Справа 256/871/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
м. Донецьк

Калінінській районний суд м. Донецька у
складі:

головуючої судді -
Гладкої І.А.,

при секретарі - Запарі
С.Р.,

за участю сторін:

позивача - не
з'явився,

представника позивача - не
з'явився,

відповідача - не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року позивач звернувся до
суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу. Свою позовну
заяву позивач обґрунтував наступними
обставинами. 02 грудня 2010 року року між
сторонами було укладено договір
позики, відповідно до умов якого
позивач передав відповідачу суму
позики у розмірі 80000 грн., а останній
зобов'язався повернути суму позики 02
квітня 2012 року.

Позивач та його представник у судове
засідання не з'явились, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, проте надали до суду
заяви про розгляд справи у їх
відсутність, позов підтримали та
просили суд задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, однак доказів поважності своєї
неявки у судове засідання не надав,
заяву про розгляд справи в його
відсутність також не надав. Відповідно
до п. 3 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, суд
відкладає розгляд справи в межах
строків, встановлених статтею 157 цього
Кодексу, у разі першої неявки без
поважних причин належним чином
повідомленого позивача в судове
засідання або неповідомлення ним про
причини неявки, якщо від нього не
надійшла заява про розгляд справи за
його відсутності. Таким чином, суд
визнав причини неявки відповідача
неповажними та ухвалив розгляд справи
провести у відсутність відповідача на
підставі наявних у справи матеріалів.

Згідно статті 11 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 статті 11 Цивільного
кодексу України - цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до ч.1 статті 16 Цивільного
кодексу України - кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином і в термін
відповідно до умов договору,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається, боржник
не звільняється від відповідальності
за невиконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; зміна умов
зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно до статті 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного
кодексу України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідно до
оригіналу договору займу грошових
коштів від 02 грудня 2010 року, позивач
передав відповідачу у власність 80000
грн., що є еквівалентом 10000 дол. США, які
останній отримав, про що свідчить
особистий підпис ОСОБА_2; із строком
повернення позики до 02 квітня 2012 року.

У зв'язку із неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором позики, ОСОБА_1 звернувся до
суду за захистом свого порушеного
права.

Оскільки суду під час розгляду даної
цивільної справи відповідачем не
надано доказів, які б спростовували
вказані позивачем обставини, суд
вважає заявлені позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

При задоволенні позову на користь
позивача з відповідача, відповідно до
ч.1 ст.88 Цивільного процесуального
кодексу України стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1, 8, 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215, 218, 223, 292, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, ст. ст. 526, 527, 610, 611, 625, 629, 1046, 1047,
1049 Цивільного Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму заборгованості за договором
позики грошових коштів у розмірі 80000
грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму судового збору у розмірі 800 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.А. Гладка

28.04.2014