Справа №743/585/14-ц
Провадження №6/743/23/14
У Х В А Л А

29 квітня 2014 року Ріпкинський
районний суд Чернігівської області у
складі:

головуючого - судді
Сташківа В.Б.,

при секретарі Нерус Н.І.,

за участю державного
виконавця ВДВС Ріпкинського районного

управління юстиції Бачурного П.В.,

розглянувши, в порядку ст.. 377-1 ЦПК
України, в судовому засіданні в залі
суду смт. Ріпки, справу за поданням
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Ріпкинського районного управління
юстиції Бачурного П.В. про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника за межі України до виконання
ним своїх зобов'язань щодо ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

29 квітня 2014 року державний
виконавець Відділу державної
виконавчої служби Ріпкинського
районного управління юстиції Бачурний
П.В. звернувся до суду з поданням про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України
до виконання ним своїх зобов'язань, в
якому просив винести ухвалу про
встановлення тимчасового обмеження
ОСОБА_2: у праві виїзду за межі України
без вилучення паспортного документа до
виконання нею своїх зобов'язань, згідно
рішення суду, посилаючись на ті
обставини, що на виконанні у ВДВС
Ріпкинського РУЮ знаходиться
виконавче провадження за № в ЄДРВП:
21398772 по виконанню виконавчого листа №
2-1554 від 29 травня 2001 року, виданого
Бабушкинським районним судом
м.Дніпропетровська про стягнення з
ОСОБА_2 на користь Дитячого будинку
«СВІТАНОК» аліментів. Однак, з часу
відкриття виконавчого провадженя
боржницею заборгованість за
виконавчим документом не сплачувалась,
а державними виконавцями вживалися
заходи з примусового виконання рішення
суду, що свідчить про ухилення
боржницею від виконання своїх
зобов'язань, згідно рішення суду.

В судовому засіданні державний
виконавець ВДВС Ріпкинського
районного управління юстиції Бачурний
П.В. підтримав своє подання повністю, з
підстав зазначених в ньому. Додатково
вказавши, які дії були вчинені
державними виконавцями при
примусовому виконанні даного судового
рішення.

Вислухавши пояснення державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Ріпкинського
районного управління юстиції
Бачурного П.В., дослідивши матеріали
справи, виконавче провадження (ВП №
21398772), суд приходить до висновку, що
подання підлягає задоволенню з
наступних підстав.

По справі встановлено, що з
вересня 2010 р. на виконанні у Відділі
державної виконавчої служби
Ріпкинського районного управління
юстиції знаходиться виконавче
провадження (ВП № 21398772) по виконанню
виконавчого листа № 2-1554 від 29 травня 2001
року, виданого Бабушкинським районним
судом м.Дніпропетровська про стягнення
з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/3 частини
всіх видів заробітку, щомісяця
починаючи з 07.12.2000 року на утримання
доньки ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 на
користь відповідної державної
установи, куди будуть в подальшому
відправлені діти на повне державне
утримання до їх повноліття.

З наявних у виконавчому провадженні
довідці-розрахунку заборгованості по
сплаті аліментів ДВС у Ленінському
районі м.Дніпропетровська та
розрахунків заборгованості по
аліментах ВДВС Ріпкинського РУЮ
вбачається, що станом на 12 січня 2014 р.
заборгованість ОСОБА_2 по аліментах
складає 51 391 грн. 55 коп. та, що починаючи
з 07.12.2000 року та починаючи з 5 липня 2010
року (дати перебування даного
виконавчого провадження в ВДВС
Ріпкинського РУЮ) у даних розрахунках
відсутнє підтвердження сплати
аліментів.

З матеріалів справи та виконавчого
провадження (ВП № 21398772) вбачається, що
державними виконавцями:

- зроблено запити (вимоги) до
реєструючих майно органів, для
виявлення належного боржнику майна, а
саме: до КП «Дніпропетровське МБТІ», до
ВРЕР № 1 ДАІ УМВС в Дніпропетровській
області;

- встановлено місце мешкання ОСОБА_2 -
АДРЕСА_1, через, що виконавче
провадження направлено з Ленінського
ВДВС Дніпропетровського МУЮ було
направлено до ВДВС Ріпкинського РУЮ;

- зроблено запити до реєструючих майно
органів, для виявлення належного
боржнику майна, а саме: 25.01.2014 року до
ДАІ УМВС в Чернігівській області, до
Ріпкинського районного відділу
земельних ресурсів, до відділу
технічного нагляду
Держсільгоспінспекції;

- зроблено запит до Державної
податкової служби України про джерела
отримання доходів боржників - фізичних
осіб;

- зроблено запити до державного
реєстратора РС Ріпкинського РУЮ щодо
наявності нерухомого майна у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно.

Згідно відповідей наданих вказаними
вище органами вбачається, що за ОСОБА_2
за даними державного земельного
кадастру у власності та користуванні
земельні ділянки не рахуються, що за
ОСОБА_2 за рнокпп НОМЕР_1 нерухоме майно
у Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно та в органах БТІ не
зареєстровано, що за даними АІПС
«Автомобіль» транспортні засоби
зареєстрованими за ОСОБА_2. не
значаться, що сільгосптехніка за
ОСОБА_2 не зареєстрована, що відносно
ОСОБА_2 в ДРФО відсутня інформація про
суми доходу, нарахованого (сплаченого)
податковим агентом на користь
платників податку, та сум утриманого з
них податку.

11 березня 2014 р. державним виконавцем
Бачурним П.В. складено акто перевірки
майнового стану ОСОБА_2, згідно якого
майна на яке можна звернути стягнення в
рахунок погашення боргу не виявлено.

У Законі України «Про виконавче
провадження» поняття "виконавче
провадження" розуміється як
завершальна стадія судового
провадження (стаття 1).

Наведене узгоджується із
практикою Європейського суду з прав
людини щодо застосування статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, які суди, в силу
ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського Суду з прав людини»,
застосовують при розгляді справ, як
джерело права.

Так, у справі «Горнсбі проти Греції"
Європейський суд з прав людини
зазначив, що для цілей статті 6
Конвенції виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом, має
розцінюватися як складова частина
"судового розгляду".

Відповідно до ст. 33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 313 ЦК
України, фізична особа, яка досягла 16
років, має право на вільний самостійний
виїзд за межі України. Фізична особа
може бути обмежена у здійсненні права
на пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 та ч. 2 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»,
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадку, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи) до
виконання зобов'язань.

Відповідно до п.18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право звертатися до
суду за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи за межі України - до
виконання зобов'язань за рішенням.

Частиною 1 ст. 377-1 ЦПК України
передбачено, що питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

За правовим аналізом даних норм,
можна стверджувати, що:

- державному виконавцю надано право не
в будь-якому разі звертатись із
поданням до суду, а тільки в разі
ухилення боржника від виконання
покладених на нього зобов'язань;

- під поняттям «ухилення» від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням, варто розуміти будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні;

- на момент звернення з поданням до
суду, факт ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, повинен вже відбутися і
бути об'єктивно наявним.

Свобода пересування гарантована ст. 2
Протоколу №4 до Конвенції про захист
прав і основоположних свобод (далі
Конвенції), частина друга якої
передбачає: «Кожен є вільним залишати
будь-яку країну, включно зі своєю
власною». При чому згідно ч. 3 указаної
статті це на здійснення цього права не
можуть бути встановлені жодні
обмеження, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні від 31 травня 2007 р. у справі
«Анохін проти Росії» Європейський суд
з прав людини зазначив, що з метою
виконання вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод та ст. 1 Протоколу № 1 до
Конвенції органи державної влади
зобов'язані надавати необхідну
допомогу кредитору у виконанні судових
рішень проти приватних осіб. Така
допомога може бути надана, наприклад,
через службу виконання судових рішень.
Однак, Європейський суд з прав людини
вважає, що заходи, прийняті для надання
такої допомоги, так як вони втручаються
в права, що захищаються статтею 2
Протоколу № 4 до Конвенції, повинні
бути необхідними в демократичному
суспільстві.

У рішенні від 26.11.2009 року у справі
«Гочев проти Болгарії» Європейський
суд з прав людини сформулював загальні
стандарти щодо права на свободу
пересування, зазначивши, що таке
обмеження має відповідати одразу трьом
критеріям: по-перше, має ґрунтуватися
на законі, по-друге, переслідувати одну
з легітимних цілей, передбачених у ч. 3
ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і
по-третє, знаходитися в справедливому
балансі між правами людини та
публічним інтересом (тобто бути
пропорційним меті його застосування).
При цьому при вирішенні питання про
пропорційність обмеження даного права
з метою стягнення неоплачених боргів
слід памятати, що таке обмеження може
бути виправдано лише тоді, коли воно
дійсно сприятиме погашенню
заборгованості; проте навіть якщо
зазначене обмеження свободи
пересування було виправданим на самому
початку, воно може стати
непропорційним і таким, що порушує
права людини, якщо воно автоматично
продовжуватиметься протягом тривалого
періоду. Тому застосування такого
обмеження має періодично
переглядатися судом (принаймні в
останній інстанції) з метою зясування
доцільності його подальшого
застосування, причому обсяг судового
розгляду повинен дозволити суду взяти
до уваги всі фактори, й у тому числі ті,
що стосуються пропорційності такого
обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії»
Європейський суд з прав людини визнав
порушення ст.2 Протоколу №4 до
Конвенції через те, що рішення про
заборону виїзду за кордон було
застосовано «автоматично», тобто лише
у зв'язку з тим, що боржник добровільно
не сплатив заборгованість, та без
належного обґрунтування з урахуванням
індивідуальної ситуації заявника.

Державний виконавець ВДВС
Ріпкинського районного управління
юстиції Бачурний П.В. в судовому
засіданні довів та матеріалами даного
виконавчого провадження підтверджено,
що ОСОБА_2 своєю бездіяльністю
ухиляється від виконання зобов'язань
по сплаті на користь Дитячого будинку
«СВІТАНОК», як державної установи, куди
в подальшому були відправлені доньки
боржниці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на повне
державне утримання аліментів в розмірі
1/3 частини всіх видів заробітку,
щомісяця починаючи з 07.12.2000 року на
утримання доньки ОСОБА_3 та доньки
ОСОБА_4 до їх повноліття, покладених на
неї постановою судді Бабушкинського
районного суду м. Дніпропетровська від
29 травня 2001 р., ніяких заходів щодо його
виконання не здійснює.

Враховуючи наведене в сукупності,
те, що державним виконавцем вживалися
заходи з примусового виконання
судового рішення, суд приходить до
висновку про необхідність задоволення
даного подання, та про встановлення
ОСОБА_2 тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України без вилучення
паспортного документа, до виконання
нею своїх зобов'язань згідно судового
рішення і, що, з урахуванням
встановлених обставин в даній справі,
заборгованої суми та ситуації
боржниці, таке обмеження є
пропорційним та є достатньо виправдано
суспільними інтересами в
демократичному суспільстві, як того
вимагає п. 3 ст. 2 Протоколу №4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

Оскільки пунктом 11.3 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 2
квітня 2012 р. № 512/5, яка діє з 17 квітня 2012
р., передбачено, що державний
виконавець не пізніше наступного дня
після надходження ухвали суду про
тимчасове обмеження особи (боржника) у
праві виїзду за межі України до
виконання нею своїх зобов'язань
направляє засвідчену судом копію цієї
ухвали для виконання до Адміністрації
ДПС, то саме вказаний державний
виконавець, а не суд, повинен
направляти копію вказаної ухвали до
Окремого центру обробки спеціальної
інформації Державної прикордонної
служби України.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзд в
Україну громадян України», ст. 377-1 ЦПК
України, суд,-

У Х В А Л И В :

Подання державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Ріпкинського районного управління
юстиції Бачурного П.В., погоджене з
начальником Відділу державної
виконавчої служби Ріпкинського
районного управління юстиції Летошко
О.І. про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника за
межі України до виконання ним своїх
обов'язків щодо ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
проживає за адресою: АДРЕСА_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків: НОМЕР_1, тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України без вилучення паспортного
документа, до виконання нею своїх
зобов'язань у виконавчому провадженні
(ВП № 21398772) по виконанню виконавчого
листа № 2-1554 від 29 травня 2001 року,
виданого Бабушкинським районним судом
м.Дніпропетровська про стягнення з
ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/3 частини
всіх видів заробітку, щомісяця
починаючи з 07.12.2000 року на утримання
доньки ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 на
користь відповідної державної
установи, куди будуть в подальшому
відправлені діти на повне державне
утримання до їх повноліття.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернігівської області через
Ріпкинський районний суд
Чернігівської області шляхом подачі в
5-денний строк з дня проголошення
ухвали апеляційної скарги, а особами,
які брали участь, але не були
присутніми в судовому засіданні
протягом такого ж часу з дня отримання
копії ухвали.

Головуючий
В.Б.Сташків