Провадження № 2/0182/870/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.04.2014 року Нікопольський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого суддіРибакової В.В.при
секретарі Затуливітер Н.В.за участю
представника позивача ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Нікополя
цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_8, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання правочину удаваним,
визнання права спільної сумісної
власності на автомобіль, визнання
недійсною та скасування державної
реєстрації права власності на
автомобіль, стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 15.10.2012 року звернулась до суду з
вищевказаним позовом, який протягом
розгляду справи неодноразово
уточнювала (а.с.1-4,121,122,132,140,141,151,152,171,172),
та яким остаточно на підставі
ст.ст.235,328,655 ЦК України, ст.ст.60,65,69,70 СК
України просила: встановити факт
проживання її-позивача ОСОБА_7 та
ОСОБА_4 однією сім'єю без шлюбу в період
з лютого місяця 2010 року по травень
місяць 2012 року; визнати правочин, яким є
довіреність від 11.05.2011 року, засвідчена
приватним нотаріусом Кіровоградського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстровано в реєстрі за № 833,
виданої ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_7 щодо
права володіння, користування та
відчуження та на ім'я ОСОБА_4 з правом на
всі інші дії, за винятком дій,
пов'язаних з укладенням договорів
купівлі-продажу, оренди, позички
транспортного засобу моделі «ЗАЗ TF 698Р»
(Део Ланос) д/н НОМЕР_1, удаваним
правочином, вчиненим з метою
приховання іншого правочину, а саме
договору купівлі-продажу
транспортного засобу; визнати за нею та
ОСОБА_4 право спільної сумісної
власності на автомобіль моделі «ЗАЗ TF
698Р» (Део Ланос) д/н НОМЕР_1; визнати
недійсною та скасувати державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_6
на спірний автомобіль; стягнути з
ОСОБА_4 на її користь компенсацію за 1/2
частку автомобіля в сумі 25959,50 грн.;
стягнути з ОСОБА_4 на її користь
половину від витрат, здійснених нею в
період з травня 2012 року по серпень 2013
року на погашення в повному обсязі
кредитного договору № 85/11-С від 23.03.2011
року в сумі 12442,90 грн.; стягнути з ОСОБА_4
на її користь половину від грошового
боргу, який нею одноособово був
повернутий ОСОБА_13, а саме в сумі 3000,00
грн.; стягнути з ОСОБА_4 на її користь
половину від грошового боргу по
розписці від 12.02.2012 року, який нею
одноособово був повернутий ОСОБА_13, а
саме в сумі 5000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_4
на її користь понесені нею судові
витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на наступні обставини.

З лютого місяця 2010 року по травень
місяць 2012 року вона з відповідачем
ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, мали
спільний побут, вели спільне
господарство.

На початку 2011 року вони вирішили в
інтересах сім'ї придбати легковий
автомобіль. Так як у них не вистачало
для цього грошових коштів, то ними було
прийнято рішення про взяття та
оформлення на її ім'я кредиту, так як
ОСОБА_4 офіційно не працював. 23.03.2011 року
між нею та ПАТ «ВТБ Банк» був укладений
кредитний договір № 85/11-С, згідно з яким
їй був виданий кредит в сумі 38300,00 грн.,
за які вона з ОСОБА_4 у ОСОБА_10 придбали
автомобіль моделі «ЗАЗ TF 698Р» (Део
Ланос) д/н НОМЕР_1. Факт купівлі-продажу
вказаного автомобіля з метою економії
часу та витрат був оформлений у вигляді
нотаріально-засвідченої довіреності
від 11.05.2011 року на її-позивача ім'я з
правом володіння, користування і
відчуження та на ім'я ОСОБА_4 з правом на
всі інші дії, за винятком дій,
пов'язаних з укладенням договорів
купівлі-продажу, оренди, позички. З
травня 2011 року по травень 2012 року вона з
відповідачем спільно володіли та
користувались даним автомобілем. У
травні місяці 2012 року їх стосунки з
ОСОБА_4 припинилися, вони стали
проживати окремо. Після чого ОСОБА_4
забрав автомобіль та довіреність від
11.05.2011 року.

З травня 2012 року вона одноособово
сплачувала кредит за договором № 85/11-С
від 23.03.2011 року.

Вона неодноразово зверталась до ОСОБА_4
з метою мирного вирішення питання щодо
поділу автомобіля, набутого під час
проживання ними однією сім'єю, та щодо
розподілу обов'язків по кредитному
договору № 85/11-С від 23.03.2011 року, але
постійно отримувала від нього відмову.

Крім того, як їй стало відомо у жовтні
2012 року ОСОБА_4 звернувся за новою
довіреністю до ОСОБА_14, який є
власником автомобіля, але який
фактично шляхом оформлення
генеральної довіреності продав
автомобіль ОСОБА_10. І ОСОБА_14 видав нову
довіреність на ім'я батька ОСОБА_4 -
ОСОБА_6, який переоформив право
власності на себе та зареєстрував
вказаний автомобіль під державним
номером НОМЕР_4.

Вважає, що вона та відповідач ОСОБА_4 в
момент оформлення довіреності від
11.05.2011 року фактично набули право
власності на спірний автомобіль. Тому
довіреність від 11.05.2011 року вона вважає
удаваним правочином, який приховує
інший правочин - договір
купівлі-продажу автомобіля, який є
підставою для набуття права власності
на автомобіль.

А тому, на її думку, вона має право на
половину майна, набутого за час
проживання однією сім'єю з ОСОБА_4, а
саме на 1/2 частину спірного автомобіля.
За висновком
експерта-автотоварознавця вартість
аналогічного автомобіля становить
51919,14 грн., а отже вона має право на
грошову компенсацію в сумі 25959,50 грн.

Посилається і на те, що під час
проживання з відповідачем ОСОБА_4
однією сім'єю нею в інтересах сім'ї був
укладений кредитний договір № 85/11-С від
23.03.2011 року, а тому на її думку, вони в
рівних частках зобов'язані були його
виконувати. У відповідності до умов
кредитного договору та графіку
погашення заборгованості щомісячний
платіж становив 1428,00 грн. Починаючи з
травня 2012 року вона одноособово
сплачувала кредит та 23.08.2013 року
повністю його погасила. Тому, на її
думку, з відповідача ОСОБА_4 слід
стягнути половину від витрат,
здійснених нею по погашенню
заборгованості по кредитного договору,
а саме суму 12442,90 грн.

Посилається також на те, що під час
проживання з відповідачем ОСОБА_4
однією сім'єю вони в інтересах сім'ї
користувалися кредитною картою, яка
була оформлена на її ім'я. Для отримання
кредиту по договору № 85/11-С від 23.03.2011
року їм необхідно було повністю
погасити залишок по зазначеній
кредитній картці. Так як своїх грошей у
них не було, то вона взяла в борг у свого
батька ОСОБА_13 6000,00 грн. 17.03.2011 року був
погашений кредит. У вересні 2012 року
вона одноособово повернула батькові
борг. Вважає, що має право на
компенсацію половини повернутого нею
боргу, а саме 3000,00 грн.

Також вказала, що в лютому 2012 року вони
з відповідачем ОСОБА_4 брали в борг у її
батька грошові кошти в розмірі 10000,00
грн. для поїздки в Єгипет. 20.09.2012 року
вона одноособово повернула батькові
борг, а тому, на її думку, вона має право
на компенсацію половини повернутого
нею боргу, а саме 5000,00 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні обставини, викладені в
позові, та позовні вимоги підтримав,
просив задовольнити їх повністю.

Представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 у судовому засіданні проти
позову заперечувала, просила відмовити
у його задоволенні за безпідставністю
та недоведеністю.

Відповідач ОСОБА_6 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, просив у їх
задоволенні відмовити за
безпідставністю та недоведеністю.

ОСОБА_8, яка ухвалою суду від 29.05.2013 року
(а.с.115) була залучена до участі у справі
третьою особою, у судове засідання не
з'явилась, будучі повідомленою
належним чином. Причини неявки суду
невідомі.

У порядку судового доручення за
клопотанням представника позивача
були допитані в якості свідків ОСОБА_10,
ОСОБА_14 (а.с.84-96).

У судовому засіданні були допитані
свідки, заявлені представником
позивача ОСОБА_3: ОСОБА_13, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17; свідки, заявлені
представником відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5: ОСОБА_18, ОСОБА_19 (а.с.161-170,192-195).

На допиті інших свідків, заявлених але
не з'явившихся у судове засідання
представники сторін, відповідач ОСОБА_6
не наполягали, погодились на розгляд
справи без їх допиту.

Вислухавши представника позивача,
представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6, допитавши
свідків, вивчивши матеріали справи, суд
прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК
України, суд розглядає справи про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У судовому засіданні встановлено, що
позивач та відповідач ОСОБА_4 у
зареєстрованому шлюбі не перебували. У
період з лютого місяця 2010 року по
травень місяць 2012 року між ними були
близькі стосунки. Викладене знайшло
своє підтвердження в судовому
засіданні поясненнями представників
сторін, відповідача ОСОБА_6

07.06.2013 року ОСОБА_7 уклала шлюб з
ОСОБА_20 після чого їй було присвоєно
прізвище ОСОБА_7 (а.с.123).

Свідок ОСОБА_13, який позивачу
доводиться батьком, суду пояснив, що
його дочка та ОСОБА_4 проживали разом у
квартирі його дочки за адресою: АДРЕСА_1
з зими 2010 року по травень 2012 року.

Свідок ОСОБА_16 - сусідка позивача,
суду пояснила, що позивач та ОСОБА_4
десь два роки проживали разом у
квартирі ОСОБА_7. Вона бачила ОСОБА_4 в
під'їзді ранком та у вечорі. У квартирі
ж ОСОБА_7 вона не разу не була. Вона
бачила, що ОСОБА_4 приїздив на
автомобілі - Део сірого (або голубого)
кольору.

Свідок ОСОБА_17 - сусідка позивача,
суду пояснила, що позивач та ОСОБА_4 з
лютого 2010 року по травень 2012 року
проживали разом в квартирі ОСОБА_7. Вона
бачила ОСОБА_4 майже кожного дня. У
квартирі ОСОБА_7 вона була тоді, коли
ОСОБА_7 та ОСОБА_4 придбали автомобіль, а
також коли вона-свідок з чоловіком
також мали намір придбати авто і
приходили за порадою.

Свідок ОСОБА_15 - друг батьків
позивача, пояснив суду, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 проживали разом десь з весни 2010
року. Він періодично протягом двох
років бачив ОСОБА_4 у будинку батька
позивача.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона
та ОСОБА_4 проживали разом без
реєстрації шлюбу з 2008 року та десь до
кінця 2010 року-початку 2011 року. Вони
проживали в м. Дніпропетровськ у
найманих квартирах. У ОСОБА_4 була
робота в м. Дніпропетровськ, але він
часто їздив до м. Нікополя, казав що до
батьків. Потім вона, будучі вагітною,
дізналася, що ОСОБА_4 їй зраджує і у їх
відносинах виникла пауза. Однак він
продовжував їй телефонувати, приїздив
до неї, а 08.08.2011 року у них народилася
дочка. З осені 2011 року він став
приїжджати частіше. Вони намагалися
почати все знов. Але не вийшло. Десь в
листопаді-грудні 2012 року вони
остаточно припинили відносини.

З пояснень свідків, заявлених
позивачем, вбачається, що позивач та
ОСОБА_4 проживали разом в квартирі
позивача. Однак з їх пояснень не
вбачається, що між позивачем та ОСОБА_4
велось спільне господарство, побут,
бюджет.

З пояснень свідка ОСОБА_18 вбачається,
що у період з 2008 року та до кінця 2010
року-початку 2011 року, а потім з осені 2011
року до осені 2012 року відповідач
періодично проживав з ОСОБА_18 без
реєстрації шлюбу, від цих відносин у
них народилася дочка.

Крім того, в матеріалах справи наявні
фотографії від 25.03.2010 року, 12.11.2010 року,
04.01.2011 року на яких свідок ОСОБА_18 з
ОСОБА_4 в домашній обстановці (а.с.185-187).

На підставі викладеного, суд
приходить до висновку, що позивачем не
доведено факт її проживання однією
сім'єю з ОСОБА_4 у період з лютого місяця
2010 року по травень місяць 2012 року.

Сам факт перебування позивача та
ОСОБА_4 у близьких стосунках без
ведення спільного господарства, побуту
та бюджету не доводять факту
проживання однією сімєю, а у судовому
засіданні не було встановлено, що
позивачем та відповідачем ОСОБА_4
велося спільне господарство, побут та
бюджет.

Фотографії, надані представником
позивача на підтвердження факту
проживання однією сім'єю (а.с.108-112) цих
обставин не доводять. На фотографіях
сторони серед інших гостей або в кафе,
або у когось в гостях, та на колективних
фото на відпочинку, а на деяких фото
відповідача взагалі немає (а.с.108 - фото
знизу, а.с.109 - фото зверху). Тому суд
зазначені фотографії до уваги не бере.

Крім того, жодних обставин щодо
ведення спільного господарства, побуту
та бюджету не викладено ні в позові та
не було надано пояснень з цього приводу
в судовому засіданні представником
позивача. Доказів на підтвердження цих
обставин суду представлено не було.

Тому у задоволенні вимог позову щодо
встановлення факту проживання
позивача з відповідачем ОСОБА_4 однією
сім'єю без шлюбу в період з лютого
місяця 2010 року по травень місяць 2012
року слід відмовити.

Так як у встановленні цього факту
позивачу відмовлено, то не підлягають
задоволенню і вимоги щодо стягнення з
ОСОБА_4 половини від витрат, здійснених
позивачем в період з травня 2012 року по
серпень 2013 року на погашення в повному
обсязі кредитного договору № 85/11-С від
23.03.2011 року в сумі 12442,90 грн.; стягнення з
ОСОБА_4 половини від грошового боргу,
який позивачем одноособово був
повернутий ОСОБА_13, а саме в сумі 3000,00
грн.; стягнення з ОСОБА_4 половини від
грошового боргу по розписці від 12.02.2012
року, який позивачем одноособово був
повернутий ОСОБА_13, а саме в сумі 5000,00
грн., так як ці вимоги тісно пов'язані з
фактом проживання однією сім'єю, у
встановленні якого позивачу
відмовлено.

Щодо вимог позову в частині визнання
правочину, яким є довіреність від 11.05.2011
року, засвідчена приватним нотаріусом
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстровану в реєстрі за № 833,
виданої ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_7 щодо
права володіння, користування та
відчуження та на ім'я ОСОБА_4 з правом на
всі інші дії, за винятком дій,
пов'язаних з укладенням договорів
купівлі-продажу, оренди, позички
транспортного засобу моделі «ЗАЗ TF 698Р»
(Део Ланос) д/н НОМЕР_1, удаваним
правочином, вчиненим з метою
приховання іншого правочину, а саме
договору купівлі-продажу
транспортного засобу; визнання за
позивачем та ОСОБА_4 право спільної
сумісної власності на автомобіль
моделі «ЗАЗ TF 698Р» (Део Ланос) д/н НОМЕР_1;
визнання недійсною та скасування
державної реєстрації права власності
за ОСОБА_6 на спірний автомобіль;
стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача
компенсації за 1/2 частку автомобіля в
сумі 25959,50 грн., суд прийшов до
наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.237 ЦК України,
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Згідно ч.1 ст.240 ЦПК України,
представник зобов'язаний вчиняти
правочин за наданими йому
повноваженнями особисто. Він може
передати своє повноваження частково
або в повному обсязі іншій особі, якщо
це встановлено договором або законом
між особою, яку представляють, і
представником, або якщо представник
був вимушений до цього з метою охорони
інтересів особи, яку він представляє.

Згідно ч.3 ст.244 ЦК України,
довіреність є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

Згідно п.2 ч.1 ст.248 ЦК України,
представництво за довіреністю
припиняється у разі скасування
довіреності.

Судом встановлено, що 28.01.2011 року
ОСОБА_14 видав довіреність, якою
уповноважив ОСОБА_10, ОСОБА_22, ОСОБА_23
(кожен з них може діяти самостійно),
вчиняти від його імені всі
незаборонені діючим законодавством
правочини та інші юридично значимі дії
(розпоряджатися з правом продажу,
оренди, позички), щодо належного йому на
праві власності на підставі свідоцтва
про реєстрацію ТЗ (технічного паспорту)
серії НОМЕР_5, виданого та
зареєстрованого 23.03.2010 року
Світловодським РЕВ УДАІ при УМВС
України в Кіровоградській області,
транспортного засобу марки «ЗАЗ TF 698Р»,
випуску 2009 року, шасі (кузов, рама) №
НОМЕР_3, реєстраційний номер (номерний
знак) НОМЕР_1. Вказана довіреність
видана строком на п'ять років з правом
передоручення повноважень та дійсна до
двадцять восьмого січня дві тисячі
шістнадцятого року з правом виїзду за
межі України при умові оформлення
відповідного свідоцтва про реєстрацію
в органах ДАІ. Довіреність була
посвідчена ОСОБА_24, приватним
нотаріусом Світловодського районного
нотаріального округу 28.01.2011 року і
зареєстрована у реєстрі за № 121 (а.с.14).

Довіреністю від 11.05.2011 року (а.с.66),
ОСОБА_10, який діяв від імені та в
інтересах ОСОБА_14 по довіреності,
посвідченої ОСОБА_24, приватним
нотаріусом Світловодського районного
нотаріального округу 28.01.2011 року за
реєстровим № 121, в силу усного
попередньо укладеного з повіреним
договором, цією довіреністю
уповноважив: 1.ОСОБА_7 вчиняти від
імені власника всі незаборонені діючим
законодавством правочини та інші
юридично значимі дії (розпоряджатися з
правом продажу, оренди, позички), щодо
належного ОСОБА_14 на підставі
Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії
НОМЕР_5, виданого Світловодським РЕВ
УДАІ при УМВС України в
Кіровоградській області 23.03.2010 року,
транспортного засобу марки ЗАЗ, моделі
TF 698Р, 2009 року випуску, номер шасі
(кузова, рами) № НОМЕР_3, колір - сірий,
повна маса - 1400, маса без навантаження -
1085, об'єм двигуна - 1300, реєстраційний
номер НОМЕР_1. Для чого надав їй право
представляти інтереси власника з
правом подавати від його імені заяви,
довідки та документи, підписувати від
його імені договори цивільно-правового
характеру щодо розпорядження
транспортним засобом, в тому числі
договори купівлі-продажу, оренди,
позички, визначаючи осіб, умови
договорів та їх суми по власному
розсуду, розписуватися за нього,
одержувати довідки та документи,
належні йому за результатами вказаних
вище угод гроші, здійснювати керування
транспортним засобом при виконанні
цієї довіреності, знімати транспортний
засіб з обліку в органах МРЕВ ДАЇ,
ставити на облік, слідкувати за його
технічним станом, змінювати колір при
умові реєстрації в органах МРЕВ ДАЇ,
проходити технічний огляд, сплачувати
необхідні податки, бути представником
на технічних станціях, при
необхідності проводити заміну
номерних агрегатів, проводити
необхідні переобладнання та (або)
дообладнання, в разі необхідності
одержати дублікат свідоцтва про
реєстрацію ТЗ та номерні знаки,
укладати договори обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності, а у випадку
спричинення транспортному засобу
пошкодження іншими особами в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди чи заподіяння шкоди повіреною
особою іншим транспортним засобам під
час експлуатації транспортного засобу,
як джерела підвищеної небезпеки,
укладати, якщо в тому буде
необхідність, від імені власника, угоди
про відшкодування заподіяної шкоди,
одержувати та сплачувати за такими
угодами грошові суми в розмірах згідно
з експертними висновками, представляти
інтереси власника щодо
адміністративно-правових відносин які
виникатимуть в процесі розпорядження
та/або експлуатації вказаного вище ТЗ в
усіх державних, громадських, приватних
організаціях, а також в місцевих,
апеляційних судах та Верховному Суді
України з усіма правами, наданими
позивачу, відповідачу, третій особі,
здійснювати всі процесуальні дії, в
тому числі з правом укладення мирової
угоди, повної або часткової відмови від
позовних вимог, зміни предмета або
підстав позову, збільшення або
зменшення позовних вимог, оскарження
рішень, постанов та інших документів
суду, пред'явлення виконавчих
документів до відповідних органів для
виконання, а також виконувати всі інші
дії, пов'язані з даною довіреністю. 2.
ОСОБА_4 представляти всі вищенаведені
інтереси власника за винятком дій
пов'язаних з укладенням договорів
купівлі-продажу, оренди, позички.

З вказаної довіреності вбачається,
що ця довіреність була видана без права
передоручення повноважень іншій особі.
Текст довіреності прочитаний ОСОБА_10,
який підтвердив, що вона відповідає
його дійсним намірам створити
відповідні юридичні наслідки.
Довіреність була підписана від імені
ОСОБА_14 його представником ОСОБА_10,
який діяв внаслідок повноважень, що
ґрунтуються на довіреності, у
присутності нотаріуса. Ця довіреність
була посвідчена 11.05.2011 року ОСОБА_9,
приватним нотаріусом Кіровоградського
міського нотаріального округу,
зареєстровано в реєстрі за № 833.

26.07.2012 року ОСОБА_9, приватним
нотаріусом Кіровоградського міського
нотаріального округу, було припинено
дію довіреності від 11.05.2011 року, номер у
реєстрі нотаріальних дій № 833 на
підставі заяви ОСОБА_10 (а.с.67).

26.07.2012 року ОСОБА_9, приватним
нотаріусом Кіровоградського міського
нотаріального округу, була посвідчена
довіреність від імені ОСОБА_10 (а.с.159,160),
який діяв від імені та в інтересах
ОСОБА_14 по довіреності, посвідченої
ОСОБА_24, приватним нотаріусом
Світловодського районного
нотаріального округу 28.01.2011 року за
реєстровим № 121, дублікат якої виданий
26.07.2012 року приватним нотаріусом
Світловодського районного
нотаріального округу ОСОБА_24 в реєстрі
за номером 1168, та який в силу усного
попередньо укладеного з повіреним
договором, цією довіреністю
уповноважив: ОСОБА_7, та/або ОСОБА_13,
та/або ОСОБА_26, які можуть діяти
самостійно та незалежно один від
одного, вчиняти від імені власника всі
незаборонені діючим законодавством
правочини та інші юридично значимі дії
(розпоряджатися з правом продажу,
оренди, позички), щодо належного ОСОБА_14
на підставі Свідоцтва про реєстрацію
ТЗ серії НОМЕР_5, виданого
Світловодським РЕВ УДАІ при УМВС
України в Кіровоградській області
23.03.2010 року, транспортним засобом марки
ЗАЗ, моделі TF 698Р, 2009 року випуску, номер
шасі (кузова, рами) № НОМЕР_3, колір -
сірий, повна маса - 1400, маса без
навантаження - 1085, об'єм двигуна - 1300,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований там же. Довіреність
видана без права передоручення
повноважень іншій особі та дійсна до
28.01.2016 року. Довіреність зареєстровано
в реєстрі за №1608.

Про видачу нової довіреності від
26.07.2012 року було зроблено відмітку в
довіреності від 28.01.2011 року (а.с.14 - на
звороті).

З показань свідка ОСОБА_14, допитаного
11.02.2013 року Світловодським
міськрайонний судом в порядку судового
доручення, вбачається, що він був
власником спірного автомобіля, видавав
довіреність на ім'я ОСОБА_10 на право
володіння, користування і відчуження
автомобілем. Десь чотири місяці потому
він зняв транспортний засіб з
реєстрації та переоформив автомобіль
на ОСОБА_4.

З відповіді Нікопольського ВРЕР ДАІ
на запит суду (а.с.83) вбачається, що
станом на 06.02.2013 року автомобіль ЗАЗ
TF698Р, 2009 року випуску, кузов № НОМЕР_3
зареєстровано за ОСОБА_8, на даний
автомобіль присвоєно номерний знак
НОМЕР_6.

Вимог до ОСОБА_8 позивачем не
пред'явлено. Співвідповідачем по
справі залучити ОСОБА_8 представник
позивача не виявив бажання, тому ОСОБА_8
по ініціативі суду було залучено
третьою особою.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України, правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.1 ст.235 ЦК України, удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили.

Відповідно до п.25 Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», за удаваним правочином
(стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють
один правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.
Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено
саме цей правочин, та вирішити спір із
застосування норм, що регулюють цей
правочин. Якщо правочин, який насправді
вчинено, суперечить закону, суд ухвалює
рішення про встановлення його
нікчемності або про визнання його
недійсним. До удаваних правочинів
наслідки недійсності, передбачені
статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися
тільки у випадку, коли правочин, який
сторони насправді вчинили, є нікчемним
або суд визнає його недійсним як
оспорюваний.

Посилання позивача на те, що
довіреність від 11.05.2011 року є удаваним
правочином, укладеним з метою
приховання іншого правочину, а саме
договору купівлі-продажу
транспортного засобу марки ЗАЗ, моделі
TF 698Р д/н НОМЕР_1 свого підтвердження в
судовому засіданні не знайшло.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Доказів на підтвердження того, що
спірний автомобіль був придбаний
позивачем та відповідачем ОСОБА_4 у
ОСОБА_10 за сумою вказаною в позові, а
саме за 38300,00 грн., позивачем, всупереч
ч.3 ст.10 ЦПК України не представлено.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом можуть бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до п.12 Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», зі змісту абзацу другого
частини першої статті 218 ЦК не може
доводитися свідченням свідків не лише
заперечення факту вчинення правочину
або оспорювання окремих його частин, а
й факт його вчинення, а також виконання
зобов'язань, що виникли з правочину.
Випадки, коли свідчення свідків
допускаються як засіб доказування
факту вчинення правочину, у ЦК
визначені прямо (частина друга статті
937, частина третя статті 949 ЦК).

Тому показання свідка ОСОБА_10
(допитаного 13.02.2013 року Кіровським
районним судом м. Кіровограда в порядку
судового доручення), який видав
довіреність від 11.05.2011 року на ім'я
ОСОБА_7 та ОСОБА_4, щодо того, що він
продав спірний транспортний засіб
останнім та отримав від них кошти за
автомобіль, суд не може покласти в
основу рішення. Також суд не бере до
уваги і показання свідків ОСОБА_13,
ОСОБА_15, ОСОБА_19 щодо факту
купівлі-продажу автомобіля. Обставини
справи щодо грошових зобов'язань мають
бути підтверджені певними засобами
доказування. Факт купівлі-продажу
підтверджується письмовими доказами, а
не показаннями свідків. Представник
позивача у судовому засіданні пояснив,
що розписки щодо передачі грошей за
автомобіль не складалось.

Належних та допустимих доказів на
підтвердження купівлі-продажу
спірного транспортного засобу
позивачем суду не представлено. Тому
суд приходить до висновку, що в
судовому засіданні не доведений факт
вчинення 11.05.2011 року між ОСОБА_10, ОСОБА_7,
ОСОБА_4 договору купівлі-продажу
автомобіля. Тому у задоволенні вимог
позову щодо визнання довіреності від
11.05.2011 року удаваним правочином, таким
що приховує договір купівлі-продажу
транспортного засобу, слід відмовити.

Так як в цих вимогах позивачу
відмовлено, то не підлягають
задоволенню і вимоги позову в частині
визнання за позивачем та ОСОБА_4 право
спільної сумісної власності на
автомобіль моделі «ЗАЗ TF 698Р» д/н
НОМЕР_1; визнання недійсною та
скасування державної реєстрації права
власності за ОСОБА_6 на спірний
автомобіль; стягнення з ОСОБА_4 на
користь позивача компенсації за 1/2
частку автомобіля в сумі 25959,50 грн., так
як ці вимоги тісно пов'язані з тими, у
задоволенні яких позивачу відмовлено.

Враховуючи все вище викладене, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 слід
відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.10,11,15,57-60,209,212-215,218 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_7 до
ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_8, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання правочину удаваним,
визнання права спільної сумісної
власності на автомобіль, визнання
недійсною та скасування державної
реєстрації права власності на
автомобіль, стягнення суми - відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Дніпропетровської області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: В. В. Рибакова