інстанції - Алфьоров А. М.Номер
провадження 22-ц/788/723/14 Суддя-доповідач -
Хвостик С. Г. Категорія - 55
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Дубровної В. В., Таран С. А.,

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційні
скарги ОСОБА_3 та Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Саламандра - Україна»

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 12 березня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Саламандра -
Україна», третя особа: Публічне
акціонерне товариство «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Сумського обласного управління
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України», про
визнання недійсним пункту договору
добровільного страхування наземного
транспорту, стягнення страхового
відшкодування і штрафних санкцій, -

в с т
а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернувся із
вказаними вимогами, які в подальшому
уточнював, до ПрАТ «Страхова компанія
«Саламандра - Україна», мотивуючи їх
тим, що 30 серпня 2007 року між ним та цим
відповідачем був укладений договір
добровільного страхування наземного
транспорту №31/2000, а саме: належного
йому автомобіля LEXUS LX-470, реєстраційний
номер НОМЕР_1. Вигодонабувачем за
договором страхування є ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі
Сумського облуправління банку, як
філії, оскільки більша частина коштів
за придбаний ним автомобіль була
сплачена за рахунок кредиту,
отриманого по договору від цього банку.

07 жовтня 2007 року невстановлена особа
незаконно заволоділа належним йому
автомобілем, який знаходився на
автостоянці по вул. Ентузіастів, 1 в м.
Києві, а вже 08 жовтня 2007 року він
звернувся до відповідача із заявою про
страховий випадок. 16 жовтня 2007 року за
його заявою слідчим СВ Дніпровського
РУ ГУ МВС України в м. Києві було
порушено кримінальну справу по факту
незаконного заволодіння
вищезазначеним автомобілем, а 14 грудня
2007 року досудове слідство в
кримінальній справі постановою
слідчого було зупинено.

27 лютого 2008 року страхова компанія
добровільно сплатила вигодонабувачу
частину страхового відшкодування в
розмірі 113210,90 грн., а загальна сума
страхового відшкодування
вигодонабувачу була визначена
рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 23 квітня 2009 року, яким з
позивача на користь ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі Філії -
Сумське облуправління ВАТ «Ощадбанк»
була стягнута заборгованість за
кредитним договором в сумі 418994,82 грн.
Позивач вважав, що при укладенні
договору страхування відповідач
порушив його права в частині вирішення
питання про повернення остаточної суми
страхового відшкодування і до цього
часу не сплатив всю суму страхового
відшкодування, у зв'язку з чим, окрім
виконання цього зобов'язання, має
заплатити і штрафні санкції. В
остаточному варіанті позову ОСОБА_3
просив визнати недійсним підпункт 23.19
пункту 23 договору страхування
наземного транспорту № 31/2000 від 30
серпня 2007 року в частині визначення
терміну сплати остаточної суми
страхового відшкодування після
закінчення строку попереднього
розслідування органами МВС; стягнути з
ПрАТ «Страхова компанія
«Саламандра-Україна» на його користь
418994,82 грн. страхового відшкодування
шляхом перерахування цих коштів на
рахунок вигодонабувача за договором
страхування: Філії - Сумського
обласного управління ПАТ «Державний
ощадний банк України»; стягнути з ПрАТ
«Страхова компанія
«Саламандра-Україна» на його користь
суму страхового відшкодування - 53089,28
грн., так як у суму купівлі викраденого
автомобіля він вклав і свої особисті
кошти, пеню за несвоєчасну виплату
страхового відшкодування в розмірі
172310,69 грн., збитки в розмірі 71370,57 грн.,
які виникли внаслідок сплати ним банку
відсотків за користування кредитом, а
також три відсотки річних від
простроченої суми у розмірі 85828,77 грн.
та суму, на яку збільшилась сума боргу з
врахуванням індексу інфляції у розмірі
282306,29 грн., за порушення грошового
зобов'язання, і пеню за прострочення
надання послуги відповідно до Закону
України «Про захист прав споживачів» у
розмірі 1554900,86 грн. та витрати на
правову допомогу.

Справа розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Ковпаківського
районного суду м. Суми від 12 березня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Саламандра - Україна» на користь
ОСОБА_3 страхове відшкодування у
розмірі 336037 грн. 10 коп. шляхом
перерахування цих коштів на рахунок
вигодонабувача за договором
страхування Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі філії - Сумського
обласного управління Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» на виконання
зобов'язань по кредитному договору №
1725 від 30 серпня 2007 року.

Відмовлено у задоволенні іншої частини
позовних вимог.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Саламандра - Україна» на користь
держави судовий збір у розмірі 3360 грн. 37
коп.

Вказане рішення суду сторони оскаржили
в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду першої інстанції
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що позивач не
погоджується з розрахунком суми
страхового відшкодування, визначеного
судом першої інстанції, оскільки в
ньому не врахована погоджена
відповідачем страхова сума, яка має
бути повернута вигодонабувачу, а також
не враховані його інтереси щодо
стягнення і на його користь страхового
відшкодування, оскільки викрадений
автомобіль був куплений, окрім
кредитних коштів, і за його кошти також.

Що стосується позовних вимог в частині
визнання недійсним п.п.23.19 пункту 23
договору страхування наземного
транспорту, то на думку позивача,
недійсність вказаного пункту договору
полягає в тому, що термін виплати
остаточної суми страхового
відшкодування не визначений ані
конкретною календарною датою, ані
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати, що свідчить про його
невідповідність вимогам закону.

Позивач також не погоджується з
рішенням суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні вимог
позову про стягнення на його користь
штрафних санкцій за порушення договору
страхування у вигляді пені, трьох
відсотків річних та інфляційних втрат,
а також збитків, які він поніс,
сплачуючи банку проценти за
користування кредитом, оскільки
підстави для стягнення таких сум прямо
передбачені законодавством України, а
також про це йдеться в укладеному
сторонами договорі страхування.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова
компанія «Саламандра - Україна»,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що термін «попереднє
розслідування» вживається в юридичній
літературі, у зв'язку з чим відсутні
підстави для визнання оспорюваного
позивачем пункту договору страхування
недійсним через вживання цього терміну
у значенні закінчення строку
попереднього розслідування.

Крім того, як вказав відповідач, судом
першої інстанції не враховано, що
ОСОБА_3 є неналежним позивачем у даній
справі, так як не надав суду тих
документів, якими б підтверджувалась
наявність повноважень у начальника
філії - Сумського обласного управління
АТ «Ощадбанк» щодо надання позивачу
дозволу на звернення до суду з даним
позовом до ПрАТ «СК «Саламандра -
Україна».

Відповідач вважає також
безпідставними та необґрунтованими і
самі позовні вимоги в частині
стягнення на користь позивача
страхової суми та індексу інфляції,
пені, трьох відсотків річних, збитків
та витрат на правову допомогу, оскільки
вони не ґрунтуються на законі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_3 і представника третьої
особи ПАТ «Державний ощадний банк
України» Міхнової О.В. про задоволення
апеляційної скарги цього позивача і
відхилення апеляційної скарги
відповідача, пояснення представника
відповідача ПрАТ «Страхова компанія
«Саламандра - Україна» Муньки О.М. про
задоволення саме їх апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Саламандра
- Україна» необхідно відхилити, а
апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
30 серпня 2007 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір № 1725, за
яким останній отримав кредит в сумі 499000
грн. для здійснення оплати за
автомобіль Тойота «Лексус», який був
ним придбаний відповідно до договору
купівлі-продажу № 29/08 від 29 серпня 2007
року за 616100 грн., з яких 117100 грн.
покупець заплатив продавцю того ж дня,
тобто 29 серпня 2007 року, на строк до 30
серпня 2014 року (т.1, а.с.28-29, 30, 31, 32-38). При
цьому сторони кредитного договору
зобов'язалися виконувати умови цього
правочину.

Того ж дня, тобто 30 серпня 2007 року, між
Сумською філією ПАТ «Страхова компанія
«Саламандра-Україна» та ОСОБА_3 був
укладений договір добровільного
страхування належного йому автомобіля
LEXUS LX-470, реєстраційний номер НОМЕР_1,
відповідно до якого страховик
(страхова компанія) зобов'язався у разі
настання страхового випадку, який
передбачений цим договором, здійснити
виплату страхового відшкодування у
межах страхової суми згідно з умовами
цього договору (п.1). Вигодонабувачем за
договором страхування виступило
Сумське обласне управління ВАТ
«Державний ощадний банк України», як
філія юридичної особи. 30 серпня 2007 року
ОСОБА_3 сплатив страховий платіж за цим
договором в сумі 25876,20 грн. (т.1, а.с.15, 21-22,
179-181, 182).

07 жовтня 2007 року на території
автостоянки по вул. Ентузіастів, 1 в м.
Києві невстановлена особа незаконно
заволоділа автомобілем, який належить
позивачеві.

З цього приводу, виконуючи умови
договору, 08 жовтня 2007 року ОСОБА_3
звернувся до страхової компанії із
заявою про страховий випадок (т.1,
а.с.16-18), а також звернувся до
правоохоронних органів, у зв'язку з чим
постановою слідчого СВ Дніпровського
ГУ МВС України в м. Києві від 16 жовтня 2007
року по факту незаконного заволодіння
автомобілем позивача була порушена
кримінальна справа за ознаками
злочину, передбаченого ст.289 ч.2 КК
України (т.1, а.с.19, 23, 24).

Листом від 11 грудня 2007 року за № 56
Сумська філія ПАТ «Страхова компанія
«Саламандра-Україна» повідомила
ОСОБА_3, що ним повністю виконані умови
договору стосовно надання документів,
необхідних для визнання події угону
автомобіля LEXUS LX-470, реєстраційний номер
НОМЕР_1, страховим випадком (т.1, а.с.25).

Постановою слідчого СВ Дніпровського
РУ ГУ МВС України в м. Києві від 14 грудня
2007 року досудове слідство по
кримінальній справі № 04-16798 зупинено,
оскільки не встановлена особа, яка
вчинила злочин (т.1, а.с.20).

21 січня 2008 року відповідач листом № 078
повідомив ОСОБА_3 про проведення
власного розслідування причин,
обставин та наслідків зникнення
автомобіля, у зв'язку з чим відклав
строк прийняття рішення щодо виплати
страхового відшкодування, посилаючись
на пункт 23.19 Договору, відповідно до
якого, у разі проведення власного
розслідування Страховик має право
відстрочити виплату першої частини
страхового відшкодування, або
прискорити виплату і здійснити її всю
однією сумою за умови письмової згоди
вигодонабувача (т.1, а.с.27).

27 лютого 2008 року відповідач, як
страховик, добровільно сплатив
вигодонабувачу (третій особі) авансову
суму страхового відшкодування в
розмірі 113210,90 грн. відповідно до його
письмового звернення від 20 листопада
2007 року за № 23-11/1341 (т.2, а.с.28), що
підтверджується листом останнього №
20-10-7/224/1993 від 08 травня 2008 року (т.1, а.с.42) ,
що також підтверджується відповідним
платіжним дорученням № 123 від 27 лютого
2008 року (т.1, а.с.250).

Заочним рішенням Ковпаківського
районного суду м. Суми від 23 квітня 2009
року задоволено позов ВАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Сумського облуправління ВАТ
«Державний ощадний банк України» і
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ВАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Сумського облуправління
ВАТ «Державний ощадний банк України»
заборгованість за кредитним договором
№ 1725 від 30 серпня 2007 року в сумі 418994,82
грн. (т.1, а.с.40, 43-45, 249).

Згідно повідомлення третьої особи,
заочне рішення суду від 23 квітня 2009
року не виконано. Більше того, відсотки
за користування кредитом не
нараховуються з 22 січня 2009 року, що
узгоджено в додатковому договорі між
позивачем та банком за № 2 від 21 січня
2009 року (т.2, а.с.35).

Остаточну суму страхового
відшкодування відповідач не сплатив,
що і стало підставою для звернення
ОСОБА_3 в суд з даним позовом.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач, як страховик, безпідставно
не провів остаточну виплату страхового
відшкодування, чим порушив взяті на
себе зобов'язання за договором
страхування, у зв'язку з чим стягнув на
користь позивача невиплачену суму
страхового відшкодування відповідно
до розрахунку страхового
відшкодування до страхового акту №
2341.10.07 від 26 лютого 2008 року в сумі 336037
грн. 10 коп. (т.2, а.с.31) шляхом
перерахування цих коштів на рахунок
вигодонабувача за договором
страхування.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині визнання недійсним
пункту договору страхування щодо
визначення терміну сплати остаточної
суми страхового відшкодування, суд
першої інстанції послався на
безпідставність такої вимоги.

Відмовляючи у задоволенні решти
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов висновку про їх
необґрунтованість, оскільки правом
вимоги щодо стягнення штрафних санкцій
та інших коштів наділений лише
вигодонабувач, яким позивач не є.

Проте, повністю з такими висновками
суду першої інстанції колегія суддів
погодитись не може, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Виходячи з вимог ч.ч.1, 5 ст.203, ст.215 ЦК
України, підставами недійсності
правочину є недодержання стороною в
момент його вчинення вимог ЦК України,
інших актів цивільного законодавства;
якщо правочин не спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Вимогами ч.ч.1, 2 ст.251 ЦК України
визначено поняття строку та терміну,
відповідно до яких строком є певний
період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Терміном є певний момент у часі, з
настанням якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Згідно зі ст.ст.252, 253 ЦК України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати.

Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Пунктом 23.19 договору добровільного
страхування наземного транспорту №
31/2000 від 30 серпня 2007 року, укладеного
між ОСОБА_3 та ПАТ «СК Саламандра -
Україна» передбачено, що у разі
викрадення або фактичної загибелі
транспортного засобу страхове
відшкодування виплачується, як
правило, на поточний рахунок
вигодонабувача, або при наявності
письмової згоди вигодонабувача,
страхувальнику. Розмір виплати
страхового відшкодування визначається
страховою сумою з врахуванням умов
договору страхування. При цьому дія
договору страхування припиняється.

Стосовно страхових випадків, в зв'язку
з якими порушена кримінальна справа
(викрадення, протиправні дії третіх
осіб), страхова виплата проводиться
двома частинами.

Перша частина в розмірі 30% страхового
відшкодування виплачується після
надання страхувальником довідки
органу МВС щодо відкриття кримінальної
справи по факту протиправних дій
третіх осіб в термін, визначений п.23.24
цього договору. Остаточна виплата
страхового відшкодування проводиться
після закінчення строку попереднього
розслідування органами МВС (що
підтверджується наданням довідки про
припинення або зупинення провадження
по даній справі).

Отже, на думку колегії суддів,
визначення у договорі добровільного
страхування моменту настання
остаточної виплати страхового
відшкодування вказівкою, що остаточна
виплата страхового відшкодування
проводиться після закінчення строку
попереднього розслідування органами
МВС (що підтверджується наданням
довідки про припинення або зупинення
провадження по даній справі) не
підпадає ні під поняття «строку», ані
під поняття «терміну», про що йдеться у
ст.ст.251, 252 ЦК України, оскільки
настання того моменту не пов'язується
ні з конкретною календарною датою, ані
з подією, яка має неминуче настати, а
також не спрямовано на реальне
настання правових наслідків,
пов'язаних з виплатою страхового
відшкодування, так як розшук винної у
викраденні автомобіля позивача особи
може відбуватись довго, що впливатиме і
на процес досудового слідства, у
зв'язку з чим вказаний пункт договору
добровільного страхування наземного
транспорту необхідно визнати
недійсним.

Внаслідок недійсності вказаного
пункту договору страхування
відповідач повинен здійснити виплату
страхового відшкодування, виходячи із
загальних строків, передбачених
п.п.18.4.4, 23.22, 23.24 цього договору (т.1,
а.с.179-181).

Виходячи з матеріалів справи, пунктом
4.1 договору добровільного страхування
наземного транспорту № 31/2000 від 30
серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3
та ПрАТ «СК Саламандра - Україна»
передбачено, що викрадення
транспортного засобу є страховим
випадком.

Оскільки це так, тоді відповідно до п.1
цього договору страховик (відповідач)
зобов'язався здійснити виплату
страхового відшкодування у межах
страхової суми згідно з умовами цього
договору.

Враховуючи, що матеріалами справи
доведено, що позивач повністю виконав
умови договору стосовно надання
відповідачу документів, необхідних для
визнання події угону належного йому
автомобіля страховим випадком, тому
висновок суду першої інстанції про
обов'язок відповідача провести
остаточну виплату страхового
відшкодування є законним і
обґрунтованим (ст. 979 ЦК України та ст.16
Закону України «Про страхування»), а
доводи апеляційної скарги відповідача
про протилежне нічим не підтверджені.

Також не заслуговують на увагу колегії
суддів доводи апеляційної скарги ПрАТ
«СК Саламандра - Україна» про те, що
ОСОБА_3 не є належним позивачем у даній
справі з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст. 985 ЦК України
страхувальник має право при укладенні
договору страхування призначити
фізичну або юридичну особу для
одержання страхової виплати
(вигодонабувача), а також замінювати її
до настання страхового випадку, якщо
інше не встановлено договором
страхування.

Зазначене положення міститься і в ст.3
Закону України «Про страхування».

Відповідно до ч.2 ст.636 ЦК України
виконання договору на користь третьої
особи може вимагати як особа, яка
уклала договір, так і третя особа, на
користь якої передбачено виконання,
якщо інше не встановлено договором або
законом чи не випливає із суті
договору.

Виходячи з умов договору страхування,
страховик письмово повідомляє
вигодонабувача про прийняте рішення по
сплаті страхового відшкодування
(п.18.4.7), а вигодонабувач має право
отримати страхове відшкодування у
розмірі заборгованості по кредитному
договору і направити його для
погашення цієї заборгованості
страхувальника із зазначенням
рахунків, на які страховик має
перерахувати страхове відшкодування
(п.п.18.5, 20.4, 23.9).

Крім того, сам страхувальник (позивач
по справі) також має право отримати
страхове відшкодування на умовах цього
договору (п.18.5 договору).

Отже, матеріалами справи доведено, що
позивач має право вимоги до
відповідача, виходячи із предмета його
позову, оскільки вигодонабувач наділив
його такими повноваженнями, про що
свідчить його відповідний лист на ім'я
позивача (т.2, а.с.23), який сумнівів у
колегії суддів стосовно наявності
таких повноважень у керівника філії
банку, що був уповноважений так діяти
на підставі довіреності від юридичної
особи (т.1, а.с.255), а також його
повноважень згідно з Положенням про
філію - Сумське обласне управління ВАТ
«Державний ощадний банку України» та
посадовою інструкцією на начальника
філії - Сумського обласного управління
АТ «Ощадбанк» Радченка О.В., не
викликає.

Також колегія суддів враховує зміст
самого договору страхування,
відповідно до якого позивач визначив
вигодонабувачем саме філію - Сумське
обласне управління ВАТ «Державний
ощадний банку України».

В той же час, на думку колегії суддів,
дійшовши обґрунтованого висновку про
стягнення з відповідача страхового
відшкодування, суд першої інстанції
неправильно визначив його розмір, а
також не розібрався з порядком та
умовами його виплати, виходячи з
наступного.

Згідно з п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, п.3 ч.1
ст.20 Закону України «Про страхування»
страховик зобов'язаний при настанні
страхового випадку здійснити страхову
виплату або виплату страхового
відшкодування у передбачений
договором строк. Страховик несе
майнову відповідальність за
несвоєчасне здійснення страхової
виплати (страхового відшкодування)
шляхом сплати страхувальнику
неустойки (штрафу, пені), розмір якої
визначається умовами договору
страхування або законом.

Як передбачено положеннями ст.16 Закону
України «Про страхування» договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Частиною 2 ст.8 Закону України «Про
страхування» визначено, що страховий
випадок - подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п.п.23.22, 23.24 договору
страхування страховик приймає рішення
про виплату і складає страховий акт або
відмовляє у виплаті страхового
відшкодування з письмовим
обґрунтуванням причин відмови
протягом 15 робочих днів з дати
отримання страховиком всіх належним
чином оформлених документів,
необхідних для визначення страхового
випадку (розділ 20 цього договору) та
визначення розміру збитку (п.23.1 - 23.6
цього договору), а також документів,
отриманих страховиком в процесі
розслідування та повідомляє про це
письмово вигодонабувача протягом 2-х
робочих днів від дати прийняття
рішення про виплату страхового
відшкодування.

Виплата страхового відшкодування
здійснюється не пізніше 5 робочих днів
від дати складання страхового акта.

Пунктами 23.1, 23.3, 23.3.3, 23.3.7, 23.6 договору
страхування передбачено, що визначення
розміру збитку та розрахунок
страхового відшкодування проводяться
страховиком на підставі всіх
необхідних для цього документів,
перелік і необхідність яких в кожному
конкретному випадку визначається
страховиком.

Розмір страхового відшкодування
визначається страховиком на дату
настання страхового випадку, виходячи
із фактичного розміру прямого збитку
згідно з п. 23.4 - 23.6 цього Договору, з
наступним врахуванням умов цього
договору страхування і обставин, що
склалися на дату страхового випадку, в
порядку, передбаченому п. 23.1 - 23.3.10 цього
Договору.

Із розміру страхового відшкодування
вираховується сума безумовної
франшизи, передбаченої договором
страхування.

Розрахована згідно з п.23.3.1 - 23.3.7 цього
Договору сума становить суму
страхового відшкодування по даному
страховому випадку.

У разі викрадення транспортного засобу
розмір прямого збитку визначається
розміром його дійсної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи,
ринкова вартість транспортного засобу
Lexus LX 470, який належав позивачу, станом
на момент викрадення 07 жовтня 2007 року
складала 480053,00 грн., про що свідчить
звіт № 363 про оцінку майна від 12 лютого
2008 року (т.2, а.с.30).

Таку ж суму у вигляді страхового
відшкодування визначив і страховик,
про що зазначено у його розрахунку до
страхового акту № 2341.10.07, затвердженою
головою правління страховика 26 лютого
2008 року, де також вказана і сума
франшизи по договору у розмірі 30805 грн.
(т.2, а.с.31).

Таким чином, розмір страхового
відшкодування за вирахуванням суми
франшизи становить 449248,00 грн. (480053,00 грн.
- 30805,00 грн.).

Однак, враховуючи, що заочним рішенням
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 23 квітня 2009 року, що набрало
законної сили, з ОСОБА_3 на користь ВАТ
«Державний ощадний банк України»
стягнуто заборгованість за кредитним
договором № 1725 від 30 серпня 2007 року в
сумі 418994,82 грн. і згідно наданої Філією -
Сумське обласне управління ПАТ
«Державний ощадний банк України»
довідки № 26-12/430 від 04 вересня 2013 року за
даним кредитним договором відсотки не
нараховуються з 22 січня 2009 року, а також
приймаючи до уваги те, що відповідачем
сплачено вигодонабувачу першу частину
страхового відшкодування в розмірі 113210
грн. 90 коп. (т.1, а.с.42, 43-45; т.2 а.с.35), тому з
відповідача ПрАТ «Страхова компанія
«Саламандра - Україна» на користь
ОСОБА_3 необхідно стягнути остаточну
виплату страхового відшкодування
шляхом перерахування тих коштів на
рахунок вигодонабувача за договором
страхування ПАТ «Державний ощадний
банк України» в особі філії - Сумського
обласного управління ПАТ «Державний
ощадний банк України» для виконання
зобов'язань по кредитному договору №
1725 від 30 серпня 2007 року в сумі 305783 грн. 92
коп. (418994,82 грн. - 113210,90 грн.).

Отже, вигодонабувач має право отримати
страхове відшкодування у розмірі
заборгованості по кредитному договору
(п.18.5 договору страхування) (113210 грн. 90
коп. + 305783 грн. 92 коп. = 418994,82 грн.)

Крім того, відповідно до п. 18.1.5 договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 31/2000 від 30 серпня 2007 року
страхувальник також має право отримати
страхове відшкодування на умовах цього
договору.

За таких обставин, враховуючи, що сума
страхового відшкодування становить
449248,00 грн., а заочним рішенням
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 23 квітня 2009 року з ОСОБА_3 на користь
ВАТ «Державний ощадний банк України»
стягнуто заборгованість за кредитним
договором в сумі 418994,82 грн., тобто, сума
страхової виплати є більшою, ніж має
отримати вигодонабувач, отже, на
користь позивача підлягає стягненню
сума страхового відшкодування в
розмірі 30253 грн. 18 коп. (449248,00 грн. - 418994,82
грн.).

Також, виходячи з матеріалів справи, з
яких убачається, що страховик
безпідставно порушив строки складання
страхового акта, так як власне
розслідування щодо страхового випадку
він проводив без письмового погодження
вигодонабувача (п.23.19 договору
страхування), оскільки доказів про
зворотнє він не надав, тим самим, на
думку колегії суддів, він порушив
зобов'язання за договором
добровільного страхування наземного
транспорту і своєчасно не сплатив
страхове відшкодування позивачу, у
зв'язку з чим повинен нести
відповідальність у вигляді сплати пені
у розмірі 0,1% несплаченого в строк
страхового відшкодування за кожний
день прострочки відповідно до вимог
п.18.4.4 Договору, а також в межах
заявлених позовних вимог, в сумі 11042
грн. 41 коп. (30253,18 грн. * 0,1% * 365 днів) / 100%, що
визначив позивач у позові).

Крім того, виходячи з позовних вимог,
відповідач в силу положень ч.2 ст.625 ЦК
України як боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, має
нести відповідальність у вигляді
сплати суми боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, виходячи
із заявлених позовних вимог, а саме:

1) інфляційні (за період з 27
листопада 2007 року, коли відповідач мав
скласти страховий акт, по 21 травня 2013
року, що визначив позивач у позові)

(30253,18 грн. * 1,598 як сукупний індекс
інфляції за весь період) - 30253,18 = 18091 грн.
40 коп.;

2) 3% річних (за період з 27 листопада
2007 року по 16 грудня 2013 року, як визначив
позивач)

(30253,18 грн. * 2212 днів * 3%) / 100%) / 365 днів = 5500
грн. 28 коп.

Отже, із зазначеного вбачається, що
доводи апеляційної скарги позивача
підлягають частковому задоволенню, так
як ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні частини вимог позову або
задовольняючи їх частково, суд першої
інстанції допустився помилок.

Що стосується доводів апеляційної
скарги ОСОБА_3 щодо неправильного
вирішення судом першої інстанції
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача збитків у вигляді сплати
позивачем відсотків по кредиту та пені,
а всього на загальну суму 71370,57 грн., то
вказані вимоги, з чим погоджується
колегія суддів, не підлягають
задоволенню, оскільки понесені
позивачем витрати на погашення кредиту
не є збитками в розумінні ст.22 ЦК
України, а є його зобов'язанням, взятим
на себе при укладенні із банком
кредитного договору на отримання
коштів для придбання автомобіля і
вказані витрати позивач ніс би
незалежно від того, чи настав би
страховий випадок, чи ні.

Також не підлягають задоволенню доводи
апеляційної скарги позивача стосовно
стягнення на його користь пені за
прострочення надання відповідачем
послуги відповідно до вимог Закону
України «Про захист прав споживачів», з
чим правильно визначився суд першої
інстанції, відмовивши у задоволенні
вказаної позовної вимоги, оскільки
спірні правовідносини виникли між
сторонами щодо виплати страхового
відшкодування на підставі договору
страхування і відносяться до
зобов'язальних правовідносин у сфері
страхування, тому дія Закону України
«Про захист прав споживачів» в частині
стягнення пені на відносини в сфері
страхування не розповсюджується.

Щодо доводів апеляційної скарги
позивача в частині відмови суду у
стягненні на його користь витрат на
правову допомогу, то вони також
задоволенню не підлягають, оскільки
відповідно до ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Позивач не надав, а матеріали справи не
містять належних та допустимих доказів
на підтвердження факту понесення ним,
що б було документально підтверджено,
судових витрат на правову допомогу, у
зв'язку з чим підстави для такого
відшкодування судом апеляційної
інстанції відсутні, враховуючи, що і в
суду першої інстанції таких підстав не
було.

За таких обставин, коли рішення суду
першої інстанції ухвалено з порушенням
норм матеріального права, його
висновки не відповідають обставинам
справи, тому воно підлягає частковому
скасуванню з ухваленням нового
рішення, яким позовні вимоги необхідно
задовольнити частково, отже,
апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає
частковому задоволенню, а у
задоволенні апеляційної скарги ПрАТ
«Страхова компанія «Саламандра -
Україна» необхідно відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу в
порядку, встановленому ст.88 ЦПК
України.

Оскільки позивача було звільнено від
сплати судового збору, а також
враховуючи те, що його позовні вимоги
задоволені частково, тому з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір за
розгляд справи в суді першої інстанції,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 01 січня того календарного
року, в якому була подана позовна заява
(тобто станом на 01 січня 2012 року). Таким
чином, сума судового збору, яка
підлягає стягненню з відповідача на
користь держави за розгляд справи в
суді першої інстанції визначається
наступним чином: 3 * 1073 грн. = 3219 грн.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 314
ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Саламандра - Україна»
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 12 березня 2014 року в даній
справі в частині задоволення позову і
відмови в позові щодо вимог про
визнання недійсним підпункту 23.19
пункту 23 договору добровільного
страхування наземного транспорту
скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Визнати недійсним підпункт 23.19 пункту 23
договору добровільного страхування
наземного транспорту за № 31/2000 від 30
серпня 2007 року, укладеного між
Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «Саламандра -
Україна» та ОСОБА_3, в частині
визначення терміну проведення
остаточної виплати страхового
відшкодування після закінчення строку
попереднього розслідування органами
МВС.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Саламандра - Україна» на користь
ОСОБА_3 страхове відшкодування у
розмірі 305783 грн. 92 коп. шляхом
перерахування цих коштів на рахунок
вигодонабувача за договором
страхування: Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі філії - Сумського
обласного управління Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» для виконання
зобов'язань по кредитному договору №
1725 від 30 серпня 2007 року.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Саламандра - Україна» на користь
ОСОБА_3 страхове відшкодування у
розмірі 30253 грн. 18 коп., пеню за
несвоєчасну виплату страхового
відшкодування в сумі 11042 грн. 41 коп., а
також суму, на яку збільшився борг з
врахуванням індексу інфляції
(інфляційні) в розмірі 18091 грн. 40 коп. та
3% річних від простроченої суми в
розмірі 5500 грн. 28 коп. за порушення
грошового зобов'язання.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 12 березня 2014 року в даній
справі в частині розподілу судових
витрат змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Саламандра - Україна» на користь
держави судовий збір за розгляд справи
в суді першої інстанції в сумі 3219 грн.,
зменшивши, тим самим, стягнуту суму
судового збору відповідно до рішення
суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 12 березня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -