АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.< Головуючий
суддя / По-батькові >.

суддів: Бреславського О.Г.,
Половінкіної Н.Ю.

секретар Скрипник С.В.

за участю: позивача ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2, представника
відповідача Савчук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Кіцманської центральної
районної лікарні про поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 24 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Кіцманської
центральної районної лікарні про
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Посилалась на те, що відповідно до
наказу № 37-зв від 13.12.2013 року її
звільнено з посади сестри - господині
неврологічного відділення Кіцманської
ЦРЛ за вчинення прогулу 26.11.2013 року та
27.11.2013 року без поважних причин.

Вважає, що вона прогулу не вчиняла, так
як подала всі необхідні документи для
надання їй відпустки, тому звільнення
її у зв'язку з вчиненням прогулу 26 та 27
листопада 2013 року без поважних причин
згідно п.4 ст.40 КЗпП України є
незаконним, а тому просила суд поновити
її на посаді сестри-господині
неврологічного відділення Кіцманської
ЦРЛ та стягнути з відповідача на її
користь заробітну плату за час
вимушеного прогулу.

Згідно заяви про уточнення позовних
вимог в частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача
на її користь заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 13.12.2013 року по
день поновлення на роботі в сумі 2663,50
грн.

____________________________________________________________________

22ц-583/ 2014 р.
Головуючий у 1 інстанції Масюк
Л.О.

Категорія 51
доповідач Савчук М.В.

Рішенням Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 24 лютого 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Посилається на незаконність та
необґрунтованість рішення,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права.

В запереченнях на апеляційну
скаргу представник Кіцманської
центральної районної лікарні просить
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду - залишити без змін як законне та
обґрунтоване.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
звільнення ОСОБА_1 проведено
відповідно до вимог діючого трудового
законодавства, підстави для визнання
звільнення незаконним відсутні, жодних
доказів поважності прогулу з боку
позивача до суду надано не було, а тому
звільнення є обґрунтованим та
законним.

Такі висновки суду першої інстанції є
вірними, оскільки ґрунтуються на
нормах матеріального права та на
підставі поданих сторонами доказів.

Судом установлено, що наказом №12 - к
від 11.03.1996 року ОСОБА_1 було прийнято на
посаду пралі Кіцманської районної
лікарні.

Наказом №42-4-пв від 23.10.2002 року
позивачку переведено на посаду
молодшої медсестри (буфетниці)
неврологічного відділення Кіцманської
ЦРЛ.

Наказом №3-пв від 03.02.2003 року її
переведено на посаду молодшої
медсестри (сестри-господині)
неврологічного відділення Кіцманської
ЦРЛ.

Наказом №37-зв Кіцманської ЦРЛ від
13.12.2013 року ОСОБА_1 було звільнено з
займаної посади на підставі ст. 40 п. 4
КЗпП України за вчинення прогулу без
поважних причин .

Встановлено, що 25.11.2013 року ОСОБА_1 було
написано заяву про надання їй
відпустки без збереження заробітної
плати на 25.11.2013 року, яку було погоджено
з завідувачем неврологічного
відділення Кіцманської ЦРЛ ОСОБА_4 та
головним лікарем Кіцманської ЦРЛ
Залявським В.Д. і відповідно наказом
від 25.11.2013 року надана відпустка без
збереження заробітної плати на один
день.

З доповідних від 26 та 27 листопада 2013
року, написаних завідувачем
неврологічного відділення Кіцманської
ЦРЛ ОСОБА_4 та актів, складених складом
комісії від 26 та 27 листопада 2013 року
вбачається, що ОСОБА_1 була відсутня на
роботі протягом всього робочого часу 26
та 27 листопада 2013 року. Заяву про
надання їй відпустки без збереження
заробітної плати на 26 та 27 листопада 2013
року своєчасно не подала.

Після вчинення прогулу позивачкою була
подана заява про надання відпустки без
збереження заробітної плати на період
з 02.12.2013 року на п'ять календарних днів.
Інших заяв ОСОБА_1 не подавалося.

Ці обставини підтверджуються
дослідженими судом доказами та
показами свідків.

Пунктом 4 ст. 40 КЗпП України
передбачено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
прогулу (в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин.

Згідно ст. 147 КЗпП України звільнення за
прогул є дисциплінарним стягненням,
тому під час його застосування повинні
бути дотримані порядок і строки
накладання дисциплінарних стягнень.

Частиною 1 ст. 149 КЗпП України
передбачено, що до застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2 -5, 7 статті 40
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

З матеріалів справи вбачається, що
звільнення позивачки відбулося з
дотриманням зазначених вище вимог
закону. Від письмових пояснень ОСОБА_1
відмовилась та звільнена за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої вона була та була присутня
при розгляді даного питання.

Безпідставними є доводи апелянта про
те, що нею 25 листопада 2013 року було
подано заяву про надання відпустки без
збереження заробітної плати на період
з 25 листопада 2013 року по 06 грудня 2013
року, яку було погоджено завідуючою
неврологічного відділення ОСОБА_4, яку
було нею передано в приймальню
Кіцманської ЦРЛ секретарю-діловоду для
підпису головному лікарю, оскільки
ОСОБА_4 було допитано в якості свідка, з
показів якої вбачається, що зазначена
вище заява була подана позивачкою лише
28 листопада 2013 року, тобто після
вчинення прогулу 26 та 27 листопада 2013
року.

Згідно ст. 26 Закону України «Про
відпустки» за сімейними обставинами та
з інших причин працівнику може
надаватися відпустка без збереження
заробітної плати на термін,
обумовлений угодою між працівником та
власником або уповноваженим ним
органом, але не більше 15 календарних
днів на рік.

Для отримання відпустки без збереження
заробітної плати працівник подає
відповідну заяву на ім'я роботодавця.
Надання працівникові відпустки без
збереження заробітної плати
оформлюється наказом (розпорядженням)
роботодавця із зазначенням підстав
надання такої відпустки та її
тривалості.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Позивачем не було надано доказів про
подання нею відповідної заяви на ім'я
роботодавця для отримання відпустки
без збереження заробітної плати на 26
та 27 листопада 2013 року.

Безпідставними є посилання в
апеляційної скарзі на те, що суд
необ`єктивно оцінив покази свідків
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, оскільки
згідно ч. 1 ст. 63 ЦПК України показання
свідка - це повідомлення про відомі
йому обставини, які мають значення для
справи. Вказані вище свідки
підтвердили факт відсутності позивача
на робочому місці 26 та 27 листопада 2013
року без поважних причин. Покази
свідків підтверджуються дослідженими
судом письмовими доказами по справі.

Суд дав належну оцінку всім
наявним у справі доказам, та навів у
рішенні мотиви спростування кожного з
доводів, які наводилися.

Враховуючи зазначені обставини,
колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги є безпідставними,
висновків суду першої інстанції не
спростовують, а тому рішення є
законним та обґрунтованим, підстав для
його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України ,
колегія суддів ,-

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 24 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді :