Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1380/14
Головуючий у 1 інстанції: Плечищева
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Бондар М.С.

Судді Кримська О.М

Дашковська А.В.,

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Оріхівського районного суду
Запорізької області від 23 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, треті особи: Оріхівська міська
рада Запорізької області, Інспекція
Державного архітектурно-будівельного
контролю в Запорізькій області,
прокуратура Оріхівського району
Запорізької області, про знесення
самовільно збудованих будівель, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду із вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого
зазначали, що мають у приватній
власності квартири у одноповерховому
багатоквартирному житловому будинку
за адресою: АДРЕСА_1. По сусідству з їх
будинком розташовано житловий будинок
відповідача ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3.

При перевірці скарги ОСОБА_5 від 13.06.2012
року до прокуратури області,
перевіркою було встановлено порушення
земельного законодавства та
архітектурно-будівельного
законодавства, за наслідками чого,
відповідач був притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ст.ст. 53-1, 96 та 97 КУпАП. Інспекцією
Державного архітектурного контролю в
Запорізькій області було встановлено
самовільне будівництво трьох сараїв та
гаражу з порушенням «червоної лінії»
забудови.

Посилаючись на те, що будівництво
зазначених сараїв здійснено з
порушенням ДБН 360-92**, позивачі як
суміжні землекористувачі не надавали
згоди на будівництво трьох сараїв та
гаражу, просили суд зобов'язати ОСОБА_3
знести самовільно збудовані з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил на земельній ділянці по
АДРЕСА_3 Запорізької області три сараї
та гараж та стягнути з ОСОБА_3 на їх
користь сплачені судові витрати.

Рішенням Оріхівського районного суду
м. Запоріжжя від 23 січня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено
частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 знести самовільно
збудовані по АДРЕСА_3 об'єкти, а саме:
сарай літ. «Д», розміром 3,20 х 2,50; сарай
літ. «Ж», розміром 3,0 х 2,50; сарай літ. «З»,
розміром 3,20 х 1,0.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Частково не погоджуючись із рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просить рішення суду в частині
зобов'язання його знести самовільно
збудовані три сараї скасувати,
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивачі посилались на те, що
самовільно збудовані відповідачем на
належній йому земельній ділянці три
сараї та гараж розташовані з
порушенням правил Містобудування,
планування і забудови міських поселень
ДБН 360-92**, затверджених наказом
Держкоммістобудування 17 квітня 1992 № 44,
протипожежних норм, а також на те, що
утримання відповідачем кіз та курей у
сараях створює неприємні запахи,
зв'язку з чим просили суд зобов'язати
відповідача знести самовільно
збудовані сараї та гараж, посилаючись
на положення ч. 1 ст. 376 ЦК України та
положення ст. 103 ЗК України.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позову, виходив з того, що з метою
добросусідства сторін можливо
вирішити спір у спосіб, обраний
позивачами, а саме шляхом зобов'язання
відповідача знести самовільно
збудовані три сараї.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна,
оскільки його зроблено без повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
визначення характеру спірних
правовідносин.

Встановлено, що позивач ОСОБА_5 є
співвласником квартири АДРЕСА_1 у
одноповерховому багатоквартирному
житловому будинку ( а.с.7)

Позивачка ОСОБА_4 є співвласником
квартири АДРЕСА_2 у одноповерховому
багатоквартирному житловому будинку (
а.с.6,8)

Відповідач ОСОБА_3 є власником
домоволодіння по АДРЕСА_3.

Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ» № 6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» - позов про знесення
самочинно збудованого нерухомого
майна може бути пред'явлено власником
чи користувачем земельної ділянки або
іншою особою, права якої порушено,
зокрема, власником (користувачем)
суміжної земельної ділянки з підстав,
передбачених статтями 391, 396 ЦК,
статтею103 ЗК.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст. ст.57-60 ЦПК України.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Стаття 57 ЦПК України доказами у справі
визначає будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення спору.

Актом перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил від 16 липня 2012
року зафіксовано факт самовільного
будівництва трьох сараїв ОСОБА_3 на
присадибній ділянці та за дозволом
Оріхівської міської ради гаражу за
«червоною лінією» ( а.с.47 )

Однак, названий Акт не встановлює
факту порушення або обмеження
будь-яких прав позивачів, які
підлягають захисту.

Посилання позивачів на Постанову
№459 від 24 липня 2013 року Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Запорізькій області про
притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності за
вчинення адміністративного
правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 96
КУпАП України не може бути прийнятий як
належний доказ по справі, оскільки
Постановою Оріхівського районного
суду Запорізької області від 22 серпня
2013 року названа постанова визнана
протиправною та скасована ( а.с.159-160)

Отже, позивачами не надано
належних та допустимих доказів того,
яким чином самочинно зведені споруди (
сараї), які розташовані на земельній
ділянці відповідача, створюють загрозу
цілісності майну позивачів та чи
обмежуються вони в інших правах у
зв'язку з таким будівництвом.

Встановлено, що позивач ОСОБА_5,
відповідно до Державного акту на право
власності на земельну ділянку є
власником земельної ділянки площею 0,0241
га по АДРЕСА_4 з цільовим призначенням -
ведення особистого селянського
господарства ( а.с. 137)

Позивачка ОСОБА_4 відповідно до
Державного акту на право власності на
земельну ділянку є співвласником
земельної ділянки площею 0,0128 га по
АДРЕСА_2 з цільовим призначенням - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку ( а.с.135)

Відповідач ОСОБА_3 відповідно до
Державного акту на право власності на
земельну ділянку є власником
закріпленої за домоволодінням
земельної ділянки площею 0.1000 га з
цільовим призначенням - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд ( а.с.106)

Згідно зі ст. 103 Земельного кодексу
України власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).

За змістом вимог ст. 152 Земельного
кодексу України держава забезпечує
громадянам та юридичним особам рівні
умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом, зокрема, відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав.

Отже, визначальним у даному сопору є
встановлення порушення права власника
та обрання відповідного способу
захисту.

Доказів, що неприємні запахи від
утримання домашньої худоби та птиці (
кіз та курей) призводить до зміни стану
земельної ділянки та екологічної
забрудненості, що перешкоджає
використовувати земельну ділянку за
цільовим призначенням або якимось
чином здійснюється вплив на будинок,
що призводить до його руйнування або
втрати інших властивостей будинку, де
мешкають позивачі, або ще якимось чином
впливають, порушують, обмежують права
позивачів, не надано.

До того ж, Актом перевірки дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил
від 6 грудня 2013 року зафіксовано, що у
сараях, розташованих по АДРЕСА_3
Запорізької області, худоба та птиця
не утримується. ( а.с.103)

З огляду на правила розподілу тягаря
доказування, саме на позивачів
покладено обов'язок з доведення факту
дійсного порушення своїх прав, яке, на
їх думку, полягає у позбавленні
можливості вільно користуватися та
розпоряджатися належним майном.

Проте, наведену обставину доведено у
встановленому порядку не було.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивачів
наполягав на задоволенні позовних
вимог саме у визначений позивачами
спосіб .

Отже, колегія суддів, дослідивши
обставини справи, надані сторонами
докази в їх сукупності, не встановивши
на час вирішення даного спору факту
порушення або обмеження відповідачем
прав позивачів щодо користування
власністю і об'єктивно існуючих
перешкод у здійсненні ними цих прав,
приходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог у
зв'язку з їх недоведеністю, а тому
рішення суду першої інстанції в
частині задоволених позовних вимог
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог про
зобов'язання відповідача знести
самовільно збудовані три сараї.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині знесення гаражу, суд першої
інстанції дійшов до висновку, що
позивачами не надано доказів порушення
їх прав самовільним будівництвом
відповідачем гаражу.

В частині відмови у задоволенні
позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 про знесення
гаражу судове рішення сторонами не
оскаржується.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
-задовольнити.

Рішення Оріхівського районного суду
Запорізької області від 23 січня 2014 року
у цій справі скасувати в частині
задоволення позовних вимог та ухвалити
нове рішення наступного змісту:

« У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи:
Оріхівська міська рада Запорізької
області, Інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю в
Запорізькій області, прокуратура
Оріхівського району Запорізької
області, про знесення самовільно
збудованих будівель, - відмовити»

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: