АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-2952/14
Головуючий у 1 інстанції: Голік Н.О.
У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В.,
Усика Г.І.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 5 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Факторингова компанія "Вектор Плюс"
про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 5 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Факторингова
компанія "Вектор Плюс" про визнання
правочину недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права.

Зокрема апелянт вказує нате, що при
переході прав і обов*язків за кредитним
договором і договором поруки від ПАТ
«Сведбанк» до його правонаступників,
вказані договори із позичальником і
поручителем не переукладалися, в
порушення Постанови Правління НБУ від
27.06.2008 р. № 189. Первинним
бухгалтерськими документами не
підтверджується передача майнових
прав та обов*язків саме за спірним
кредитним договором від банку, що
реорганізовувався до правонаступника,
а в подальшому до «Омега Банк та ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс».

В суді апеляційної інстанції апелянт
підтримав подану скаргу, із викладених
в ній підстав, представник відповідача
проти задоволення апеляційної скарги
заперечував, просив залишити рішення
суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 09.07.2008 р. між ОСОБА_2
та Відкритим акціонерним товариством
"Сведбанк", правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
"Сведбанк", було укладено кредитний
договір № 1901/0708/71-158, за умовами якого
банком надано позивачу кредит у сумі 95
000,00 доларів США, строком з 09.07.2008 р. по
09.04.2034 р. з відсотковою ставкою 11,9%
річних.

28.11.2012 р. ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
відповідно до Договору факторингу № 15
свої права вимоги за зобов*язаннями,
які ОСОБА_2 за кредитним договором від
09.07.2008 р. № 1901/0708/71-158.

В червні 2012 року позивач звернувся в
суд із даним позовом в якому просив
визнати недійсним кредитний договір
№1901/0708/71-158 від 09.07.2008 року, укладений
між ним та ВАТ "Сведбанк", посилаючись
на те, що договір несправедливим в
частині права банку змінювати розмір
відсоткової ставки за користування
кредитом у випадку зміни економічних
умов та вартості ресурсів на ринку
позикового капіталу, та таким, що
порушує права споживача та має ознаки
дискримінації. Банк не ознайомив та не
надав інформації про умови
кредитування, що є порушенням п.2. д) ст.
11 Закону України "Про захист прав
споживачів". Банк не попередив
позивача, що валютні ризики під час
виконання кредитного договору есе
споживач, банком не надано інформації
про можливість подорожчання кредиту
через зміну курсу долара США до гривні,
Крім того, договір не має
відповідальності банку та порушує
рівність договірних відносин, право
банку на розголошення інформації
(даних про позичальника), у зв'язку з
укладенням та виконанням договору,
встановлена банком дискримінаційна
умова щодо повідомлення позивачем
банку у строк 3 дні у разі виникнення
будь-яких обставин.

Статтею 99 Конституції України
встановлено, що грошовою одиницею
України є гривня.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про
Національний банк України", офіційний
курс гривні до іноземних валют
встановлюється Національним банком.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінетів
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю", валютні курси
встановлюються Національним банком
України за погодженням і Кабінетом
Міністрів України.

Положенням про встановлення
офіційного курсу гривні до іноземних
валют та курсу банківських металів,
затвердженого постановою Правління
Національного Банку України № 496 від
12.11.2003 р., визначається, що офіційний
курс гривні до іноземних валют, зокрема
до долара США встановлюється щоденно.
Для розрахунку курсу гривні до
іноземних валют використовується
інформація про котирування іноземних
валют станом на останню дату.

Згідно ст.. 1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
станова (кредитодавець) зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
виходив із того, що при укладенні цього
договору в іноземній валюті та беручи
на себе обов'язки щодо погашення цього
кредиту саме в доларах США, сторони за
договором, як позивач так і відповідач,
усвідомлювали, що курс національної
валюти України до долара США не є
незмінним, та те, що, можлива зміна
цього курсу, а тому сторони при
підписанні договору повинні були
передбачити та врахувати підвищення
валютного ризику за цим договором.

Згідно з п. З ст. 203 ЦК України -
волевиявлення учасника правочину має
бути: вільним.

Жодних зауважень чи застережень у
позивача на момент укладення та
підписання договору - не було.
Підписання кредитного договору
свідчить про намір сторін прийняти на
себе права та обов'язки, зазначені у
договорі. Отже, між сторонами,
відповідно до умов договору було
досягнуто згоди щодо '"кладення
вказаного договору та умов його
виконання.

Відповідач виконав умови кредитного
договору та надав позивачу кредит на
умовах та в розмірі визначених у
договорі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Статтею 638 ЦК України визначено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно статей 6, 627 ЦК України, сторонам
забезпечується свобода договору, в
тому числі щодо визначення його умов.

Підтвердженням досягнення згоди з усіх
істотних умов договору є підписи
представника Банку га безпосередньо
позичальника - позивача ОСОБА_2

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони
мають право укласти договір, який не
передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства. Сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень іктів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

При укладенні кредитного договору,
позивач був ознайомлений з умовами
надання кредиту, що посвідчив власним
підписом на кредитному договорі.

Укладаючи спірний договір кредиту,
позичальник в п. 10.1 договору вказав, що
усвідомлює та підтверджує, що умови
договору для нього зрозумілі,
відповідають його інтересам, є
розумними та справедливими;
підписанням цього договору
позичальник свідчить, до він до
підписання договору ознайомився з
усіма умовами, на яких ВАТ "Сведбанк"
здійснює кредитування фізичних осіб на
цілі, не пов'язані з підприємницькою
діяльністю, (в тому числі з умовами
типових кредитних договорів банку), та
загальною сукупною вартістю всіх
витрат, пов'язаних з отриманням кредиту
в ВАТ "Сведбанк", та позичальник свідомо
обрав умови кредитування, викладені в
кредитному договорі №1901/0708/71-158 від
09.07.2008 р.

Крім того, позичальник засвідчив, що
під час укладання та виконання
кредитного договору він не знаходився
під впливом обману, насильства,
погрози, зловмисної угоди або збігу
тяжких обставин (п.10.1. договору).

Сторони підтвердили, що текст договору
відображає дійсні наміри сторін (п.10.2.
договору).

Сторони договору погодили, що з
укладанням цього договору вони
досягли згоди з усіх його істотних умов
та підтвердили, що не існує будь-яких
умов, які можуть бути істотними (п.10.10.
договору).

Крім того, відповідно до п. 10.12.
договору, позичальник надав право
банку на збір, зберігання, використання
та поширення інформації, яка складає
його кредитну історію.

Підписанням спірного договору кредиту
позичальник підтвердив, до перед
укладанням кредитного договору банк
надав йому в письмовій формі всю
інформацію про мови кредитування, йому
була надана вся необхідна інформація,
передбачена "Правилами надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту" в повному обсязі (п.10.13.
договору).

Стаття З ЦПК України визначає, що кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Посилання позивача на визнання
договору недійсним з підстав не
додержання відповідачем вимог т. 215 ЦК
України не знайшло свого
підтвердження в ході розгляду справи,
Підписанням договору позивач
підтвердив факт прийняття умов
договору та зобов'язань, які виникли у
сторін при укладанні договору.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції, які
відповідають встановленим у справі
обставинам, а також нормам
матеріального і процесуального права.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги
стосовно обов?зку правонаступника
банку переукласти кредитний договір
із позичальником, колегія суддів
вважає необхідним зазначити, що 6не
виконання цього обов*язку може бути
підставою для не виконання обоа*язку
по погашенню кредиту перед новим
кредитором, але не є підставою для
визнання недійсним самого договору.

Щодо інших доводів апеляційної скарги,
то вони аналогічні доводам позовної
заяви, належну оцінку яким дав суд
першої інстанції розглядаючи справу, з
виносками якого погодилася і колегія
суддів.

Таким чином, рішення суду є законним
і обгрунтованим і підстав для його
зміни чи скасування колегія судді в не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 5 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: