АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/3542/13
Категорія: «житлові правовідносини»
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
м.
Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Швецової Л.А.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 25 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа - ОСОБА_3, про усунення
перешкод у здійсненні права
користування житловим приміщенням,
вселення та зобов'язання вчинити певні
дії, -

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, мотивуючи який
зазначив, що з 1997 року він перебував з
ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах,
а з 02 червня 2006 року - у зареєстрованому
шлюбі, який було розірвано рішенням
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 17 грудня 2012 року. Після
реєстрації шлюбу він за згодою ОСОБА_1
вселився до належних їй на підставі
договору дарування від 12 серпня 1970
року 40/100 частин житлового будинку
АДРЕСА_1 та яка складається з тамбура
літ. « 1», кухні літ. « 1-1», а також
житлових кімнат літ. « 1-2» площею 12,4
кв.м. та літ. « 1-3» площею 8,9 кв.м. 13 липня
2006 року він зареєстрував місце свого
постійного проживання за вказаною
адресою. Посилаючись на те, що
відповідачка перешкоджає йому
користуватися вказаним нерухомим
майном, з урахуванням уточнених у
березні 2014 року позовних вимог, ОСОБА_2
просив усунути перешкоди у здійсненні
ним права користування приміщеннями
літ. літ. « 1-1», « 1-2», « 1-3» квартири
АДРЕСА_1 шляхом вселення до вказаних
приміщень та зобов'язати ОСОБА_1
віддати йому ключі від вхідної двері
квартири, а також не чинити йому у
подальшому перешкод у доступі до неї.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 25 березня 2014 року
позов задоволено. Ухвалено вселити
ОСОБА_2 за місцем проживання ОСОБА_1 у
квартиру АДРЕСА_1, яка складається з
приміщень літ. « 1-1» площею 8,6 кв.м., літ.
« 1-2» площею 12,4 кв.м, літ. « 1-3» площею 8,9
кв.м. Зобов'язано ОСОБА_1 видати ОСОБА_2
ключі від вхідних дверей до
вищевказаної квартири та не чинити в
подальшому перешкод для доступу у
квартиру. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 229 грн. 40
коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні заявленого ОСОБА_2 позову
відмовити, провадження у справі
закрити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку
про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
вселився до належної ОСОБА_1 на праві
власності квартири АДРЕСА_1 за згодою
останньої, як член сім'ї власника, з 2006
року зареєстрований за вказаною
адресою, тобто правомірно набув право
користування житловими приміщеннями, а
тому наявні передбачені законом
підстави для поновлення порушеного
права позивача шляхом його вселення та
покладення на відповідачку обов'язку
не чинити позивачеві перешкоди у
здійснення ним цього права.

Судова колегія погоджується з такими
висновками з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України
одним із видів речового правами на чуже
майно є право користування.

Особа, яка має речове право на чуже
майно, має право на захист цього права,
у тому числі і від власника майна,
відповідно до положень глави 29 цього
Кодексу (ст. 396 ЦК).

Частиною 1 ст.405 ЦК України встановлено,
що члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Судовим розглядом встановлено та не
заперечується сторонами, що ОСОБА_2
вселився до належної відповідачці
квартири АДРЕСА_1 у 1997 році, з 2006 року
постійно проживав в квартирі як член
сім'ї власника (чоловік), 13 липня 2006 року
зареєстрував за вказаною адресою місце
свого постійного проживання.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 17 грудня 2012 року
шлюб між сторонами по справі розірвано.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. До членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в частині другій статті 64
цього Кодексу.

Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу (ч. 4 ст. 156 ЖК).

Право користування жилим приміщенням
членами сім'ї власника, у тому числі й
колишніми, урегульовано житловим
законодавством, згідно з яким ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування ним інакше як з
підстав і в порядку, передбачених
законом (ч. 3 ст. 9 ЖК України).

Отже, встановивши, що право
користування належними ОСОБА_1
житловими приміщеннями, яке ОСОБА_2
набув у встановленому законом порядку,
порушене, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для судового захисту цього
права шляхом вселення позивача та
покладення на власника квартири
обов'язку не чинити перешкод у
здійсненні позивачем права
користування житлом.

Разом з тим, не можна погодитись з
висновками суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_1 видати
позивачеві ключі від вхідних дверей до
квартири, оскільки такі вимоги не є
належним способом захисту порушеного
права, а зазначене питання має
вирішуватись в рамках виконавчого
провадження під час виконання рішення
суду про вселення.

За таких обставин апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції в
частині покладення на ОСОБА_1 обов'язку
видати ключі від вхідних дверей до
належних їй житлових приміщень -
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову в цій частині.

В іншій частині рішення суду
відповідає вимогам матеріального
права та встановленим обставинам
справи, а тому підлягає залишенню без
змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 25 березня 2014 року в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_1 видати
йому ключі від вхідних дверей до
квартири АДРЕСА_1 скасувати, ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову в цій частині.

В іншій частині рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 25 березня 2014 року залишити
без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді