Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №283/677/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Крижанівської М.М. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
справу за поданням старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Малинського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Малинського районного суду
Житомирської області від 07 березня 2014
року,-

встановила:

У березні 2014 року старший державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Малинського
районного управління юстиції (далі -
відділ ДВС) Рябчун О.М. звернувся до
суду із поданням про обмеження у праві
виїзду за межі України керівнику
Малинського комунального підприємства
«Благоустрій» (далі - МКП
«Благоустрій») ОСОБА_2 мотивуючи тим, що
на виконанні відділу ДВС знаходиться
зведене виконавче провадження про
стягнення з МКП «Благоустрій»
заборгованостей на загальну суму 1297159,52
грн.. Добровільно борг не сплачено і
виконавцем накладено арешти на рахунки
підприємства, проведено дії по
реалізації транспортних засобів, однак
борг не погашено і керівник
підприємства не вживає заходів для їх
погашення, тобто ухиляється від
виконання зобов'язань підприємства.

Ухвалою Малинського районного суду
Житомирської області від 07 березня 2014
року подання задоволено і обмежено у
праві виїзду за межі України
громадянину України, керівнику МКП
«Благосутрій» - ОСОБА_2 до виконання
судових зобов'язань МКП «Благоустрій».

В апеляційній скарзі керівник МКП
«Благоустрій» ОСОБА_2 просить ухвалу
скасувати та відмовити у задоволенні
подання. Зазначає, що суд неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, а саме щодо наявності в його
діях такої ознаки як «ухилення» від
виконання боргових зобов'язань.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення.

Так, судом встановлено, що на виконанні
у старшого державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Малинського районного управління
юстиції Рябчун О.М. знаходиться 29
виконавчих проваджень про стягнення з
МКП «Благоустрій», керівником якого є
ОСОБА_2, коштів на загальну суму 1297159,52
грн..

ОСОБА_2 неодноразово викликався до
відділу ДВС з питань погашення
заборгованості, однак у наданий строк
борг не сплачено, у зв'язку із чим
накладено арешт на всі рахунки
підприємства.

Задовольняючи подання державного
виконавця суд послався на те, що ОСОБА_2
є керівником МКП «Благосутрій», яке має
невиконані зобов'язання, та
добровільно рішення судів не виконує.

Колегія суддів не погоджується із
такою думкою суду, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Порядок розгляду такого подання
врегульовано ст.377-1 ЦПК України, яка
передбачає, що питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
невиконання рішення суду не є
безумовною підставою для обмеження
керівника підприємства у праві виїзду
за межі України. Обов'язковою умовою є
свідоме ухилення від виконання
зобов'язань і ця обставина повинна бути
доведена.

Узагальнюючи судову практику щодо
вирішення питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України 01 лютого 2013 року Верховний Суд
України зазначив наступне :

«Особа, яка має невиконані
зобов'язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови "доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання".

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. У зв'язку з цим з метою
всебічного і повного з'ясування всіх
обставин справи, встановлення дійсних
прав та обов'язків учасників спірних
правовідносин, суду належить з'ясувати,
чи дійсно особа свідомо не виконувала
належні до виконання зобов'язання в
повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

На підставі наведеного вище можна
зробити висновок, що поняття "ухилення
від виконання зобов'язань, покладених
на боржника рішенням" варто розуміти як
будь-які свідомі діяння (дії або
бездіяльність) боржника, спрямовані на
невиконання відповідного обов'язку у
виконавчому провадженні, коли виконати
цей обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).»

Звертаючись із відповідним поданням
державним виконавцем не наведено
обставин саме на підтвердження дій або
бездіяльності ОСОБА_2, що виразилися в
ухиленні від погашення боргових
зобов'язань. Суть подання зводиться
лише до наявності заборгованості, що не
погашена підприємством.

Керівник МКП «Благосутрій» або його
працівник з'являються на виклики
державного виконавця (а.с.21-23),
державним виконавцем накладено арешти
на рахунки підприємства, а реалізація
майна підприємства є неможливою.

Будь-яких доказів наявності коштів на
підприємстві, на які може бути звернуто
стягнення і які використані керівником
на інші цілі, з метою ухилення від
виконання зобов'язань, державним
виконавцем не надано. Не наведено
доказів і про перешкоджання державному
виконавцю вчиняти виконавчі дії на
погашення боргових зобов'язань.

Скарга на дії виконавця (а.с.19 - зворотна
сторона), пов'язані з арештом окремих
рахунків з підстав їх цільового
призначення, не є таким доказом.

Вказані обставини не були враховані
судом під час винесення ухвали про
задоволення подання про обмеження у
праві виїзду за межі України керівнику
МКП «Благоустрій» ОСОБА_2, а тому ухвала
підлягає скасуванню з постановленням
нової ухвали про відмову у задоволенні
подання.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати ухвалу Малинського
районного суду Житомирської районі від
07 березня 2014 року та постановити нову -
про відмову у задоволення подання
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Малинського районного управління
юстиції Рябчун О.М. про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України керівника Малинського
комунального підприємства
«Благоустрій» ОСОБА_2.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді