Справа № 716/223/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2014 року Заставнівський районний
суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді -
Стрільця Я.С.

при секретарі -
Задорожняк О.М.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивачів -
ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Заставна
цивільну справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3
про витребування майна з чужого
володіння та визнання права власності
на майно колишнього колгоспного двору,
-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 звернулися до суду із позовом до
ОСОБА_3 про витребування майна з чужого
володіння та визнання права власності
на майно колишнього колгоспного двору.
Посилаються на те, що з 1985 року
проживали в АДРЕСА_1, який рахувався
колгоспним двором. Станом на 15 квітня
1991 року всі вони були членами вказаного
колгоспного двору, оскільки не
втратили з ним зв'язок та їх частки є
рівними. На даний час в спірному
житловому будинку проживає відповідач
ОСОБА_3, який набув статусу власника
житла згідно договору дарування. Разом
з тим, правовстановлюючі документи на
підставі яких останній став власником
визнанні незаконними та скасовані. З
цих підстав вони просять витребувати
від відповідача спірний житловий
будинок та визнати за ними право
власності за кожним на 1/5 частину
житлового будинку як на частку в майні
колишнього колгоспного двору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
представник позивачів підтримали в
повному обсязі вимоги викладені в
позовній заяві та просили її
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та пояснив, що
він є законним власником спірного
житлового будинку під АДРЕСА_1. Хоча не
заперечував той факт, що станом на 15
квітня 1991 року в ньому проживали та
були зареєстровані всі позивачі як
члени колгоспного двору.

Суд, вислухавши думки сторін та їх
представника, дослідивши письмові
матеріали справи, а також матеріали
цивільної справи за №716/474/13-ц,
приходить до висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачі з 1985 року як сiм'я проживали та
до 2012 року були зареєстровані за
адресою АДРЕСА_1. Право власності на
вказане будинковолодіння було
оформлене на iм'я ОСОБА_4 згідно
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 29.11.2004р., виданого
виконкомом Кадубовецької сільської
ради на пiдставi рiшення виконкому №10/4
від 20.10.2004 р. (а.с. 22). Постановою
Заставнівського районного суду вiд
30.06.2011 р. у справi №2-a-1282/11 за позовом
ОСОБА_8, яка набрала законної сили 12.07.2011
р., вказане свiдоцтво про право
власностi на нерухоме майно та рішення
виконкому Кадубовецької сільської
ради №10/4 від 20.10.2004 р. визнані
незаконними (а.с. 23).

Згідно рiшення виконкому Кадубовецької
сільської ради №7/5-4 від 28.07.2011 року
видано свiдоцтво про право власності на
нерухоме майно вiд 14.09.2011р. на iм'я ОСОБА_8
(а.с. 24), яка подарувала спірний житловий
будинок відповідачу ОСОБА_3, що
вбачається з договору дарування
житлового будинку, посвідченого
приватним нотаріусом Заставнівського
районного нотаріального округу 28.03.2012
р. та зареєстрованого в реєстрі за №383
(а.с. 25).

3гiдно технiчного паспорта господарство
складаєтъся з житлового будинку лiт.«А»
житловою площею 16,80 кв.м., загальною
площею 39,1 кв.м., сараю лiт. «Б», лiтньої
кухні лiт. «В», сараю лiт. «Г», огорожi №1-3
(а.с. 26-28).

У відповідності до ст. 61 ч.3 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

На виконання вказаних вимог закону,
судом встановлено, що рiшенням
3аставнiвського районного суду вiд
01.11.2013p. у цивiльнiй справі №716/474/13-ц за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, яке набрало
законної сили 12.11.2013р., рiшення
виконкому Кадубовецької сiльської ради
№7/5-4 вiд 28.07.2011 р. визнано незаконним та
скасовано, а свiдоцтво про право
власності на нерухоме майно вiд 14.09.2011р.
видане на iм'я ОСОБА_8 визнано
недiйсними. У задоволеннi вимоги про
визнання недiйсним договору дарування
житлового будинку вiдмовлено.

Вказаним судовим рiшенням встановлено
наступні обставини. Вiдповiдно до
погосподарських книг Кадубовецької
сільської ради за перiод з 1986 по 1995 роки
станом на 15.04.1991р. в господарствi пiд
АДРЕСА_1, яке належало до типу
колгоспного двору, були заресстровані
та проживали позивачі, тобто ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, якi
набули право на частку в його майні. Iншi
особи в будинку не проживали, членами
колгоспного двору не були. ОСОБА_8
проживала в АДРЕСА_2 до своєї смерті
ІНФОРМАЦІЯ_7 Прийняттям рiшення
виконкому Кадубовецької сільської
ради та видачею свiдоцтва про право
власностi на нерухоме майно щодо
спірного житлового будинку АДРЕСА_1 на
iм'я ОСОБА_8, Кадубовецькою сiльською
радою були порушенi права позивача
ОСОБА_4 на частку в майнi колгоспного
двору.

Згідно норм Цивільного Кодексу УРСР,
колгоспний двір - це сімейно-трудове
об'єднання громадян, членів колгоспу,
котрі брали участь у
виробничо-господарській діяльності
колгоспу, від якої мали основний дохід
і вели особисте підсобне господарство
для задоволення потреб сім'ї у
продуктах харчування і поліпшення
потреб родини на присадибній ділянці.
Головою колгоспного двору був його
засновник, як правило, глава сім'ї,
членами колгоспного двору - всі особи,
котрі спільно проживали, вели
господарство і перебували у
сімейно-родинному зв'язку. Громадяни
члени родини колгоспника, які не були
членами колгоспу, але спільно вели
підсобне господарство колгоспного
двору, також користувалися правами
колгоспного двору.

Відповідно до ст. 120, 121 ЦК УРСР (в
редакції 1963 року) майно колгоспного
двору належить його членам на праві
сумісної власності. Володіння,
користування і розпорядження майном
колгоспного двору здійснюється за
згодою всіх членів двору. При
відсутності згоди спір про володіння,
користування або розпорядження майном
колгоспного двору вирішується судом за
позовом будь-якого члена двору, який
досяг шістнадцяти років.

Згідно ст. 123, 126 ЦК УРСР (в редакції 1963
року) розмір частки члена двору
встановлюється виходячи з рівності
часток усіх членів двору, включаючи
неповнолітніх і непрацездатних.
Працездатний член колгоспного двору
втрачає право на частку в майні двору,
якщо він не менше трьох років підряд не
брав участі своєю працею і коштами у
веденні спільного господарства двору.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.6 Постанови №20 від 22.12.1995 р.
«Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності», до правовідносин, що
виникли до прийняття 15.04.1991 р. Закону
«Про власність», застосовується чинне
на той час законодавство. Зокрема,
спори щодо майна колишнього
колгоспного двору, яке було придбане до
15.04.1991, мають вирішуватися за нормами,
що регулюють власність цього двору, а
саме: право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, які до
15.04.1991 р. не втратили права на частку в
його майні. Такими, що втратили це
право, вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років підряд
до цієї дати не брали участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору (в цей строк не
включається час перебування на дійсній
строковій військовій службі, навчання
в учбовому закладі, хвороба); розмір
частки члена двору визначається,
виходячи з рівності усіх його членів,
включаючи неповнолітніх. Особам, які
вибули з членів двору, але не втратили
права на частку в його майні, вона
визначається виходячи з того майна
двору, яке було на час їх вибуття і яке
збереглося.

Як встановлено з погосподарських книг
за період з 1986 по 1995 роки станом на
15.04.1991 р. в господарстві під АДРЕСА_1, яке
належало до колгоспного двору, були
зареєстровані, проживали та не
втратили з ним зв'язок ОСОБА_4 (голова
двору), ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_12 та
ОСОБА_7. Вказане коло осiб набуло майновi
права у вказаному господарстві пiсля
припинення iснування колгоспних дворiв
в розмiрi по 1/5 частки на кожного
співвласника. ОСОБА_8 та її чоловік
ОСОБА_3 (батьки відповідача) втратили
зв'язок з даним господарством до 1986
року. За таких обставин вони не набули
права на частку в майні зазначеного
колгоспного двору.

Згiдно ч.1 ст.717 ЦК України, за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Оскільки передати майно у власнiсть
іншої особи може лише власник такого
майна, а ОСОБА_8 набула право власності
на будинок без належних на те пiдстав,
подальше розпорядження цим майном
шляхом дарування є незаконним.

ЦК України передбачені засади захисту
права власності. Зокрема, ст. 387 цього
Кодексу надано власнику право
витребувати майно із чужого
незаконного володіння.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 388 ЦК, якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно: було
загублене власником або особою, якій
він передав майно у володіння; було
викрадене у власника або особи, якій
він передав майно у володіння; вибуло з
володіння власника або особи, якій він
передав майно у володіння, не з їхньої
волі іншим шляхом. Якщо майно було
набуте безвiдплатно в особи, яка не мала
права його відчужувати, власник має
право витребувати його вiд
добросовісного набувача у вcix випадках.

Оскільки добросовісне набуття в
розумінні ст. 388 ЦК можливе лише тоді,
коли майно придбано не безпосередньо у
власника, а в особи, яка не мала права
відчужувати це майно, наслідком угоди,
укладеної з таким порушенням, є не
двостороння реституція, а повернення
майна з незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягають захистові шляхом
задоволення позову до добросовісного
набувача з використанням правового
механізму, установленого статтями 215, 216
ЦК. Якщо встановлено наявність
речово-правових відносин, то до них не
застосовується зобов'язальний спосіб
захисту. У зобов'язальних відносинах
захист прав особи, яка вважає себе
власником майна, можливий лише шляхом
задоволення віндикаційного позову,
якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК,
що дають право витребувати майно у
добросовісного набувача. У разі якщо
особа, яка вважає себе власником майна,
не може належним чином реалізувати
свої правомочності у зв'язку з
наявністю щодо цього права сумнівів
або претензій з боку третіх осіб, то
відповідно до ст. 392 ЦК права такої
особи підлягають захисту шляхом
пред'явлення позову про визнання права
власності на належне цій особі майно.

Дана позиція викладена в ряді рішень
судової палати в цивільних справах ВСУ,
зокрема від 15.04.2009 року, 07.11.2012 року,
18.09.2013 року.

Згідно ст. 360-7 ч.1 ЦПК України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Вищевикладені обставини встановлені
рішенням Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 01.11.2013
року у справі №716/474/13-ц, а також
матеріалами самої цивільної справи,
яка була предметом дослідження в суді.

Таким чином, суд вважає, що
встановленим правовідносинам
відповідає спосіб захисту порушених
прав позивачів, який вони обрали шляхом
пред'явлення віндикаційного позову.
Поданий ними позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 120, 121, 123, 126 ЦК УРСР від 18.07.1963 р.,
ст.ст. 388, 389, 717 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 61,
209, 212, 214-215, 218, 360-7 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_3 у спільну
власність ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами
АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_6 право власності за кожним
на 1/5 частину житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
АДРЕСА_1, інвентаризаційною вартістю
34272 (тридцять чотири тисячі двісті
сімдесят дві) гривні, що складається з
житлового будинку зазначеного в плані
під літ. «А», загальною площею 39,10 м2 та
житловою площею 16,80 м2, сараю літ «Б»,
літньої кухні літ. «В», сараю літ. «Г»,
огорожі №1-3 як на частку в майні
колишнього колгоспного двору.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Стрілець Я.С.