Справа №461/364/14ц
Провадження №2/461/855/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 квітня 2014 року
Галицький районний суд
м.Львова

в складі: головуючого судді
Государського А.В.

при
секретарі Скаб В.О.,

з участю
позивачів ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності,

в с т а н о в и в :

позивачі звернулися в суд з позовом до
ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є у
спільній сумісній власності. В
обґрунтування заявленого позову
покликаються на те, що після смерті їх
матері - ОСОБА_4, їм та відповідачеві на
праві власності належить по 1/3 частині
квартири на АДРЕСА_1. Відповідач чинить
їм перешкоди у користуванні майном, яке
є їхньою спільною сумісною власністю,
вони не можуть дійти згоди щодо порядку
користування спірною квартирою. У
зв'язку із неможливістю спільного
користування спадковим майном -
квартирою, просять суд виділити частки
кожного з них в такому порядку: ОСОБА_3
(окрему) кімнату площею 16,4 м.кв.; ОСОБА_2
(прохідну) кімнату площею 14 м.кв., ОСОБА_1
(суміжну) кімнату загальною площею 20,4
кв.м. Кухню, ванну, туалет і кладові
залишити в спільному користуванні.
Крім того, при поділі трьох кімнат
порівно кожний власник повинен
отримати кімнату площею 16,9 кв.м. тому
різницю повинен компенсувати власник
найбільшої кімнати. Просять суд
зобов'язати ОСОБА_1 компенсувати
різницю загальної площі кімнат: ОСОБА_3
- 0,5 м.кв., ОСОБА_2 - 2,9 м.кв., вартість якої
відповідно до висновку експерта
становить 735 356 грн.

Позивачі в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали, надавши пояснення,
аналогічні викладеним у позовній
заяві. Просять позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України,
суд вважає за можливе проводити
заочний розгляд справи у відсутності
належним чином повідомленого
відповідача, на підставі наявних у
справі доказів, проти чого позивачі не
заперечують.

Заслухавши пояснення позивачів,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_1, що стверджується свідоцтвом
про право власності та витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №7927751 від 01.08.2005 року (а.с.6,7-8).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_1, виданим ІНФОРМАЦІЯ_1 року
відділом РАГЦ Львівського обласного
управління юстиції (а.с.47) ОСОБА_4
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після її
смерті Першою Львівською державною
нотаріальною конторою відкрито
спадкову справу №1232/2002. Спадкоємцями
за законом після її смерті, що не
відмовились від прийняття спадщини, є
її чоловік - ОСОБА_2 та сини - ОСОБА_1,
ОСОБА_3.

Звітом про оцінку майна ТОВ «Південні
зірки» встановлено, що вартість
трикімнатної квартири, загальною
площею 94,9 кв.м., житловою площею 50,8 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
становить 735 356 гривень (а.с.11-30).

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені також ст. 383 ЦК
України та ст.150 ЖК УРСР, які
передбачають право використовувати
житло для власного проживання,
проживання членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 1216, 1218 ЦК
України спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Право на частку у праві
спільної часткової власності у
співвласника, який отримав таку
компенсацію, припиняється з дня її
отримання. У разі виділу співвласником
у натурі частки із спільного майна для
співвласника, який здійснив такий
виділ, право спільної часткової
власності на це майно припиняється.
Така особа набуває право власності на
виділене майно, і у випадку,
встановленому законом, таке право
підлягає державній реєстрації. Договір
про виділ у натурі частки з нерухомого
спільного майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Частиною 1 статті 368 ЦК України
передбачено, що спільна власність двох
або більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю.

Як визначено в ст.370 ЦК України
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду. Виділ частки із майна, що
є у спільній сумісній власності,
здійснюється у порядку, встановленому
статтею 364 цього Кодексу.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
постанові Пленуму Верховного суду
України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на
житловий будинок» при вирішенні справ
про виділ в натурі часток житлового
будинку, що є спільною частковою
власністю, судам належить мати на
увазі, що це можливо, якщо кожній із
сторін може бути виділено відокремлену
частину будинку з самостійним виходом
(квартиру). Виділ також може мати місце
за наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири (п.6). Зазначене правило
стосується також поділу майна, що є у
спільній сумісній власності.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

У судовому засіданні позивачі не
довели технічну можливість виділу
часток у квартирі АДРЕСА_1 та
можливість самостійного користування
ними, надавши суду лише вартість
спірного об'єкта.

Крім того у зв'язку із неявкою
відповідача у судові засідання, не
вдалося з'ясувати його думку щодо
можливості матеріальної компенсації
запропонованої позивачами різниці
загальної площі спірної квартири та її
частки, що належить відповідачу, яку
запропонували позивачі.

Таким чином, оцінюючи докази у їх
сукупності, оскільки позивачами не
доведено можливості технічного поділу
квартири та користування нею, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 60, 169, 208, 209, 212, 214,
215, 218, 224 ЦПК України, ст.ст.317, 364, 368, 370, 383,
1216, 1218 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР, суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є у
спільній сумісній власності,
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий
А.В. Государський