача, тип
процентної ставки, можливою сумою
кредиту, орієнтованою сукупною
вартістю кредиту з урахуванням
процентної ставки за кредитом,
вартості всіх супутніх послуг, а також
інших фінансових зобов»язань
споживача, які пов»язані з отриманням,
обслуговуванням і погашенням кредиту,
вартість послуги з оформлення договору
про надання кредиту, строк, на який
кредит може бути одержаний, можливість
дострокового повернення кредиту та
його умови, податковий режим сплати
відсотків та про державні субсидії, на
які споживач має право, або відомості
про те, від кого споживач може одержати
докладнішу інформацію, переваги та
недоліки пропонованих схем
кредитування.

Частиною 6 ст.11 ЗУ "Про захист прав
споживачів" передбачено право
споживача протягом чотирнадцяти
календарних днів відкликати свою згоду
на укладення договору про надання
споживчого кредиту без пояснення
причин (згідно з ч.2 ст.1056 ЦК України,
мала право відмовитися від одержання
кредиту частково або в повному обсязі,
повідомивши про це кредитодавця).
Перебіг цього строку розпочинається з
моменту передачі споживачеві
примірника укладеного договору.

Однак, ОСОБА_5 не скористався своїм
правом щодо відкликання згоди на
укладення договору та навпаки, визнав
умови зрозумілими, відповідними своїм
інтересам, і прийняв виконання умов
договору, шляхом його підписання та
виконання, з отриманням кредиту і з
частковою сплатою відсотків та частини
основного боргу.

Колегією суддів приймається дот уваги,
що у боржника було право вибору, тобто
укладати договір на умовах, що
викладені в ньому чи відмовитись від
його укладення.

А відтак, твердження апелянта на її
непроінформованість з умовами
кредитування, спростовується
особистим підписом ОСОБА_5 на
кредитному договорі, відсутністю
застережень та зауважень, що свідчить
про його згоду зі всіма його умовам., як
і особистим підписом апелянта на
іпотечному договорі.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що вимоги Закону України "Про
захист прав споживачів" та Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування
відповідачем виконано та до укладення
кредитного договору ОСОБА_5 був
ознайомлений з інформацією про умови
кредитування відповідно до ч.2 ст. 11
Закону України "Про захист прав
споживачів", у зв'язку з чим не
заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про ненадання
відповідачем у письмовому вигляді
інформації про умови кредитування до
підписання договору про іпотечний
кредит.

Твердження апелянта про реальна
процентна ставка є значно більшою від
зазначеної в кредитному договорі,
колегією суддів не береться до уваги у
зв»язку з наступним.

Як вбачається з розрахунку
орієнтованої сукупної вартості
кредиту позичальника повідомлено, що
вартість розрахункового
обслуговування кредитного договору
складає 2,3%, вартість страхування
складає 0,20% на рік від вартості
забезпечення, а вартість послуг
нотаріуса - 5% від вартості забезпечення
(одноразово).

Вказані вище ставки зазначені
також в додатку №2 до кредитного
договору, а тому підписавши такий,
позичальник погодився з його умовами.
(а.с.14-16)

Крім того, позивачка по справі не
була стороною укладеного 15 липня 2008
року ВАТ «Електорн Банк»
(правонаступником якого є ПАТ«ВіЕс
Банк») та ОСОБА_5 кредитного договору, а
відтак її вимоги про захист порушеного
права шляхом подання негаторного
позову не ґрунтується на положеннях
законодавства - глави 16, розділу 4-го ЦК
України.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Доказами, в розумінні ст.57 ЦПК України,
є будь - які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, показань свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Однак апелянтом не надано жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження на порушення Банком
положень ст.19 Закону України «Про
захист прав споживачів», якими
заборонено нечесна підприємницька
практика, яка включає будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною.

Доводи апеляційної скарги не свідчать
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права, про
неправильність висновків суду, такі не
грунтуються на матеріалах справи та
спростовуються дослідженими доказами.

Оскільки суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального закону,
колегія суддів не вбачає підстав для
зміни або скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду
м.Львова від 20 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий :
Павлишин О.Ф.

Судді :
Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.