Справа № 348/2020/13-ц
Провадження № 22-ц/779/995/2014
Головуючий у 1 інстанції Мужик І.І. І. І.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів:
Горейко М.Д., Меленко О.Є.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання відділу державної
виконавчої служби Надвірнянського
районного управління юстиції про
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_3 за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на ухвалу Надвірнянського
районного суду від 07 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Надвірнянського районного
суду від 07 лютого 2014 року обмежено
ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на неповне з'ясування
обставин справи, порушення судом норм
процесуального права. Зазначає, що їй
не було відомо про існування заочного
рішення суду від 23.10.2013 року про
стягнення з неї боргу за договором
позики в сумі 42 699,40 грн., про наявність
тимчасового обмеження у праві виїзду з
України дізналась тільки при перетині
державного кордону 20.03.2014 року. Суд не
зазначив підстав для висновку про факт
її ухилення від виконання зобов'язання,
оскільки вона не знала про наявність
виконавчого провадження, повідомлень
із суду чи з виконавчої служби не
отримувала. Суд не врахував, що за
вказаними у виконавчому листі та в
постанові про відкриття виконавчого
провадження адресами вона не проживає,
а державним виконавцем всупереч вимог
ст. 40 Закону України "Про виконавче
провадження" не встановлено її місце
проживання. З 05.07.2013 року вона
зареєстрована в с. Фитьків
Надвірнянського району. Державний
виконавець на порушення вимог
Інструкції з організації примусового
виконання рішень не повідомив її про
направлення до суду подання щодо
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду. Тому просить оскаржувану
ухвалу скасувати, постановити нову
ухвалу, якою в задоволенні подання
відділу ДВС Надвірнянського РУЮ
відмовити.

В засіданні апеляційного суду
ОСОБА_3 та її представник апеляційну
скаргу підтримали, ОСОБА_2, його
представник і представник відділу ДВС
Надвірнянського РУЮ доводи
апеляційної скарги заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши подані докази і доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з таких підстав.

Задовольняючи подання про
обмеження виїзду за межі України щодо
ОСОБА_3, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив із того, що при
проведенні виконавчих дій державним
виконавцем з'ясовано, що остання по
вказаній у виконавчому документі
адресі не проживає, майна на яке можна
звернути стягнення не має, періодично
виїжджає за кордон.

При цьому суд правильно керувався
положеннями ст. ст. 5, 6 Закону України
"Про виконавче провадження", ст. 6 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України" та
ст. 377-1 ЦПК України.

Установлено, що у ВДВС
Надвірнянського РУЮ знаходиться на
примусовому виконанні виконавчий лист
№ 0911/2020/13-ц виданий Надвірнянським
районним судом 08.11.2013 року про
стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 42
699,40 грн. боргу за договором позики.

06.02.2014 року начальник відділу ДВС
Надвірнянського РУЮ звернувся із
поданням про обмеження виїзду за межі
України ОСОБА_3, так як від виконання
рішення суду вона ухиляється, у
добровільному порядку борг не погашає,
до відділу державної виконавчої служби
не з'являється, по вказаній у
виконавчому документі адресі не
проживає, однак періодично виїжджає за
кордон, чим ухиляється від виконання
судового рішення.

В матеріалах справи містяться
відповідні документи на підтвердження
доводів, викладених у поданні
державного виконавця.

Положеннями статті 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
надано право державному виконавцю у
процесі здійснення виконавчого
провадження, у разі ухилення боржника
від виконання зобов'язань, покладених
на нього рішенням, звертатися до суду
за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника -
фізичної особи за межі України до
виконання зобов'язань за рішенням.

Про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
обов'язків у виконавчому провадженні
може свідчити невиконання ним своїх
обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12
Закону України "Про виконавче
провадження", зокрема, утримання від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення,
своєчасна явка за викликом державного
виконавця, а згідно ч. 5 ст. 12 цього
Закону сторони зобов'язані письмово
повідомити державного виконавця про
зміну місця проживання чи перебування
(у тому числі про зміну їх реєстрації)
або місцезнаходження.

При цьому, одним із способів
ухилення від виконання своїх
зобов'язань є виїзд боржника за межі
України.

З матеріалів справи вбачається,
що 20.03.2014 року старшим інспектором
прикордонної служби «Шегині»
Мостиського прикордонного загону
прийнято рішення про відмову в
перетинанні Державного кордону на
виїзд з України громадянці ОСОБА_3

Під час розгляду справи та у
процесі здійснення виконавчого
провадження боржниця неодноразово
змінювала місце проживання, а в
засіданні апеляційного суду ствердила,
що наміру виконувати судове рішення не
має.

Колегія суддів відхиляє доводи
апелянта, що вона змінила місце
проживання та їй не було відомо про
існування постанови про відкриття
виконавчого провадження, так як
відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони
та інші особи зобов'язані повідомляти
суд про зміну свого місця проживання чи
перебування. У разі відсутності заяви
про зміну місця проживання судові
повідомлення надсилаються на останню
відому адресу і вважаються
доставленими, навіть якщо особа за цією
адресою більше не проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону
України "Про виконавче провадження"
боржник вважається повідомленим про
відкриття виконавчого провадження,
якщо йому надіслано постанову про
відкриття виконавчого провадження за
адресою, зазначеною у виконавчому
документі. При зверненні у відділ ДВС
ОСОБА_3 вказала адресу проживання,
зазначену у виконавчому листі, на
підставі якого було відкрито виконавче
провадження.

Однак, задовольняючи подання про
обмеження ОСОБА_3 у виїзді за межі
України, суд першої інстанції не
врахував та не зазначив в ухвалі, що
таке обмеження встановлюється для
боржника до виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням суду.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд приходить до висновку,
що резолютивну частину оскаржуваної
ухвали щодо обмеження ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України слід доповнити
вказівкою «до моменту фактичного
виконання заочного рішення
Надвірнянського районного суду від 23
жовтня 2013 року про стягнення на користь
ОСОБА_2 боргу за договором позики».

В решті оскаржувану ухвалу судом
першої інстанції постановлено з
додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Надвірнянського
районного суду від 07 лютого 2014 року
змінити.

В резолютивній частині ухвали
речення «Обмежити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
(і.к.НОМЕР_1), жительку АДРЕСА_1,
громадянку України, у праві виїзду за
межі України» доповнити словами «до
моменту фактичного виконання заочного
рішення Надвірнянського районного
суду від 23 жовтня 2013 року про стягнення
на користь ОСОБА_2 боргу за договором
позики».

В решті ухвалу Надвірнянського
районного суду від 07 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Горейко М.Д.

Меленко О.Є.