Справа № 368/350/14-ц
Рішення

іменем України

"06" травня 2014 р.

Кагарлицький районний суд Київської
області в складі:

головуючого
судді Іванюти Т.Є.

при
секретарі Мозгова Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Кагарлику справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3 особа ОСОБА_3
про визнання права на частку в
спільному майні розділ спільного
майна подружжя,-

встановив :

Позивачка звернулась до суду з даним
позовом, який уточнила в судовому
засіданні та просила суд визнати за
нею право власності на ? частину
спільно нажитого з відповідачем майна
подружжя, , на загальну суму 30000 грн. та
стягнути дану суму з відповідача.

В судовому засіданні позивачка
свій позов підтримала.

Відповідач протии позову
заперечив і суду пояснив, що автомобіля
в нього немає, забрав його брат - третя
особа по справі до вирішення питання в
суді. На повторне судове засідання не
з»явився, будучи належним чином
повідомленим про день, час і місце
розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_3 в судове
засідання не з»явився, про день і час
слухання справи повідомлений належним
чином.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 29
травня 1999 року між сторонами було
укладено шлюб, який був зареєстрований
виконкомом Шпендівської сільської
ради Кагарлицького району, актовий
запис № 02.

Оскільки спільне життя не склалось, то
рішенням Кагарлицького районного суду
від 18 лютого 2013 року шлюб між ними було
розірвано.

Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу
України об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту.

За час спільного шлюбу, а саме 18
листопада 2008 року згідно усного
договору купівлі продажу з ОСОБА_3 було
придбано легковий автомобіль марки
ВАЗ 210990, 2004 року випуску, кузов №
НОМЕР_1, вартістю 30000 грн. Придбаний
автомобіль було зареєстровано на ім.»Я
відповідача ОСОБА_2

Також за період спільного проживання
сторонами було нажите й інше майно, а
саме: легковий автомобіль ВАЗ-2101, 1972
року випуску, кузов № НОМЕР_2, який був
зареєстрований на відповідача,
вартістю 12 000 грн., причіп до легкового
автомобіля, вартістю 3000 грн., трактор
МТЗ-80, який зареєстровано на
відповідача, вартістю 15000 грн., а всього
придбано майна на 60000 грн., чого не
заперечував і сам відповідач.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного
кодексу України придбане на ім'я
відповідача майно є спільною сумісною
власністю позивача та відповідача.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 не бажає
здійснювати поділ спільно набутого
майна. У зв'язку з чим порушується право
позивача на частку в спільному майні та
її виділ.

Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму
Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р.
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації.

Враховуючи те, що майно не можливо
поділити без втрати його
функціонального призначення, тобто є
неподільними речами, відповідно до
положень ч. 4, ч. 5 ст. 71 Сімейного кодексу
України та роз'яснень Верховного суду
України таке майно має бути залишено
одно з подружжя, а іншому має бути
присуджено грошову компенсацію за
частку в такому майні.

Дане стверджується копіями свідоцтва
про одруження, рішенням суду про
розірвання шлюбу, витягом про
реєстрацію довіреності, розпискою
продавця про отримання грошових
коштів, тимчасового реєстраційного
талону.

А тому, суд вважає за необхідне, визнати
за позивачкою право на 12 частину
спільно нажитого майна подружжя, що
знаходиться в користуванні
відповідача на суму 30000 грн., визнати за
відповідачем право власності на
легкові автомобілі марки ВАЗ 210990, 2004
року випуску, кузов № НОМЕР_1 та ВАЗ-2101,
1972 року випуску, трактор МТЗ-80, причіп
до легкового автомобіля вартістю 3000
грн., а всього майна загальною вартістю
60000 грн., також стягнути з відповідача
на користь позивачки грошову
компенсацію в сумі 30000 (тридцять тисяч)
гривень .

.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 220,
209,212,213,214,215,218 ЦПК України, , суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити .

Визнати за ОСОБА_1 право на 12 частину
спільно нажитого майна подружжя, що
знаходиться в користуванні ОСОБА_2 на
суму 30000 грн. .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
легкові автомобілі марки ВАЗ 210990, 2004
року випуску, кузов № НОМЕР_1 та ВАЗ-2101,
1972 року випуску, трактор МТЗ-80, причіп
до легкового автомобіля вартістю 3000
грн., а всього майна загальною вартістю
60000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 30000
(тридцять тисяч) гривень .

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
протягом 10 днів.

Суддя: Т. Є. Іванюта