Справа № 489/2299/14-ц
Номер провадження 4-с/489/26/14
Ухвала

Іменем України

30 квітня 2014 року
місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на постанову
Центрального відділу ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження,

встановив

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду зі скаргою на постанову
державного виконавця Центрального
ВДВС ММУЮ Дзюба О. В. від 20.03.2014 про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник
зазначає, що рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 13.01.2010 з
неї на користь ПАТ "Всеукраїнський
акціонерний банк" стягнуто
заборгованість за кредитним договором
№ 120Б від 05.06.2008 в сумі 15 288,83 грн.,
судовий збір в розмірі 152,89 грн. та ІТЗ в
розмірі 120,00 грн. Однак, сума стягнення,
яка зазначена в постанову державного
виконавця не відповідає сумі, вказаній
в рішенні суду.

Посилаючись на викладене скаржник
просила суд відмінити постанову
державного виконавця Центрального
ВДВС ММУЮ Дзюба О. В. від 20.03.2014 про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, як таку що не
відповідає вимогам Закону України "Про
виконавче провадження".

В судовому засіданні скаржник
підтримала вимоги скарги, посилаючись
на обставини викладені в ній.

Державний виконавець Центрального
ВДВС ММУЮ в судовому засіданні вимоги
скарги не визнала, надала письмові
заперечення проти скарги.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали скарги та
цивільної справи № 2-1445/2010, судом
встановлено такі обставини.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення порушено їх права чи
свободи.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України та ст.14 ЦПК України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13.01.2010 позовні вимоги ВАТ
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" до
ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задоволено, з ОСОБА_1, ОСОБА_4 в
солідарному порядку на користь ВАТ
"Всеукраїнський Акціонерний Банк"
стягнуто суму у розмірі 15 288,83 грн. в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 120Б від 05.06.2008,
судовий збір у розмірі 152,89 грн. та ІТЗ в
розмірі 120 грн.

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 01.03.2010
зазначене рішення суду залишено без
змін.

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 07.04.2014
зазначене рішення суду залишено без
змін.

На виконання вищезазначеного рішення
суду, 19.03.2010 Ленінським районним судом
м. Миколаєва виданий відповідний
виконавчий лист про стягнення у
солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на
користь ВАт "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" заборгованості за
кредитним договором № 120Б від 05.06.2008 в
сумі 15 288,83 грн. Судові витрати: судовий
збір - 1 700 грн. та ІТЗ - 30 грн., всього - 17
018,83 грн.

05.03.2014 Центральним ВДВС ММУЮ винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження № 43226467 та як вбачається з
неї боржнику надано строк для
самостійного виконання рішення до 7
днів з моменту винесення постанови.

12.03.2014 Центральним ВДВС ММУЮ винесено
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору у розмірі 1 701,88 на
підставі ст. 28 Закону України "Про
виконавче провадження", оскільки
боржником у наданий строк виконавчий
лист не виконано.

20.03.2014 Центральним ВДВС ММУЮ винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Оскільки, згідно виконавчому листу з
боржника підлягає стягненню сума боргу
в розмірі 17 018,83 грн., то відповідно
держаним виконавцем вірно визначено
розмір виконавчого збору - 1 701,88 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України
"Про виконавче провадження" арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 57 Закону
України "Про виконавче провадження"
арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

Відповідно до ч. 3 ст. 57 Закону України
"Про виконавче провадження"
постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

В постанові державного виконавця від
20.03.2014 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
зазначено, що арешт накладено на все
рухоме та нерухоме майно, що належить
боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення
стягнення - 18 800,71 грн., хоча розмір боргу
за виконавчим листом (17 018,83 грн.) разом
із сумою виконавчого збору (1 701,88 грн.)
складають - 18 720 грн. 71 коп.

Тобто державним виконавцем накладено
арешт на суму що перевищує суму вказану
у виконавчому листі та суму
виконавчого збору.

Державний виконавець в судовому
засіданні пояснила, що різниця 80 грн. це
витрати пов"язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, однак
пояснити чим регламентовано стягнення
саме 80 грн. та на якій підставі
визначена така сума та включена до
розміру в межах якого накладається
арешт пояснити не змогла.

Державний виконавець при виконанні
рішень повинен діяти на підставі, в
межах повноважень та у спосіб,
встановлений Конституцією та законами
України.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про те, що постанова від 20.03.2014 про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження підлягає
скасуванню.

Керуючись ст. ст. 383-386 ЦПК України суд

ухвалив

Скаргу ОСОБА_1 на постанову
Центрального відділу ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
задовольнити.

Скасувати постанову від 20.03.2014 про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, винесену
державним виконавцем Центрального
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції у виконавчому провадженні №
42326467.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Ленінський районний суд
міста Миколаєва протягом п"яти днів з
моменту її проголошення, а особою, яка
не була присутня при проголошенні - з
дня отримання її копії.

Суддя
В. В.
Кокорєв