№ 404/5942/12
№ 2/207/16/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року Баглійський
районний суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області у складі:

судді:
Литвинчука В.П.

при секретарі:
Єрмаковій Н.П.

за участю прокурора:
Горовицької І.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду у м.
Дніпродзержинську справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Держави Україна,
Апеляційного суду Дніпропетровської
області, Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська, Президента
України про стягнення моральної
шкоди,-

В С Т А Н
О В И В:

У липні 2012 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулись до суду з позовом до Держави
Україна, Апеляційного суду
Дніпропетровської області,
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська, Президента України
про стягнення моральної шкоди
відповідно на користь ОСОБА_1 у сумі 7.000
гривень та на користь ОСОБА_1 - 13.000
гривень.

У березні 2014 року позивачі
доповнили свої позовні вимоги та
просили суд стягнути з відповідачів на
користь ОСОБА_1 10.000 гривень в рахунок
спричиненої моральної шкоди, а на
користь ОСОБА_2 - 20.000 гривень.

В обгрунтування пред*явлених
позовних вимог представник позивачів
пояснив, що позивачі були споживачами
послуг Ощадбанку СРСР. Свої
заощадження вони вкладали під
гарантійні зобов*язання держави СРСР,
яка гарантувала збереження вкладів.
Правонаступником СРСР стала Україна і
також гарантувала збереження
заощаджень громадян України за рахунок
держбюджету з їх обміном по курсу 01
карбованець СРСР на 01 гривню 05 копійок
України. Але станом на 31 грудня 1991 року
курс 01 долара США складав 0,5571
карбованця СРСР, а в теперішній час - 08
гривень 20 копійок та більше. Тобто, 01
карбованець СРСР у теперішній час
рівняється майже 20 гривням України.
Тому позивачі належні їм суми вкладів
після обміну визначили по курсу долара
США, які зберігають купівельну
спроможність вкладів. Позивачі
просили Дніпровський районний суд м.
Дніпродзержинська, куди вони
звернулись з позовом, встановити їх
право власності на заощадження, які
знаходяться в Ощадбанку України на
рахунках ОСОБА_1 - 19.608 гривень 87 копійок,
а на рахунках ОСОБА_2 - 89.001 гривень 42
копійки та зобов*язати державу Україна
виконати свої гарантійні зобов*язання
по збереженню вкладів у розмірах
збереження купівельної спроможності і
повернути на користь ОСОБА_1 - 18.579
гривень 51 копійку і на користь ОСОБА_2
84.334 гривні 49 копійок, виплативши
моральну шкоду ОСОБА_1 - 10.000 гривень, а
ОСОБА_2 - 20.000 гривень. Однак
Дніпровський районний суд ухвалою від
14 лютого 2011 року повернув позивачам
позов з підстав, що вже є рішення між
тими ж самими сторонами, по тому ж
предмету і з тих же самих підстав.
Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30 серпня
2011 року ухвала районного суду була
залишена без змін. Ухвалою Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ за скаргою позивачів від 13 червня
2012 року ухвали районного та
апеляційного судів були скасовані.
Однак, ухвалою Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська від 18 липня
2012 року позов позивачів був залишений
без розгляду. Ухвалою

Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 05 грудня 2012 року ухвала
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська була скасована і
справа була передана на новий розгляд.
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська від 05 липня 2013
року позивачам у задоволенні позову
було відмовлено. Ухвалою апеляційного
суду Дніпропетровської області від 19
лютого 2014 року апеляційна скарга
позивачів була відхилена, а рішення
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська 05 липня 2013 року було
залишено без змін. Вважає, що районним
та апеляційним судами було порушено
чинне законодавство. Були порушені
права позивачів і тому позивачі мають
право на відшкодування моральної
шкоди, яка полягає у їх моральних
стражданнях у зв*язку з порушенням їх
права власності. Тому просить позов
задовольнити, стягнувши з держави
Україна на користь ОСОБА_1 10.000 гривень
моральної шкоди, а на користь ОСОБА_2 -
20.000 гривень моральної шкоди та
понесені судові витрати у сумі 271
гривні 89 копійок.

Відповідачі у судове
засідання не з*явились. Судом про день,
час та місце розгляду справи
повідомлені. Просили суд розглянути
справу у їх відсутність. Пред*явлених
позовних вимог не визнають та у їх
задоволенні просять відмовити.

При таких обставинах суд
вважає можливим розглядати справу у
відсутність відповідачів.

Представник 3-ї особи, Управління
Державної Казначейської служби
України у м. Дніпродзержинську,
пояснила, що органи Державної
казначейської служби здійснюють
функції разрахунково-касового
обслуговування розпорядників і
одержувачів бюджетних коштів через
систему електронних платежів
Національного банку України; контролю
за здійсненням бюджетних повноважень
при зарахуванні надходжень, взятті
бюджетних зобов*язань та проведенні
платежів за цими зобов*язаннями в межах
своїх повноважень контролю за
дотриманням учасниками бюджетного
процесу бюджетного законодавства,
бухгалтерського обліку та складання
звітності про виконання Державного
бюджету. Відповідати за дії чи
бездіяльність державних органів,
підприємств, установ та організацій по
суті справи не входить до повноважень
органів Державної казначейської
служби України. Вони не є розпорядником
бюджетних коштів та не уособлюють
Державу у бюджетних відносинах. Вони не
відповідають за зобов*язаннями
Держави. Вважає, позовні вимоги
позивачів задоволенню не підлягають,
як незаконні та необгрунтовані.

Прокурор вважає, що у
задоволенні вимог позивачів необхідно
відмовити з тих підстав, що їхні вимоги
є несвоєчасними.

Суд, вислухавши представника
позивачів, третьої особи, прокурора,
вважає, що у задоволенні позовних вимог
необхідно відмовити.

Так, рішенням Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 05 липня 2013 року було відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Держави Україна, Президента
України про захист власності, про
усунення перешкод, які заважають
користуватись своєю власністю, про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, про встановлення
права власності, про зобов*язання
вчинити певні дії.

Із рішення суду вбачається, що
позивачі просили стягнути з Держави
Україна та Президента України у
рахунок спричиненої їм моральної шкоди
у зв*язку з невиплатою заощаджень: на
користь ОСОБА_1 - 10.000 гривень а на
користь ОСОБА_1 - 20.000 гривень

Ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 19 лютого 2014 року апеляційна
скарга з доповленням до неї ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 була відхилена, а рішення
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська від 05 липня 2013 року
залишено без змін.

При цьому, у рішенні суду
зазначено, що доводи позивачів
перерахувати вартість заощаджень,
виходячи із вартості курсу долара США
раніше та станом на сьогоднішній день
не грунтуються на чинному
законодавстві України та носять
характер припущення, а тому не можуть
бути задоволені.

Позивачам заощадження були
проіндексовані та на проіндексовані
заощадження видані ощадні книжки.

Таким чином, передбачені
законодавством компенсаційні виплати
позивачами були отримані.

Відповідно дло постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року №4 "Про судову практику
у справах про відшкодування моральної
/немайнової/ шкоди" - спори про
відшкодування завданої фізичній чи
юридичній особі моральної шкоди
розглядаються у випадках, коли право на
її відшкодування передбачене
спеціальним законодавством.

Закон України "Про державні
гарантії відновлення заощаджень
громадян України" у переліку не
значиться.

Окрім того, із матеріалів
цивільної справи вбачається, що
позивачі з настоящим позовом до суду
звернулись ще до вирішення
Дніпровським районним судом м.
Дніпродзержинська по суті їхнього
позову до Держави Україна, Президента
України про захист власності, про
усунення перешкод, які заважають
користуватись своєю власністю, про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, про встановлення
права власності, про зобов*язання
вчинити певні дії.

При таких обставинах суд,
оцінюючи всі докази, зібрані по справі
у їх сукупності, вважає, що у
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд вважає, що понесені
позивачами судові витрати необхідно
покласти на позивачів.

Керуючись Законом України "Про
державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України", ст.23 ЦК
України, ст,ст.6-14,60, 212-218 ЦПК України,
суд,-

В И Р І
Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Держави Україна,
Апеляційного суду Дніпропетровської
області, Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська, Президента
України про стягнення моральної
шкоди --- відмовити.

Рішення може бути оскаржено на
протязі 10 днів з моменту його
оголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Баглійський районний суд м.
Дніпродзержинська.

Суддя:
/ Литвинчук В.П. /