АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/1874/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1104/14
Головуючий у 1-й інстанції Івко В. М.
Доповідач Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого: судді Пилипчук Л.І.,

суддів: Дряниці Ю.В., Панченка О.О.,

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,
відповідача ФОП ОСОБА_4, представника
відповідача - адвоката
ОСОБА_5,представника тертьої особи
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_2 у власних інтересах та в
інтересах малолітніх ОСОБА_9 і ОСОБА_10,

апеляційною скаргою Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхове
Товариство з додатковою
відповідальністю «Глобус»

на рішення Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 18 лютого
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_2 у власних інтересах та в
інтересах малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4,
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхове товариство
з додатковою відповідальністю
«Глобус», третя особа - ОСОБА_12, про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої смертю
годувальника, витрат на поховання,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року позивачі звернулися в
суд з указаним позовом. Посилалися на
те, що 14 січня 2012 року близько 18.30 год.
ОСОБА_12, який працює водієм у ФОП
ОСОБА_4, під час виконання своїх
трудових обов'язків, керуючи автобусом
марки БАЗ А 079.25, державний номерний
знак НОМЕР_1, на 33 км автодороги
Решетилівка - Нові Санжари - Нехвороща,
рухаючись у напрямку смт.Нові Санжари,
допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13, що
лежав на проїдзній частині дороги,
внаслідок чого останній від отриманих
тілесних ушкоджень помер на місці
пригоди.

Цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу ФОП
ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована
у страховій компанії «Глобус», однак
остання не визнала зазначену подію
страховою, а ФОП ОСОБА_4, як володілець
джерела підвищеної небезпеки, не
погодився відшкодувати витрати,
пов'язані зі смертю ОСОБА_2

Вважали, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8, як батьки
покійного, його малолітні доньки
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мають право на
компенсацію від ФОП ОСОБА_4 шкоди,
завданої втратою годувальника за
період - 14 січня 2013 року по 31 серпня 2013
року в розмірі по 2447,94 грн. кожному, а з 02
вересня 2013 року щомісячно по 322,92 коп.:
батькам - довічно, дітям - до їх
повноліття, а в разі їх навчання - до
досягнення 23 років. Крім того, дружина
загиблого ОСОБА_2 має право на
відшкодування витрат на поховання
чоловіка, які відповідно до заяви від 11
грудня 2013 року становлять 13 759,00 грн.

Крім того, прохали суд стягнути з
відповідача на користь кожного по 100
000,00 грн. моральної шкоди та на користь
ОСОБА_7 і ОСОБА_2 витрати на правову
допомогу відповідно 1 000,00 грн. і 2 000,00
грн.

У листопаді 2013 року позивачі збільшили
позовні вимоги, заявивши їх до
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхове товариство
з додатковою відповідальністю
«Глобус» про стягнення на користь
кожного по 20 000,00 грн. у відшкодування
шкоди, заподіяної смертю потерпілого
та по 2 754,48 грн. кожному в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 18 лютого
2014 року в позові до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 позивачам
відмовлено повністю.

Стягнуто з товариства з додатковою
відповідальністю «Страхове товариство
з додатковою відповідальністю
«Глобус» на користь ОСОБА_2 як
законного представника малолітніх
дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 50 000,00 грн. на
кожну дитину моральної шкоди,
пов'язаної зі смертю потерпілого
їхнього батька ОСОБА_13.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 та інших
позивачів до відповідача Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхове
Товариство з додатковою
відповідальністю «Глобус» відмовлено.

Стягнуто з відповідача Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхове
Товариство з додатковою
відповідальністю «Глобус» (далі ТДВ
СТДВ «Глобус») на користь ОСОБА_2 судові
витрати, пов'язані з наданням правової
допомоги, в сумі 2000,00 грн. та на користь
держави судовий збір в сумі 1000,00 грн.

Зазначене рішення в апеляційному
порядку оскаржили позивачі.
Посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи, на
порушення норма матеріального і
процесуального права, прохали рішення
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог, заявлених до ФОП ОСОБА_4
скасувати та ухвалити нове рішення про
повне задоволення позовних вимог.

Вказували, що районний суд
безпідставно не взяв до уваги
положення п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України,
згідно якого моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
особи, яка її завдала, якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки. Крім того, відповідно до
ст.1187 ЦК України шкода, заподіяна
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі
володіла транспортним засобом, якщо не
доведе, що шкода була заподіяна
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Оскільки зазначені обставини не
доведені, тому висновок суду про те, що
ФОП ОСОБА_4 може нести лише субсидіарну
відповідальність після страховика, - є
необгрунтованим. Перебування
потерпілого на момент ДТП в стані
алкогольного сп'яніння можливо
кваліфікувати як грубу необережність
потерпілого, що сприяла виникненню
шкоди, а не як його умисел.

ТДВ СТДВ «Глобус» також подало
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
прохало рішення скасувати та ухвалити
нове, яким повністю відмовити у
задоволенні позову до товариства.

Вважає, що обставини
дорожньо-транспортної події свідчать
про те, що наїзд на пішохода ОСОБА_13 в
умовах конкретної дорожньої
обстановки був невідворотнім, тобто
водій ОСОБА_12 діяв в умовах
непереборної сили та не порушував ПДР
України. Тому заперечують зазначену
подію як страховий випадок, що було б
підставою для страхового
відшкодування.

Посилається на те, що суд вийшов за межі
позовних вимог, стягнувши з товариства
по 50 000,00 грн. моральної шкоди, тоді як
вимоги позивачів становили по 2 754,48
грн. на кожну дитину. Крім того, суд не
врахував, що згідно Закону «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» малолітні діти ОСОБА_13 не є
потерпілими по даній ДТП, що виключає
можливість одержання ними
відшкодування моральної шкоди від
страховика.

Заперечує стягнення з товариства
витрат на правову допомогу, що не
підтверджується відповідним
розрахунком та не відповідає принципу
пропорційності згідно ст.88 ЦПК України

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши доводи апеляційних
скарг, колегія суддів приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційних скарг позивачів та
страхової компанії, виходячи з
наступного.

Встановлено, що 14 січня 2013 року близько
18:30 год. ОСОБА_12, який працював водієм у
ФОП ОСОБА_4, під час виконання трудових
обов'язків, керуючи пасажирським
автобусом марки БАЗ А.079.25, державний
номерний знак НОМЕР_1, на 33 км
автодороги Решетилівка - Нові Санжари -
Нехвороща, рухаючись в напрямку
смт.Нові Санжари, допустив наїзд на
пішохода ОСОБА_13, який лежав на
проїзній частині дороги. Внаслідок
наїзду останній отримав тілесні
ушкодження, від яких помер на місці
пригоди.

Постановою слідчого СВ
Новосанжарського РВ УМВС України у
Полтавській області від 22 квітня 2013
року кримінальне провадження по даному
факту закрито у зв'язку з відсутністю в
діянні громадянина ОСОБА_12 складу
кримінального правопорушення /а.с.37-39/.

Згідно полісу № АВ/3064-90 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 09 квітня 2012
року цивільна відповідальність
власника транспортного засобу ОСОБА_4
застрахована страховим товариством
«Глобус» /а.с.34/.

ТДВ СТДВ «Глобус», заперечуючи позовні
вимоги, посилалося на відсутність
підстав для відшкодування шкоди,
вважаючи, що зазначена подія не є
страховою, оскільки відповідно до
висновку судово-автотехнічної
експертизи водій ОСОБА_12 не мав
технічної можливості шляхом
застосування екстреного гальмування
на обледенілій дорозі, попередити
наїзд на пішохода ОСОБА_14, який лежав на
проїзній частині дороги, що вказує про
те, що шкоду водій ОСОБА_12, керуючи
транспортним засобом, завдав внаслідок
непереборної сили.

Колегія суддів зазначені доводи вважає
неспроможними з огляду на наступне.

Згідно ст.5 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон) об'єктом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням шкоди особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Відповідно до ст.6 Закону страховим
випадком є подія, внаслідок якої
заподіяна шкода третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
повинен відшкодовувати власник цього
джерела. Згідно ч.5 ст.1187 ЦК особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Отже при завданні шкоди джерелом
підвищеної небезпеки має місце
відповідальність без вини. Володілець
джерела підвищеної небезпеки може бути
звільнений судом від відповідальності
лише у випадку доведення, що шкоди
завдано внаслідок дії непереборної
сили або умислу потерпілого.

Непереборна сила - це надзвичайна і
невідворотна зовнішня подія, яка
повністю звільняє від
відповідальності заподіювача шкоди за
умови, що останній не міг її
передбачити або передбачив, але не міг
її відвернути, і, здійснюючи вплив на
його діяльність, спричинила настання
шкоди. Непереборна сила є категорією
відносних понять та кваліфікація
певних обставин як непереборної сили
можлива при з»ясуванні усіх конкретних
обставин заподіяння шкоди в даному
випадку.

На думку колегії, відсутність порушень
правил дорожнього руху в діях водія
автобуса, які б знаходилися в
причинному зв'язку з наслідками
дорожньо-транспортної пригоди, та
перебування потерпілого на проїзній
частині у стані сильного ступеня
сп'яніння не можна визнати обставинами
непереборної сили чи умислу
потерпілого. Вказані обставини слід
лише врахувати як грубу необережність
самого потерпілого в настанні відносно
нього негативних наслідків.

Таким чином, колегія суддів вважає
доведеним та обґрунтованим той факк, що
зазначена подія є страховим випадком
щодо підстав та обсягу
цивільно-правової відповідальності
відповідачів за шкоду, заподіяну
смертю ОСОБА_13

Місцевий суд, приймаючи рішення про
стягнення зі страхового товариства на
користь малолітніх дітей по 50 000,00 грн.
моральної шкоди, посилався на
положення ст.ст.26,27 Закону «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» № №1961-IV в редакції від 05 липня
2012 року, який набрав чинності з 04
листопада 2012 року.

Таке застосування норм матеріального
права є неправильним, оскільки згідно
п.2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 05 липня 2012 року, який
набрав чинності з 04 листопада 2012 року,
норми цього Закону не застосовуються
до договорів обов»язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, укладених до
набрання чинності цим Законом, тобто до
04 листопада 2012 року. Станом на дату
укладення полісу страхування №АВ/3064090
від 09 квітня 2012 року вказаний закон не
був чинним.

Отже, до спірних правовідносин
необхідно застосовувати норми Закону в
редакції від 08 січня 2012 року, яка діяла
на момент укладення полісу страхування
№ АВ /3064090 від 09 квітня 2012 року.

Відповідно до п.22.3 ст.22 Закону
потерпілому відшкодовується моральна
шкода, передбачена пунктами 1,2 частини
другої статті 23 Цивільного кодексу
України. При цьому моральна шкода
відшкодовується страховиком у розмірі
не більше, ніж 5% ліміту, визначеного у
п.9.3 ст.9 цього Закону, який становив 51
000,00 грн. на одного потерпілого.

За змістом п.1,3 ст.1 Закону (в редакції,
діючій на момент укладення полісу
страхування), потерпілими є треті
юридичні та фізичні особи, життю,
здоров'ю та/або майну яких внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
транспортним засобом заподіяна шкода,
цивільно-правову відповідальність за
яку несе власник транспортного засобу.

Таким чином, згідно Закону та
страхового полісу, укладеного ТДВ СТДВ
«Глобус» та ОСОБА_4, моральна шкода
відшкодовується страховиком лише
потерпілому, однак він загинув. Тому
підстави для відшкодування моральної
шкоди страховиком - відсутні.

Згідно п.1 ч.2 статті 1167 ЦК України
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини особи, яка її
завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Частиною 2 статті 1168 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
смертю фізичної особи, відшкодовується
її чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю.

На підставі зазначених норм
цивільно-правову відповідальність за
моральну шкоду перед позивачами несе
ФОП ОСОБА_4, який був належним
володільцем транспортного засобу на
час дорожньо-транспортної пригоди, в
якій загинув ОСОБА_13

Враховуючи конкретні обставини, за
яких відбулася дорожньо-транспортна
пригода, та її негативні наслідки,
колегія суддів приходить до висновку,
що загибеллю ОСОБА_15 заподіяні
моральні страждання його батькам,
дружині та малолітнім дітям.

Тому відповідач ФОП ОСОБА_4, має
відшкодувати позивачам моральну шкоду,
яку колегія суддів визначає у розмірі
по 3 000, 00 грн. кожному.

Позовні вимоги щодо матеріальної шкоди
також підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 1201 ЦК передбачає обов'язок
особи, яка завдала шкоди смертю
потерпілого, відшкодувати особі, яка
зробила необхідні витрати на поховання
та на спорудження надгробного
пам»ятника, ці витрати.

Відповідно до п.27.1. Закону право на
отримання відшкодування за шкоду,
пов'язану із смертю потерпілого, мають
особи, які знаходилися на утриманні
потерпілого, та особи, які взяли на себе
витрати з поховання.

Враховуючи, що ОСОБА_4 застрахував
цивільно-правову відповідальність,
витрати на поховання та на спорудження
надгробного пам»ятника повинен
відшкодувати страховик.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
поховання та похоронну справу»
поховання померлого - це комплекс
заходів та обрядових дій, які
здійснюються з моменту смерті людини
до поміщення труни з тілом або урни з
прахом у могилу або колумбарну нішу,
облаштування та утримання місця
поховання відповідно до звичаїв та
традицій, що не суперечать
законодавству.

Витрати на виготовлення пам'ятника і
огорожі визначаються, виходячи з їх
фактичної вартості, але не вище
граничної вартості стандартних
пам»ятників і огорож в даній
місцевості (п.24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди»).

Отже, враховуючи викладене, витрати на
церемонію поминання не відносяться до
витрат на поховання, а тому позовні
вимоги в цій частині є
необґрунтованими. Інші витрати на
поховання доведені в частині витрат
позивачки ОСОБА_2 на придбання речей,
необхідних для обряду поховання (труна,
хрест та інш.) на суму 1 444,50 грн. і 1120,00
грн. та витрат позивача ОСОБА_7 на
встановлення пам'ятника вартістю 13 759,00
грн. /а.с.42,44, а.с.134-135,157/. З урахуванням
граничного розміру вартості пам'ятника
у зазначеній місцевості до стягнення
підлягає 10 000 грн. на користь ОСОБА_7 та 2
564,50 грн. на користь ОСОБА_2 /а.с.134-135,157/.

Щодо відшкодування шкоди, завданої
втратою годувальника, колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі
смерті потерпілого право на
відшкодування шкоди мають
непрацездатні особи, які були на його
утриманні або мали на день його смерті
право на одержання від нього утримання,
а також дитина потерпілого, народжена
після його смерті.

Оскільки власник джерела підвищеної
небезпеки застрахував свою
цивільну-правову відповідальність , в
тому числі і відповідальність за шкоду
у зв'язку зі втратою годувальника,
позовні вимоги в цій частині необхідно
вирішувати на підставі норм Закону
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Відповідно до пункту 27.2 Закону право на
страхове відшкодування у зв»язку із
смертю годувальника в результаті
дорожньо-транспортної пригоди мають:
діти (в тому числі усиновлені) - до
досягнення повноліття; непрацездатна
вдова (вдовець), непрацездатні батьки -
до відновлення ними працездатності, а
також працездатна вдова (вдовець), якщо
у сім»ї є діти віком до восьми років;
інші члени сім»ї, які знаходилися на
утриманні потерпілого.

За змістом п 27.4. Закону в редакції,
діючій на момент укладення полісу
страхування, у зв»язку зі смертю
годувальника відшкодовується частина
неотриманих доходів потерпілого, яка
кожному утриманцю належала б при його
житті, за вирахуванням пенсій, наданих
утриманцям внаслідок втрати
годувальника. Порядок вирахування
відшкодування визначає Кабінет
Міністрів України.

Відповідно до п.2 Порядку проведення
розрахунку розміру страхового
відшкодування утриманцям у зв'язку із
смертю годувальника внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,
затвердженого постановою КМУ №1776 від 31
грудня 2004 року, що був чинним на момент
ДТП, частина неотриманих доходів
померлого годувальника, яка за його
життя належала б кожному утриманцю,
визначається із середньомісячного
доходу померлого, який включає виплати,
що підлягають обкладенню податком з
доходів фізичних осіб, пенсії, державну
соціальну допомогу та щомісячні
виплати за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням, за
останній календарний рік (за
відрахуванням частки, яка припадала на
померлого і працездатних осіб, та суми
пенсій, виплачених утриманцям
внаслідок втрати годувальника) шляхом
ділення частини неотриманих доходів
померлого годувальника, що припадає на
зазначених осіб, на кількість цих осіб.

Таким чином, право на відшкодування за
шкоду, пов'язану із втратою
годувальника, мають особи, які
знаходилися на утриманні потерпілого.

З матеріалів справи вбачається, що у
ОСОБА_2 на утриманні знаходилося дві
малолітні дочки ОСОБА_9 та ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.21/. Батьки загиблого
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не були членами його
сім'ї та утриманцями, оскільки з ним не
проживали та є пенсіонерами /а.с.30/.

Визначаючи середньомісячний дохід
загиблого ОСОБА_2, колегія суддів
приймає до уваги задекларований ним
дохід за 2012 рік як платника єдиного
податку - фізичної особи-підприємця в
розмірі 23 250 грн., оскільки іншої
інформації щодо його доходів не
встановлено /а.с.28-29/. Таким чином,
середньомісячний дохід буде становити
1 937,50 грн. (23 250,00 грн./12). Частка
неотриманого доходу потерпілого, яка
належала б кожному утриманцю,
становить 484,38 (1937,50 грн./4). Відповідно
до повідомлення Управління Пенсійного
фонду України в Новосанжарському
районі ОСОБА_2 отримує пенсію у зв'язку
із втратою годувальника ОСОБА_13, на
утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1
року нароження в розмірі станом на 01
квітня 2014 року 1138,80 грн. (в тому числі на
кожну дитину - по 569,40 грн.).

Оскільки розмір пенсії, призначений у
зв'язку із втратою годувальника,
перевищує розмір неотриманого доходу
потерпілого, підстави для стягнення із
відповідачів такої шкоди - відсутні.

Не можна погодитись із постановленим
районним судом рішенням й у частині
відшкодування витрат на правову
допомогу.

За приписами ч.ч1,2 ст.84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Відповідно до ст.47 цього Кодексу
учасниками цивільного процесу, крім
осіб, які беруть участь у справі, є
секретар судового засідання, судовий
розпорядник, свідок, експерт,
перекладач, спеціаліст, особа, яка
надає правову допомогу.

Згідно із ст.56 ЦПК України правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.
Така особа має право знайомитися з
матеріалами справи, робити з них
витяги, знімати копії долучених до
справи документів, бути присутнім у
судовому засіданні. Особа, яка має
право на надання правової допомоги,
допускається ухвалою суду за заявою
особи, яка бере участь у справі.

За довіреностями від 29 березня 2013 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_7 надано ОСОБА_3
повноваження свого представника. Саме
у такому процесуальному статусі згідно
наявних у справі журналів судових
засідань останній брав участь у справі.

Таким чином, ОСОБА_3 приймав участь у
розгляді справи у якості представника
за довіреністю із відповідними
повноваженнями, передбаченими ст. 44 ЦПК
України, суд не постановляв ухвалу про
допуск його до участі у справі як особи,
яка надає правову допомогу. Документи
про те, що ОСОБА_3 є фахівцем у галузі
права, а грошові кошти були йому
сплачені - у матеріалах справи
відсутні.

На зазначені обставини суд першої
існтанції уваги не звернув та дійшов
помилкового висновку про те, що
сплачені ОСОБА_2. 2 564,50грн. та ОСОБА_7 10 000
грн. є витратами на правову допомогу.

Доводи страхової компанії щодо
відсутності вини водія та як наслідок
відсутність підстав для відшкодування
шкоди - є неспроможними.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
абзаці четвертому пункту 4 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішення спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року,
відсутність складу злочину, наприклад,
у разі відмови у порушенні
кримінальної справи, закриття
кримінальної справи за правилами
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року чи закриття
кримінального провадження за
правилами Кримінального
процесуального кодексу України 2012 року
не означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності.

Пунктом 7 зазначеної постанови Пленуму
роз'яснено, що при завданні шкоди
джерелом підвищеної небезпеки на
особу, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, не може
бути покладено обов'язок з її
відшкодування, якщо вона виникла
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого (частина п'ята статті 1187
ЦК). Під непереборною силою слід
розуміти, зокрема, надзвичайні або
невідворотні за даних умов події (
пункт 1 частини першої статті 263 ЦК),
тобто ті, які мають зовнішній характер.
Під умислом потерпілого слід розуміти,
зокрема таку його протиправну
поведінку, коли потерпілий не лише
передбачає, але і бажає або свідомо
допускає настання шкідливого
результату (наприклад, суїцид)

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, а саме в частині стягнення
із страхової компанії витрат на
поховання: на користь ОСОБА_2. - 2 564,50грн.,
ОСОБА_7 - 10 000 грн., та в частині
стягнення із ФОП ОСОБА_4 на користь всіх
позивачів по 3000,00 грн. моральної шкоди
кожному. В іншій частині позовні вимоги
підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, п.4 ч.1 ст.309,
ст.ст.314,316,317 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_2 у власних інтересах та у
інтересах малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10
та апеляційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхове
Товариство з додатковою
відповідальністю «Глобус» -
задовольнити частково.

Рішення Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 18 лютого
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 у власних
інтересах та в інтересах малолітніх
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхове
товариство з додатковою
відповідальністю «Глобус» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої смертю
годувальника, витрат на поховання,-
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхове товариство
з додатковою відповідальністю
«Глобус» у відшкодування витрат на
поховання: на користь ОСОБА_2 2564,50 грн.
та на користь ОСОБА_7 10 000,00 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_2 у власних інтересах та в
інтересах малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10
по 3 000,00 грн. (три тисячі грн.) кожному у
відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхове товариство
з додатковою відповідальністю
«Глобус» на користь держави судовий
збір в сумі 243,6 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 на користь держави судовий збір
в сумі 243,6 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення та
може бути оскаржено протягом 20 днів
шляхом подання касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
Л.І. Пилипчук

СУДДІ:
/підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/
О.О. Панченко

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Л.І. Пилипчук