Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"07" травня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко
Л.М.,

за участі секретаря Ликсової
А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої
служби Дніпровського районного
управління юстиції у м. Києві, треті
особи ОСОБА_3, Реєстраційна служба
Головного управління юстиції у м. Києві
про зняття арешту з квартири,-

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовною
заявою про зняття арешту з квартири
АДРЕСА_1 та зобов»язання Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві винести постанову
про зняття арешту з даної квартири,
копію якої направити до Державної
реєстраційної служби України для
виключення з Єдиного реєстру заборон
відчужень об»єктів нерухомого майна
запису про обтяження.

Вимоги мотивують тим, що вони є
власниками квартири АДРЕСА_1 у рівних
долях, згідно свідоцтва на праві
власності на житло, виданого 07 липня 1998
року відділом приватизації
Харківської районної державної
адміністрації та відповідно довідки
БТІ від 02.08.2013 року.

З метою реалізації своїх прав, як
власників житла, вони звернулися до
приватного нотаріуса та дізналися із
Єдиного реєстру заборон відчужень
об»єктів нерухомого майна від 02.08.2013
року про обтяження, яке накладене на
їхню квартиру у вигляді арешту за
реєстраційним номером 1364477, що
зареєстроване 08.10.2004 року Десятою
Київською нотаріальною конторою.

Арешт накладений за постановою
виконавчої служби № 408/24 від 27.10.2003 року,
при цьому власником квартири вказаний
ОСОБА_3. Проте останньому квартира на
праві власності не належить.

На їхнє звернення до ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві отримали
відповідь з повідомленням про те, що
згідно перевірки книг реєстрації
вхідної кореспонденції та Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень станом на 22.08.2013 року
виконавчий документ де стороною є
ОСОБА_3 на виконанні не перебуває.

Так як виконавчі провадження за 2003 рік
знищені за терміном зберігання,
перевірити наявність проваджень
будь-яким іншим шляхом за якими було
накладено арешт на їхнє майно не
виявляється можливим (а.с. 12-14).

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 16.12.2013 року до участі у
справі було залучено у якості третьої
особи яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору Реєстраційну
службу Головного управління юстиції у
м. Києві (а.с. 30).

Позивачка ОСОБА_1 та представник
позивачів ОСОБА_5, який також є
представником третьої особи ОСОБА_3, в
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги та обставини, викладені у заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце судового засідання відповідач
був повідомлений належним чином, про
причини неявки представника суд
повідомлено не було, у зв'язку з чим суд
з урахуванням думки позивачки ОСОБА_1
та представника позивачів вважає за
можливе розглянути справу у
відсутності представника відповідача
та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК
України ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів.

Третя особа Реєстраційна служба
Головного управління юстиції у м. Києві
суду подала письмові пояснення на
позов з проханням прийняти законне
рішення та розглянути справу без
участі представника реєстраційної
служби (а.с. 59, 60).

Суд, вислухавши пояснення позивачки
ОСОБА_1 та представника позивачів і
третьої особи ОСОБА_3, дослідивши
матеріали справи приходить до
наступного висновку.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру
заборон відчуження об»єктів
нерухомого майна від 02.08.2013 року, на
квартиру АДРЕСА_1, власник якої
зазначений ОСОБА_3, постановою
виконавчої служби № 408/24 від 27.10.2003 року
накладено арешт, обтяження
зареєстровано 08.10.2004 року реєстратором
Десятою Київською державною
нотаріальною конторою за
реєстраційним номером 1364477 (а.с. 5).

Як вбачається із постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження № 408/24, винесеної
державним виконавцем ВДВС
Дніпровського РУЮ в м. Києві Жеребило
Г.В., затвердженої начальником відділу
27.10.2003 року, арешт на квартиру ОСОБА_3, а
саме за адресою АДРЕСА_1, був накладений
в ході виконання виконавчого листа №
2-18 виданого Дніпровським районним
судом м. Києва у жовтні 2003 року про
стягнення боргу в сумі 3 454,28 грн. з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та держави (а.с. 46).

Однак, згідно свідоцтва про право
власності на житло від 07 липня 1998 року,
виданого відділом приватизації
Харківської районної державної
адміністрації, вказана квартира
АДРЕСА_1 належить на праві власності у
рівних долях позивачам ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 (а.с. 7).

Належність даної квартири позивачам
згідно зазначеного
правовстановлюючого документа станом
на 02.08.2013 року також підтверджується
інформаційною довідкою Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об»єкти нерухомого майна,
відповідно до якої реєстрація права
власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2
проведена 22.07.1998 року за реєстровим №
5130 в реєстраційній книзі д.235-76 (а.с. 8).

Отже, на момент винесення державним
виконавцем постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження № 408/24 від 27.10.2003 року
квартира АДРЕСА_1 боржнику ОСОБА_3 на
праві власності не належала.

За повідомленням Дніпровського
районного суду м. Києва цивільна справа
№ 2-18/1/03 (по якій видавався виконавчий
лист № 2-18) за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
знищена у зв»язку із закінченням
терміну зберігання згідно інструкції
діловодства. Разом з тим, у даній справі
виносилась ухвала Харківського
районного суду м. Києва від 25.04.2000 року
про накладення заборони на відчуження
квартири АДРЕСА_1, а також ухвала
Дніпровського районного суду м. Києва
від 07.07.2004 року про скасування ухвали
Харківського районного суду м. Києва
від 25.04.2000 року про накладення заборони
на відчуження вказаної квартири № 94 у
зв»язку зі сплатою ОСОБА_3 боргу та
виконанням рішення суду.

Відповідно повідомлення Відділу ДВС
Дніпровського РУЮ в м. Києві від 05.05.2014
року за № 11419, згідно перевірки книг
реєстрації вхідної кореспонденції та
Єдиного державного реєстру виконавчих
проваджень станом на 05.05.2014 року
виконавчий документ де стороною є
ОСОБА_3 на виконання до відділу не
надходив та не перебуває.

Отже, оскільки арешт на квартиру
позивачів накладався постановою
державного виконавця Відділу ДВС
Дніпровського РУЮ в м. Києві Жеребило
Г.В. від 27.10.2003 року та за повідомленням
даного відділу виконавчий документ
відносно боржника ОСОБА_3 на виконанні
не перебуває, судом встановлено, що у
визначеному законом порядку арешт не
скасовувався.

Відповідно до ст. 1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтереси юридичних осіб,
інтересів держави. За нормою статті 4
Цивільного процесуального кодексу
України визначено, що здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутись за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, серед інших,
припинення дії, яка порушує право.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійснені лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 Закону
України «Про виконавче провадження»,
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього
арешту. У разі прийняття судом
рішення про зняття арешту з майна арешт
з майна знімається за постановою
державного виконавця не пізніше
наступного дня, коли йому стало відомо
про такі обставини. Копія постанови про
зняття арешту з майна надсилається
боржнику та органу (установі), якому
була надіслана для виконання постанова
про накладення арешту на майно
боржника.

За викладених обставин вимоги знайшли
своє підтвердження в судовому
засіданні, тому позов підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження, ст. 41
Конституції України, ст. ст. 16, 321, 325, 386,
391 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 10, 11, 57-64, 60, 88,
158,169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві, треті особи ОСОБА_3,
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві про
зняття арешту з квартири задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1,
накладений постановою державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції в м. Києві
Жеребило Г.В. № 408/24 від 27 жовтня 2003 року
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.

Зобов»язати Відділ державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві
винести постанову про зняття арешту з
квартири АДРЕСА_1 та направити на
виконання до органу державної
реєстрації прав.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя