ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача
ОСОБА_1;

представника відповідача
ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної внаслідок залиття квартири,
-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
(далі по тексту - відповідач, ОСОБА_3) про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
залиття квартири.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01
липня 2013 року квартиру позивача було
залито водою з вини відповідача, в
результаті чого коридор та дві кімнати
квартири були пошкоджені. Відповідно
до кошторису спеціалізованої
організації ТОВ «Буд-Сервіс» від 11
липня 2013 року вартість відновлювальних
робіт складає 13 337,00 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з
відповідача моральну шкоду в розмірі 10
000,00 грн. на підставі ч. 1 ст. 1167
Цивільного кодексу України (далі по
тексту - ЦК України).

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги, вважав їх
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позовних
вимог, посилаючись на те, що відповідач
не є власником квартири АДРЕСА_1,
доказів вини саме відповідача у
залитті квартири відсутні, а відтак
позовні вимоги є необґрунтованими та
безпідставними.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення учасників
процесу, суд вважає встановленими
наступні обставини та відповідні ним
правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продаж
квартири від 30.06.2000 року позивач є
співвласником квартири АДРЕСА_2.

01 липня 2013 року в квартирі АДРЕСА_2
трапилось залиття з розташованої вище
квартири АДРЕСА_1, що підтверджується
актом про залиття (а.с.5).

Як вбачається з акту, причиною залиття
є те, що лопнула підводка холодного
водопостачання на умивальник у ванній
кімнаті квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

За змістом даної правової норми,
підставою для виникнення
цивільно-правової відповідальності є
наявність шкоди, протиправність дій
заподіювача шкоди, причинний зв'язок
між ними та наявність вини заподіювача
шкоди.

Таким чином деліктна відповідальність
за загальним правилом настає лише за
вини заподіювача шкоди. Причинний
зв'язок між протиправною поведінкою
особи та завданою шкодою є обов'язковою
умовою відповідальності, яка
передбачає, що шкода стала об'єктивним
наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Пленум Верховного Суду України у своїй
постанові «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» №6 від 27.03.92,
зокрема у її п. 2, роз'яснив, що
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, суди повинні мати на увазі, що
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Разом з тим, судом встановлено, що
власником квартири АДРЕСА_1, відповідно
до договору купівлі-продажу від 25
червня 2009 року (а.с.28), є ОСОБА_4, а
доказів наявності вини відповідача у
залитті належної позивачу на праві
власності квартири, або будь-яких
доказів взагалі причетності
відповідача до вказаних обставин,
позивачем не надано.

Суд критично оцінює посилання позивача
на те, що відповідач постійно проживає
в зазначеній квартирі, як на докази
наявності у його діях вини, оскільки
позивачем не надано належних та
допустимих доказів щодо зазначеного та
спростовується матеріалами справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що твердження позивача про наявність
вини у діях відповідача щодо
пошкодження належного йому майна
шляхом залиття не відповідають
встановленим обставинам та вимогам
закону, а отже є недоведеними та
безпідставними.

Відповідно до приписів ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
по тексту - ЦПК України) цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Водночас, статтею 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

На підставі наведеного, суд дійшов
висновку, що належних та допустимих
доказів, в розумінні стст. 58, 59 ЦПК
України, на підтвердження вини
відповідача у залитті, внаслідок якого
заподіяно шкоду позивачу, ним не
надано, а відтак, позов в цій частині є
необґрунтованим та не підлягає
задоволенню.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України
встановлено, що моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених
законом.

Оскільки вини відповідача у скоєному
не вбачається та він не є власником
квартири, з якої сталось залиття,
позовна вимога в частині стягнення
моральної шкоди задоволенню не
підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись
стст. 16, 1166, 1167 Цивільного кодексу
України, стст. 212, 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ
Ф.А.КАЛІУШКО