У Х В А Л А

Іменем України

25 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
ЧУЖІ Ю.Г.

при секретарі ГОЛІНКО А.М.

за участю представника відповідача
Горват М.В. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Ужгороді
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк
України» (ПАТ «Промінвестбанк») про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Рахівського
районного суду від 16 квітня 2013 р., -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 р. ОСОБА_2 звернулася до суду
із зазначеним позовом до ПАТ
«Промінвестбанк», мотивуючи таким.
Позивачка мешкає в м. Рахові і з 15.09.2000 р.
по 14.09.2012 р. працювала у Філії
«Відділення Промінвестбанку в м.
Рахові Закарпатської області». Місто
Рахів віднесено до гірських населених
пунктів, позивачка з 06.06.2005 р. має статус
особи, яка проживає і працює на
території гірського населеного пункту.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
статус гірських населених пунктів в
Україні», п. 1 Постанови КМ України від
11.08.1995 р. № 648 «Про умови оплати праці
осіб, які працюють в гірських районах»,
посадовий оклад позивачки мав бути
підвищений на 25%. Позивачка за час
роботи у відповідача з моменту
отримання указаного статусу одержала
151633,31 грн заробітної плати без її
підвищення, що вимогам закону не
відповідає. Посилаючись на ці
обставини та уточнивши позовні вимоги,
позивачка остаточно просила стягнути з
відповідача на її користь заборговані
38195,83 грн за роботу в гірському
населеному пункті з відрахуванням із
зазначеної суми податкових і страхових
платежів.

Рішенням Рахівського районного суду
від 16.04.2013 р. у позові відмовлено.

ОСОБА_2 порушила в апеляції питання про
скасування рішення суду та задоволення
позову. На її думку, суд неправильно
застосував норми матеріального права,
а також неповно з'ясував обставини
справи, за якими банк є учасником
Генеральної угоди, укладеної між КМ
України, всеукраїнськими об'єднаннями
роботодавців та об'єднаннями
профспілок на 2008-2009 рр., а тому суд
необґрунтовано відмовив у позові.

У письмових запереченнях на апеляцію
відповідач вказує на її
необґрунтованість, просить скаргу
відхилити, рішення суду - залишити без
змін.

Ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 23.05.2013 р.
апеляцію ОСОБА_2 було відхилено,
рішення Рахівського районного суду від
16.04.2013 р. - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13.11.2013 р. ухвалу
Апеляційного суду Закарпатської
області від 23.05.2013 р. скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідача Горват М.В.,
яка апеляцію не визнала, розглянувши
справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК
України за відсутності позивачки,
обговоривши доводи сторін, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
такого.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив із відсутності
підстав для стягнення на користь
позиваки з банку заявлених у позові
коштів. Рішення суду відповідає
вимогам закону, обставинам справи та
ґрунтується на її матеріалах і доказах,
яким дано правильну оцінку.

Встановлено, що ОСОБА_2 з 15.09.2000 р. по
14.09.2012 р. працювала у ПАТ
«Промінвестбанк» на різних посадах у
Філії «Відділення Промінвестбанку в м.
Рахові Закарпатської області» і з
останньої посади старшого касира
сектору касових операцій операційного
відділу Рахівського безбалансового
відділення була звільнена на підставі
ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України у зв'язку зі
скороченням чисельності та штату
працівників. Позивачка працювала і
проживає в м. Рахові Закарпатської
області, яке за переліком, затвердженим
Постановою КМ України від 11.08.1995 р. № 647
«Про перелік населених пунктів, яким
надається статус гірських», має статус
гірського населеного пункту. 06.06.2005 р.
позивачці видано посвідчення серії
НОМЕР_1 громадянки, яка проживає і
працює на території гірського
населеного пункту. Найменший розмір
оплати праці позивачки зафіксований у
липні 2005 р. (453,15 грн), у подальшому
оплата праці стабільно підвищувалася,
у січні-лютому 2011 р. посадовий оклад
позивачки становив 2100,00 грн на місяць, у
березні 2011 р. - 2012 р. оклад становив 2300,00
грн на місяць, нарахована у цей період
заробітна плата складала від
найменшого показника 1095,24 грн у жовтні
2012 р. до найбільшого показника 6922,71 грн
у березні 2011 р., в інші місяці
найбільший рівень зарплати відповідав
розміру посадового окладу у 2300,00 грн. Ці
факти підтверджується записами в
трудовій книжці, копіями паспорта,
указаного посвідчення, довідками про
оплату праці та посадові оклади (а.с. 3-10,
13-17, 73), іншими матеріалами справи та
ніким не заперечуються.

Суд вірно констатував, що ОСОБА_2 згідно
із Законом України «Про статус
гірських населених пунктів в Україні»
(Закон № 56/95-ВР) та відповідними
підзаконними актами 06.06.2005 р. набула
статусу особи, яка проживає і працює на
території населеного пункту, якому
надано статус гірського. Поряд із цим,
суд врахував, що за змістом положень
ст.ст. 94, 95, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 3, 4, 15
Закону України «Про оплату праці» щодо
заробітної плати, мінімальної
заробітної плати як державної
соціальної гарантії, механізму оплати
праці на госпрозрахункових
підприємствах та доходів, інших
надходжень коштів як джерел для оплати
праці на таких підприємствах,
забезпечення оплати праці працівників,
що працюють на підприємствах,
розташованих у гірських населених
пунктах, ці підприємства здійснюють за
рахунок доходів від своєї діяльності.

Виходячи з положень ст. 6 Закону №
56/95-ВР, Кабінет Міністрів України
Постановою від 11.08.1995 р. № 648 «Про умови
оплати праці осіб, які працюють в
гірських районах» установив, що на
підприємствах, в установах,
організаціях та військових частинах,
розташованих на території населених
пунктів, яким надано статус гірських,
тарифні ставки і посадові оклади
працівників, військовослужбовців та
осіб рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ та Державної
кримінально-виконавчої служби,
визначені генеральною, галузевими та
регіональними угодами як мінімальні
гарантії в оплаті праці, а також
встановлені за рішенням Кабінету
Міністрів України або за його
дорученням, підвищуються на 25% (п. 1).

Скасовуючи ухвалу Апеляційного суду
Закарпатської області від 23.05.2013 р. та
направляючи справу на новий
апеляційний розгляд, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалі від 13.11.2013 р. зазначив, що суд
апеляційної інстанції не перевірив
доводів апеляції щодо підписання
головою профспілки працівників
Промінвестбанку України Генеральної
угоди між КМ України, всеукраїнськими
об'єднаннями організацій роботодавців
і підприємців та всеукраїнськими
профспілками та профоб'єднаннями на
2008-2009 роки, суд не встановив
взаємозв'язок цієї угоди з оплатою
праці позивачки та без дослідження
угоди дійшов передчасного висновку про
залишення рішення суду першої
інстанції без змін. Висновки і мотиви, з
яких скасовано рішення, є обов'язковими
для суду апеляційної інстанції при
новому розгляді справи (ст. 338 ч. 4 ЦПК
України).

Беручи до уваги період, протягом якого
позивачка працювала у відповідача
маючи статус особи, яка проживає і
працює на території гірського
населеного пункту (06.06.2005 р. - 14.09.2012 р.), і
незважаючи на те, що в апеляційній
скарзі позивачка посилалася тільки на
угоду на 2008-2009 рр., апеляційним судом
одержані тексти всіх Генеральних угод,
які укладалися в цей період між КМ
України, всеукраїнськими об'єднаннями
організацій роботодавців і
підприємців та всеукраїнськими
профспілками і профоб'єднаннями. Суд
також одержав від ПАТ «Промінвестбанк»
детальні письмові пояснення щодо
правової позиції з приводу стосунку до
справи відповідних Генеральних угод
(листи вих. № 107/07-05/135 від 18.04.2014 р. і №
107/07-05/139 від 24.04.2014 р.). Листом Федерації
роботодавців України від 17.05.2013 р. №
01-1-240 стверджується, що станом на 17.05.2013
р. ПАТ «Промінвестбанк» не входить до
складу Федерації (а.с. 125).

Зі змісту одержаних документів
випливає наступне.

19.04.2004 р. була укладена Генеральна угода
між КМ України, всеукраїнськими
об'єднаннями організацій роботодавців
і підприємців (Сторона власників) та
всеукраїнськими профспілками і
профоб'єднаннями (Сторона профспілок)
на 2004-2005 роки. ПАТ «Промінвестбанк» цю
угоду не підписувало, не є стороною чи
учасником угоди, у справі немає доказів
про те, що банк входив до числа
підприємств, установ і організацій,
інтереси яких представляли Федерація
роботодавців України, Спілка
підприємців малих, середніх і
приватизованих підприємств України та
Спілка орендарів і підприємців
України, які підписали угоду у складі
спільного представницького органу
Сторони власників.

15.04.2008 р. була укладена Генеральна угода
між КМ України, всеукраїнськими
об'єднаннями організацій роботодавців
і підприємців (Сторона власників) та
всеукраїнськими профспілками і
профоб'єднаннями (Сторона профспілок)
на 2008-2009 роки. ПАТ «Промінвестбанк» цю
угоду не підписувало, не є стороною чи
учасником угоди, у справі немає доказів
про те, що банк входив до числа
підприємств, установ і організацій,
інтереси яких представляли Федерація
роботодавців України, Всеукраїнська
асоціація роботодавців, Спілка
підприємців малих, середніх і
приватизованих підприємств України та
Спілка орендарів і підприємців
України, які підписали угоду як Сторона
власників.

09.11.2010 р. між Стороною власників в особі
КМ України та Спільного
представницького органу сторони
роботодавців на національному рівні та
Стороною профспілок в особі Спільного
представницького органу
всеукраїнських профспілок та
профспілкових об'єднань для ведення
колективних переговорів та
соціального діалогу на національному
рівні була укладена Генеральна угода
про регулювання основних принципів і
норм реалізації соціально-економічної
політики і трудових відносин в Україні
на 2010-2012 роки. ПАТ «Промінвестбанк» цю
угоду не підписувало, не є стороною чи
учасником угоди, у справі немає доказів
про те, що банк входив до переліку
всеукраїнських організацій та
об'єднань роботодавців, які відповідно
до Угоди про утворення Єдиного
представницького органу сторони
роботодавців для ведення колективних
переговорів і укладення угод від 15.10.2009
р. делегують відповідні повноваження
Спільному представницькому органу
сторони роботодавців на національному
рівні, а також входив до переліку
бізнес-асоціацій/організацій, які є
партнерами та/або асоційованими
членами відповідних об'єднань, що
входять до складу Спільного
представницького органу сторони
роботодавців на національному рівні,
який підписав угоду як Сторона
власників.

ПАТ «Промінвестбанк» не входило до
переліків профспілок та профоб'єднань -
суб'єктів вищезгаданих Генеральних
угод. Угоди на 2004-2005 рр. і на 2008-2009 рр.
серед інших учасників з боку
профспілок підписувала Голова
Професійної спілки працівників
Промінвестбанку України ОСОБА_4. Однак,
доводи про те, що голова профспілки
підписувала угоди від імені ПАТ
«Промінвестбанк» не відповідають
дійсним обставинам, оскільки та
підписувала угоди від імені
профспілки, а не від імені банку,
будь-яких доказів уповноваження банком
цієї особи підписувати угоди від імені
банку у справі немає.

Доказів укладення Генеральної угоди,
аналогічної вищевказаним, на 2006-2007 рр.
немає, за змістом абзацу п'ятого
«Загальних положень» Генеральної
угоди на 2004-2005 рр. ця угода діє з дня
підписання до укладення нової або
перегляду чинної угоди.

Відтак, міркування про те, що ПАТ
«Промінвестбанк» є суб'єктом
відповідних Генеральних угод,
необґрунтовані, такими угодами не
визначалися як конкретні розміри
тарифних ставок і посадових окладів,
так і ставки та оклади працівників
власне банку як мінімальні гарантії в
оплаті праці, а фактичний посадовий
оклад позивачки був більш ніж на 25%
вищим за встановлені у відповідні
періоди розміри мінімальної
заробітної плати. Тож на відповідача не
можуть покладатися обов'язки, що
передбачені цими угодами чи випливають
з їх змісту. Відсутні й будь-які
посилання та докази щодо участі банку в
галузевих і/або регіональних угодах.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно застосував до спірних
правовідносин норми законодавства про
оплату праці з урахуванням положень
законодавства про статус гірських
населених пунктів, якими вони
регулюються. Рішення суду враховує
обов'язкову для застосування (ст. 214 ч. 2,
ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України) правову позицію
Верховного Суду України, висловлену у
Постанові від 06.02.2013 р. у справі за
позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Промінвестбанк»
про стягнення невиплаченої заробітної
плати, згідно із якою, зокрема, оплата
праці працівників госпрозрахункових
підприємств, розташованих у гірських
населених пунктах, повинна визначатись
з урахуванням норм КЗпП України та
Закону України «Про оплату праці», а
положення п. 1 Постанови КМ України від
11.08.1995 р. № 648 слід розглядати як
загальний підхід до обчислення
підвищення тарифних ставок та
посадових окладів працівників, які
працюють на таких підприємствах, а не
визначення кола осіб, які претендують
на таку виплату, при цьому слід
враховувати, що на 25% підвищуються
тарифні ставки і посадові оклади
працівників, які визначені
генеральною, галузевими та
регіональними угодами як мінімальні
гарантії в оплаті праці, а також
встановлені за рішенням КМ України або
за його дорученням.

Суд першої інстанції не мав підстав для
задоволення необґрунтованого та
недоведеного позову, ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального права,
рішення відповідає нормам
процесуального права (ст.ст. 10, 11, 57-60,
212-215 ЦПК України), доводи апеляції цього
не спростовують, тому на підставі ст. 308
ЦПК України скаргу слід відхилити,
рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
рішення Рахівського районного суду від
16 квітня 2013 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскар жена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді