АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/877/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 51 Фай В.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. УХВАЛА
03 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСіренко Ю. В. суддівМіщенко
С. В. , Трюхан Г. М. при
секретаріПосипайко А.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Славія» Ковалевського Богдана
Вячеславовича на рішення Драбівського
районного суду Черкаської області від 4
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_7 до СТОВ «Агрофірма «Славія»,
Голови загальних зборів СТОВ
«Агрофірма «Славія» Хоменка
Володимира Феодосійовича, Ліквідатора
СТОВ «Агрофірма «Славія»
Ковалевського Богдана Вячеславовича
про скасування наказу про звільнення,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, видачу трудової
книжки, заслухавши позивача ОСОБА_7,
перевіривши матеріали справи та доводи
в с т а н о в и л а :
У жовтні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що він з 2003 року
працював у СТОВ «Агрофірма «Славія» на
посаді директора цього товариства.
Починаючи з січня 2012 року відповідач
порушує його права встановлені ч. 1 ст.
115 КЗпП України та відмовляється
виплачувати заробітну плату.
Рішенням Драбівського районного суду
Черкаської області від 4 грудня 2012 року
стягнуто з товариства на його користь
заборгованість по заробітній платі.

У зв'язку з систематичним порушенням
відповідачем його прав, він змушений
був подати заяву про звільнення, але
відомостей про її розгляд йому не
надходило.

25 липня 2013 року він звернувся до
Драбівського районного суду
Черкаської області з позовом про
виплату йому заборгованості по
заробітній платі, починаючи з
листопада 2012 року.

2 жовтня 2013 року під час розгляду
зазначеної справи в суді йому стало
відомо, що наказом ліквідатора СТОВ
«Агрофірма «Славія» Ковалевського Б.В.
№ 17-к від 20 березня 2013 року його
звільнено з роботи за власним бажанням.
Вважає, що його звільнення проведено не
компетентною особою, і що звільняти
його з роботи можуть лише загальні
збори засновників. Однак,
поновлюватися на попереднє місце
роботи він не бажає. Після його
звільнення відповідач не видав йому
трудову; книжку не ознайомив з наказом
про звільнення, а тому відповідач
повинен виплатити йому середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу.

Оскільки даних про розмір заробітної
плати у нього немає, просив зобов'язати
відповідачів надати довідку про
заробітну плату для здійснення
розрахунку середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу.

Про своє звільнення він дізнався лише 2
жовтня 2013 року, а тому строк звернення
до суду з позовом про вирішення
трудового спору не пропустив.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд скасувати наказ
ліквідатора ТОВ «Агрофірма «Славія» №
17-к від 20 березня 2013 року, зобов'язати
учасників загальних зборів скликати
загальні збори для вирішення питання
про його звільнення з посади директора
СТОВ «Агрофірма «Славія», зобов'язати
відповідача видати йому належно
оформлену трудову книжку та стягнути
на його користь середню заробітну
плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Драбівського районного суду
Черкаської області від 4 лютого 2014 року
позов задоволено частково.

Зобов'язано ліквідатора СТОВ
«Агрофірма «Славія» Ковалевського
Богдана Вячеславовича видати ОСОБА_7
трудову книжку за час його роботи в
СТОВ «Агрофірма «Славія» смт Драбів
Драбівського району Черкаської
області.

Зобов'язано ліквідатора СТОВ
«Агрофірма «Славія» Ковалевського
Богдана Вячеславовича нарахувати та
виплатити ОСОБА_7 середній заробіток за
весь час вимушеного прогулу в зв'язку
із затримкою видачі йому трудової
книжки по вині ліквідатора СТОВ
«Агрофірма «Славія» за період з 21
березня 2013 року до дня видачі трудової
книжки із розрахунку 1710 гривень за
кожний місяць затримки.

В решті заявлених вимог позивачу
ОСОБА_7 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі
ліквідатор Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма «Славія»
Ковалевський Б.В., посилаючись на
неправильне встановлення обставин, які
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить зазначене судове рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в порядку
статті 303 ЦПК України, колегія суддів
судової палати приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Встановлено, що позивач з 2003 року до 20
березня 2013 року працював у СТОВ
«Агрофірма «Славія» на посаді
директора цього товариства. Поряд з
цим, з 2 червня 2010 року і по даний час
позивач працює за сумісництвом у ТОВ
«Баришівська зернова компанія».

Згідно поданої заяви позивача від 19
березня 2013 року (а.с. 51), останній був
звільнений з роботи за власним
бажанням з 20 березня 2013 року на
підставі ст. 38 КЗпП України, що
підтверджується наказом № 17-к від 20
березня 2013 року, виданого ліквідатором
СТОВ «Агрофірма «Славія» Ковалевським
Б.В. (а.с. 9)

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник
має право з власної ініціативи в
будь-який час розірвати укладений з ним
на невизначений строк трудовий
договір. При цьому строк розірвання
трудового договору і його правові
підстави залежать від причин, які
спонукають працівника до його
розірвання і які працівник визначає
самостійно.

З вказаним наказом позивач
ознайомлений не був, трудову книжку та
розрахунок не отримав (т.1 а.с 6-8).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний у день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
цього Кодексу.

Відповідно до п. 4.2 , 7.1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок, якщо
працівник відсутній на роботі в день
звільнення, то власник або
уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки. Пересилання трудової
книжки поштою з доставкою на зазначену
адресу допускається тільки за
письмовою згодою працівника.

У разі втрати трудової книжки
видається її дублікат із зазначенням
загального стажу працівника. Обов'язок
по обліку , веденню та зберіганню
трудових книжок працівників покладено
на роботодавця.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду про те, що відповідачем
не надано достовірних доказів про те,
що позивач передавав йому свою трудову
книжку, не добуто таких доказів і в ході
розгляду справи апеляційним судом.

Таким чином, порушене право позивача в
даному випадку підлягає відновленню,
шляхом зобов'язання ліквідатора СТОВ
«Агрофірма «Славія» Ковалевського Б.В.
видати позивачу трудову книжку за час
його роботи в товаристві.

Відповідно до ч.4 ст. 235 КЗпП України, у
разі затримки видачі трудової книжки з
вини власника або уповноваженого ним
органу робітнику виплачується
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу.

Колегія суддів вважає, що зазначені
положення діючого законодавства щодо
вручення робітнику при звільненні
трудової книжки, відповідачем
дотримані не були.

Таким чином, є підстави для стягнення
середнього заробітку за час затримки
видачі трудової книжки.

Розрахунок середнього заробітку не
повинен суперечити Постанові Кабінету
Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995
року «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати».

Оскільки відповідач не надав суду
доказів про заробітну плату позивача,
суд вірно виходив із заробітної плати,
яка була нарахована позивачу за
останні повні два місяці його роботи на
посаді директора СТОВ «Агрофірма
«Славія» згідно наданих відомостей
Управлінням Пенсійного фонду України у
Драбівському районі про суму заробітку
для нарахування пенсії ОСОБА_7 за
січень-лютий 2012 року із розрахунку 1710
грн за кожний місяць.

Крім того, суд вірно виходив з того, що
оскільки СТОВ «Агрофірма «Славія» в
даний час знаходиться в стані
ліквідації, то вимоги позивача в
частині зобов'язання учасників
загальних зборів скликати загальні
збори СТОВ «Агрофірма «Славія» для
вирішення питання про його звільнення
не підлягають до задоволення.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає безпідставним доводи
апелянта, викладені в апеляційній
скарзі, про те, що судом було допущено
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Викладені в апеляційних скаргах доводи
були предметом дослідження в суді
першої інстанції, правильності
висновків суду не спростовують та на
законність рішення суду не впливають.

Суд першої інстанції повно та всебічно
розглянув справу, надав всім доводам
сторін належну правову оцінку, оцінив
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 307; 308; 314; 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ліквідатора
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Славія» Ковалевського Богдана
В’ячеславовича - відхилити, а рішення
Драбівського районного суду
Черкаської області від 4 лютого 2014 року
у даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :