АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
24 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів:
Пікуль А.А., Побірченко Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 27 вересня 2012 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3, про надання
доступу до житла та відшкодування
збитків,

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/5725/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Макуха А.А. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 27 вересня 2012
року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа: ОСОБА_3 про надання доступу
до житла та відшкодування збитків.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод в
користуванні власністю ОСОБА_2, а саме:
частиною квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
упущену вигоду в розмірі 109 712 грн.,
витрати на правову допомогу в розмірі 19
000 грн. та сплачений судовий збір в
розмірі 1 287,12 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 28 січня 2014 року відмовлено
в задоволенні заяви ОСОБА_1 про
перегляд заочного рішення суду.

Не погодившись із заочним рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва
від 28 січня 2014 року, ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_2 На думку
апелянта, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 Вважає, що
заповіт ОСОБА_6 від 05 травня 2004 року,
посвідчений державним нотаріусом
Дев'ятої Київської державної
нотаріальної контори, є недійсним,
оскільки він був складений на користь
ОСОБА_2, яка не є спадкоємицею першої
черги, при цьому, ОСОБА_6 завжди хотів
заповісти все належне йому майно
своєму сину. Крім того, заповіт не
містить достатніх даних, які б
дозволяли ідентифікувати особу
спадкоємця та є незрозумілим. Також,
зазначає, що ОСОБА_2 не було доведено
факту завдання їй збитків у формі
упущеної вигоди в розмірі 109 712 грн., її
вини, причинного зв'язку між завданими
збитками та її діями або бездіяльністю,
а також понесення нею витрат на правову
допомогу в розмірі 19 000 грн. Посилається
на те, що вона не могла бути присутньою
під час розгляду справи, оскільки не
була повідомлена належним чином про
час та місце судового засідання.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримала та
просила її задовольнити з наведених в
ній підстав.

ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_2 проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, вважав, що спір вирішений
судом правильно.

ОСОБА_2 особисто, а також ОСОБА_3 в
судове засідання не з'явилися, про час
та місце апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, ОСОБА_2
забезпечила явку в судове засідання
свого уповноваженого представника, а
тому, колегія суддів відповідно до
вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за
можливе слухати справу у їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_6 (а.с.8).

Після його смерті залишилося спадкове
майно, а саме, частина квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до заповіту, посвідченого 05
травня 2004 року державним нотаріусом
Дев'ятої Київської державної
нотаріальної контори Гриценко С.М.,
зареєстрованого в реєстрі за № 7-769,
ОСОБА_6 заповів належну йому на праві
власності частину квартиру АДРЕСА_1
(ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідно до довідки-характеристики,
виданої КП «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» від 17 жовтня 2006 року,
право власності на вказану квартиру
було зареєстроване за ОСОБА_6 та ОСОБА_1
по Ѕ частки за кожним (а.с.95).

27 січня 2009 року позивачка звернулась до
П'ятої Київської державної
нотаріальної контори із листом, в
результаті чого отримала відповідь від
28 січня 2009 року, що відповідно до
матеріалів справи с/с №194/2006 року до
майна померлого ОСОБА_6 був дійсно
посвідчений заповіт 05 травня 2004 року за
№7-769 на її ім'я. Проте, оскільки місце її
проживання нотаріусу відомо не було,
вона не була повідомлена про відкриття
спадщини. Оскільки нею пропущено
встановлений законом строк для
прийняття спадщини, їй рекомендовано
звернутись з позовом до суду за
продовженням строку для прийняття
спадщини (а.с.25).

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 28 липня 2010 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
міста Києва від 15 вересня 2011 року, за
об'єднаним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві, П'ята Київська
державна нотаріальна контора, про
продовження строку для прийняття
спадщини позов ОСОБА_2 задоволено та
визначено додатковий строк для подання
заяви про прийняття спадщини після
ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1,
терміном у три місяці з моменту
набрання ним рішенням законної сили
(а.с.37-44).

27 жовтня 2011 року ОСОБА_2 повторно
звернулась до П'ятої державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.49).

Також, із заявами про прийняття
спадщини після ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулися колишня
дружина померлого ОСОБА_1 та син
померлого ОСОБА_3

ОСОБА_2 порушила перед судом питання
про зобов'язання ОСОБА_1 надати їй
повний доступ до успадкованого житла
на АДРЕСА_1, задля реалізації всіх
передбачених законодавством прав
власника 50% квартири; відшкодування
документально підтвердженої суми
витрат на юридичне та експертне
супроводження спорів, пов'язаних з
прийняттям спадщини від ОСОБА_6 у
розмірі 19 000 грн.; відшкодувати
понесених збитків у формі упущеної
вигоди в сумі 109 712 грн., а також
відшкодування поточних судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2
зазначила, що ОСОБА_1 чинить їй
перешкоди у здійсненні нею права
власності на квартиру АДРЕСА_1, не надає
їй доступу до успадкованого житла. У
зв'язку з цим їй було завдано збитків у
формі упущеної вигоди в розмірі 109 712
грн., з яких: 91 035 грн. - 50% орендних
платежів, які вона могла б отримати за
умови здавання майна в оренду, 13 111 грн. -
інфляційна складова та 5 566 грн. - 3%
річних від суми прострочки згідно з ч. 2
ст. 625 ЦК України. Крім того, за період з
2008 року вона змушена була сплатити 18
000,00 грн. витрати на юридичне
супроводження спорів, пов'язаних з
прийняттям спадщини

Суд першої інстанції дійшов висновку
про законність та обґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_2, зобов'язавши
ОСОБА_1 не чинити перешкод в
користуванні власністю ОСОБА_2, а саме:
частиною квартири АДРЕСА_1, та
стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
упущену вигоду в розмірі 109 712 грн.,
витрати на правову допомогу в розмірі 19
000 грн. та сплачений судовий збір в
розмірі 1 287,12 грн.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
та за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України
визначено, що спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
її померлою. Часом відкриття спадщини є
день смерті особи або день, з якого вона
оголошується померлою (частина третя
статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до положень ст. 1223 ЦК
України право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець
за заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.

За правилом, визначеним ч. 1 ст. 1269 ЦК
України спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини. При
цьому, згідно з ч. 5 ст. 1269 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

У спадкоємця, який у встановленому
законом порядку прийняв спадщину,
права володіння та користування
спадковим майном виникають із часу
відкриття спадщини. Такий спадкоємець
може захищати свої порушені права
володіння та користування спадковим
майном відповідно до глави 29 ЦК
України. Така правова позиція була
висловлена в постанові Верховного Суду
України від 23 січня 2013 року у справі №
6-164цс12.

Спадкоємець, який прийняв у спадщину
нерухоме майно, ще до його державної
реєстрації має право звернутися до
суду з позовом про усунення перешкод у
здійсненні ним права користування цим
майном відповідно до ст. 391 ЦК України.

Як було встановлено, ОСОБА_2 подала до
П'ятої державної нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини після
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому,
вважається такою, що прийняла спадщину.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для захисту права
користування ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1,
яка була успадкована нею після ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, установивши, що
ОСОБА_1 чинить їй перешкоди у
користуванні квартирою. В судовому
засіданні ОСОБА_1 пояснила, що не визнає
права ОСОБА_2 на спадщину за заповітом
та у зв'язку з цим не надає їй доступу до
квартири.

Однак, задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2 шляхом зобов'язання ОСОБА_1 не
чинити перешкод в користуванні її
власністю, а саме: частиною квартири
АДРЕСА_1, суд першої інстанції в
порушення ст. 11 ЦПК України не звернув
уваги на те, що ОСОБА_2 порушувала
питання про захист його права шляхом
зобов'язання відповідачки надати їй
доступ до успадкованого майна.

Відтак, ОСОБА_1 слід зобов'язати надати
ОСОБА_2 доступ до успадкованого майна -
частини квартири АДРЕСА_1.

В судовому порядку заповіт ОСОБА_6,
посвідчений 05 травня 2004 року державним
нотаріусом Дев'ятої Київської
державної нотаріальної контори
Гриценко С.М., на користь позивачки
визнано недійсним не було, а тому,
посилання апелянта на його недійсність
та незрозумілість є безпідставними.

Крім того, колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про
стягнення з ОСОБА_1 упущеної вигоди в
розмірі 109 712 грн.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Частиною 2 вказаної статті визначено,
що збитками є: 1) втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); 2) доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Разом з тим, ОСОБА_2 не було доведено
реальної можливості одержання нею
доходів, якби її право не було порушено,
а тому, вимоги про відшкодування їй
упущеної вигоди є безпідставними.

Саме по собі посилання позивачки на
можливість нею отримання доходів від
здавання належної їй частини квартири
в оренду не може слугувати підставою
для відшкодування їй упущеної вигоди
відповідно до положень ст. 22 ЦК України.
При цьому, задовольняючи позов ОСОБА_2 у
вказаній частині, суд першої інстанції
помилково виходив лише із звіту,
наданим агентством нерухомості «Олімп
- Консалтинг», який по суті є аналізом
ринку нерухомості в місті.

Крім того, надання в найм (оренду)
частки квартири, яка є предметом
спільної часткової власності, за
змістом ст. 358 ЦК України можливе лише
за згодою іншого співвласника.

Також, у суду були відсутні підстави
для стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 витрат на юридичне та експертне
супроводження спорів, пов'язаних з
прийняттям спадщини від ОСОБА_6 у
розмірі 19 000 грн. на підставі договору №
0509-2010 про надання юридичних послуг від
05 вересня 2010 року, укладеним з суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_10,
актом здачі-приймання наданих послуг
за договором № 0509-2010 від 27 жовтня 2011
року, договором № 1205-2008 про надання
юридичних послуг від 05 грудня 2008 року,
укладеним з суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_10 та додатковими
угодами до нього, актом здачі-приймання
наданих послуг за договором № 1205-2008 від
27 серпня 2010 року, оскільки вони були
понесені позивачкою в рамках розгляду
інших справ та не стосуються вирішення
даного позову.

Вказані витрати не є збитками в
розумінні ст. 22 ЦК України. Відповідно
до вимог ЦПК України питання про
розподіл таких витрат має бути
вирішено судом в рамках тієї справи, у
зв'язку з якою вони понесені з
урахуванням положень ст. 88 цього
Кодексу.

Таким чином, заочне рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 27 вересня 2012 року підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 27 вересня 2012
року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання
доступу до житла та відшкодування
збитків задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_1 надати ОСОБА_2
доступ до успадкованого майна - частини
квартири АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А. Пікуль

Т.І. Побірченко