Справа № 463/407/13
Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/1133/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Шандри М.М.

суддів: Шумської
Н.Л., Струс Л.Б.

з участю
секретаря: Бадівської О.ГО.

та з участю представників ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6,

представника Личаківської районної
адміністрації Львівської міської ради
Батенчук М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представників
ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Личаківського районного суду м.Львова
від 06 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про збільшення частки
у праві спільної часткової власності,
об»єднаний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
третьої особи Личаківської районної
адміністрації Львівської міської ради
про припинення права особи на частку у
спільному майні, -

встановила:

Рішенням Личаківського районного
суду м. Львова від 06 грудня 2013 року в
позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третьої особи
Личаківської районної адміністрації
Львівської міської ради про припинення
права особи на частку у спільному
майні відмовлено. Позов ОСОБА_5 до
ОСОБА_2 про збільшення частки у праві
спільної часткової власності залишено
без розгляду.

Рішення суду оскаржили представники
ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В апеляційній скарзі вважають рішення
суду в частині відмови у задоволенні
позову ОСОБА_2 незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Вважають
безпідставним висновок суду про те,
що припинення права ОСОБА_5 на частку в
квартирі завдасть істотної шкоди її
інтересам та неповнолітньої дитини.
ОСОБА_5 на даний час не зареєструвала
своє місце проживання у спірній
квартирі, що свідчить про відсутність
у неї намірів там проживати. ОСОБА_5
може проживати за місцем своєї
реєстрації. Просять рішення суду в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким
вимогам відповідає.

Судом установлено, що позивач є
власником квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 74,7 кв.м. (житлова площа 49, 9 кв.м.),
а відповідачка набула право власності
на 1/10 частки у цій квартирі на підставі
договору дарування від 23 лютого 2010
року, укладеного між сторонами. Вказана
квартира складається з трьох житлових
кімнат, кухні та комори в підвалі,
площею 2,5 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що
для припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1-3 частини
першої статті 365 ЦК України за умови, що
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Вказаний висновок викладений у
постановах Верховного Суду України від
16 січня 2012 року № 6-81 цс 11 та від 15 травня
2013 року № 6-37 цс 13 і відповідно до ст. 3607
ЦПК України є обов'язковим для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Однак, висновок про істотність шкоди,
яка може бути завдана співвласнику,
робиться в кожному конкретному випадку
з урахуванням обставин справи та
особливостей об'єкта, який є спільним
майном.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, місцевий суд,
встановивши достатність підстав для
припинення права власності
відповідачки на належну їй частку у
майні, прийшов до вірного висновку,
оскільки таке припинення завдасть
істотної шкоди інтересам відповідачки
та її неповнолітньої дочки, як члена
сім'ї.

Як вбачається з матеріалів справи, та
встановлено в ході апеляційного
розгляду, відповідачці на праві
власності належить: ? частки в будинку
АДРЕСА_2, ? частки в будинку АДРЕСА_3
Львівської області та 1/10 у спірній
квартирі.

Донька відповідачки - ОСОБА_8
(ІНФОРМАЦІЯ_1) немає права власності
(іншого речового права) на нерухоме
майно, зареєстрована у спірній
квартирі. Постійно проживає за
вказаною адресою та навчається в
приватному навчально-виховному
комплексі "Школа-гімназія" м. Львова, за
адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 148.

Сама відповідачка працює у Львівській
обласній клінічній лікарні, також
зареєстрована у спірній квартирі і
проживає в ній разом зі своєю молодшою
донькою ОСОБА_8

Наявність у відповідачки на праві
власності часток у нерухомому майні,
колегією суддів, з точки зору не
заподіяння їй шкоди у зв'язку із
припинення її права власності на
частку у спірній квартирі, оцінюється
критично, оскільки, як встановлено в
ході апеляційного розгляду, житловий
будинок АДРЕСА_3 Львівської області є
непридатним для проживання, а в будинку
АДРЕСА_2, відповідачка не
зареєстрована і не проживає.

Також колегія суддів виходить з того,
що припинення права власності
відповідачки на частку буде мати своїм
наслідком зняття з реєстрації за
адресою спірної квартири, як її самої
так і її доньки та їх подальше
виселення, що однозначно завдасть
шкоди їх житловим правам, оскільки
іншого придатного для проживання житла
вони не мають, а донька відповідачки
взагалі немає зареєстрованого за собою
права власності (іншого речового права)
на нерухоме (житлове) майно.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що відмовляючи в
задоволенні позову, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із
того, що відсутні підстави для
припинення права власності
відповідачки на частку у спільному
майні в розумінні ст. 365 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що оскаржуване судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують. Відтак,
апеляційну скаргу слід відхилити і
залишити оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 314 ч.1 п.1, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу скаргою
представників ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м.Львова від 06 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Шандра М.М.

Судді:
Струс Л.Б.

Шумська Н.Л.