АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 599/2366/13-цГоловуючий у 1-й
інстанції Іваницький О.Р. Провадження
№ 22-ц/789/413/14 Доповідач - Загорський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Козака І. О., Демковича Ю. Й.,

при секретарі - Танцюра О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Зборівського районного суду
Тернопільської області від 14 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

05.12.2013 року ОСОБА_2 звернулася з
вищенаведеним позовом. Вимоги
аргументувала тим, що вона і ОСОБА_1
перебували у шлюбі, який розірвано
24.05.2008 року. У шлюбі народився син
ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач коштів
на утримання сина не надає, ухиляється
від виконання своїх батьківських
обов'язків.

Рішенням Зборівського районного
суду від 14.02.2014 року позов задоволено і
вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання сина
ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі - 500 грн.
щомісячно, починаючи з 05.12..2013 року і до
досягнення ним повноліття. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи.
Вказує, що суд першої інстанції при
визначенні розміру аліментів не
врахував наявність у нього інших дітей,
що він є інвалідом другої групи і
безробітним. Зазначає, що суд не
врахував надання ним в добровільному
порядку коштів на утримання сина.

Сторони будучи належним чином
повідомленими про час та місце
розгляду справи в судове засідання не
з'явилися.

Від ОСОБА_1 надійшла заява у якій
він просить розглядати справу у його
відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення, дослідивши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що доказами у
справі підтверджується право позивача
на отримання аліментів на утримання
сина. З таким висновком суду
слід погодитися, оскільки він
підтверджений матеріалами справи та
достатньо мотивований.

Судом встановлено, що сторони
перебували у шлюбі, який розірвано
24.05.2008 року - свідоцтво про розірвання
шлюбу серії НОМЕР_2 від 24.05.2008 року (а.с.
6).

В шлюбі народився син - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 - свідоцтво про народження
серії НОМЕР_3 від 02.04.2002 року (а.с. 7).

ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю -
довідка про склад сім'ї (а.с.8), що і не
заперечується відповідачем у справі.

ОСОБА_1 встановлено інвалідність
другої групи на строк до вересня 2014
року - довідка до акта огляду
медико-соціальною експертною комісією
(а.с. 26)

На утриманні ОСОБА_1 перебуває
дочка ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 - свідоцтво
про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 48).

До матеріалів справи долучений 6-7
аркуші трудової книжки НОМЕР_4, з яких
вбачається, що ОСОБА_1 з останнього
місця роботи звільнений за згодою
сторін 11.12.2013 року. (а.с. 49).

Згідно поданих квитанції апелянт
здійснював перерахунок коштів на
утримання сина, однак, як зазначається
судом першої інстанції дані
перерахунки були не регулярними у 2012-2013
роках (а.с. 45-47).

Відповідно до ст. 180 СК України
батьки зобов`язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.1 ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Доводи апеляційної скарги, що
судом не враховано, що на утриманні
відповідача перебуває неповнолітня
дитина, колегією суддів оцінюються
критично, оскільки суд першої
інстанції з урахуванням встановлених
під час розгляду справи обставин, давши
належну правову оцінку зібраним у
справі доказам, правильно застосував
норми матеріального та процесуального
права, виходячи з положень ст. 182 СК
України, обґрунтовано стягнув з
відповідача аліменти в твердій
грошовій сумі в 500 грн. на утримання
сина.

Як вбачається з довідки МСЕК (а.с.
26) у висновку про умови та характер
праці вказано, що може бути використана
залишкова працездатність.

Колегією суддів критично
оцінюються доводи апелянта про його
неспроможність платити аліменти бо він
інвалід другої групи, оскільки
апелянтом не представляються докази
про розмір допомоги яку він отримує по
інвалідності, з роботи звільнений за
згодою сторін.

Для оцінки матеріального
становища сім'ї в цілому необхідні
відомості про доходи усіх членів сім'ї.

Апелянт не представляє доказів
які підтверджують його доводи -
матеріали справи не містять доказів,
які підтверджують його матеріальний
стан та відсутні відомості про доходи
дружини апелянта.

Враховуючи вказане, що апелянтом
не представляються докази про доходи,
доводи про його скрутне матеріальне
становище оцінюються критично.

Критично оцінюються доводи
апелянта, що ним надавалася
добровільна допомога сину в розмірі
від 416 грн. до 1020 грн. і це є підставою
для відмови у позові, оскільки такі
платежі не були постійні, а періодичні
(а.с. 45-47).

На аркушах справи 46 і 47 вказано
копії одних і тих квитанцій про
перерахунок коштів - квитанції № 0486 від
12.09.2012 року на суму 1020 грн., № 4981 від
04.08.2012 року на суму 1020 грн., №6465 від
29.11.2013 року на суму 513 грн, №3133 від 19.09.2013
року на суму 513 грн.

Доводи апелянта про те, що він є
безробітним не є підставою для
звільнення його від сплати аліментів і
згідно трудової книжки НОМЕР_4, з
останнього місця роботи звільнений за
згодою сторін 11.12.2013 року (а.с. 49) - після
подання 05.12.2013 року позовної заяви про
стягнення з нього аліментів, але чи
працевлаштовувався він в подальшому не
відомо, оскільки представлені тільки 6
і 7 сторінки трудової книжки.

Колегія суддів не вбачає підстав
вважати встановлений судом першої
інстанції розмір аліментів не вірним,
оскільки судом першої інстанції
виконано вимоги ст.ст. 182, 184 СК України
та враховано положення ст.7 Закону
України Про Державний бюджет України
на 2014 рік - прожитковий мінімум на одну
особу в розрахунку на місяць дітей
віком від 6 до 18 років - 1286 гривень, та те,
що розмір аліментів не може бути меншим
ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
саме апелянт повинен довести належними
доказами обставини, на які він
посилається як на підставу для
задоволення його вимог, що ним зроблено
не було.

Рішення суду постановлено у
відповідності до чинних норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування немає.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Зборівського районного
суду Тернопільської області від 14
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.О. Загорський