Справа № 191/543/13-ц
Провадження № 2/191/29/14
У Х В А Л А

іменем України

24 квітня 2014 року
м.
Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі :

головуючого -
судді Порошиної О.О.

при секретарі
- Бутенко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м.Синельникове
Дніпропетровської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя,-

В С
Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про поділ спільного майна
подружжя, обгрунтовуючи свої вимоги
тим, що вона перебувала з відповідачем
у зареєстрованому шлюбі з 24.12.1999 року.
Від шлюбу мають неповнолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 07
вересня 2011 року шлюб сторін розірвано,
шлюбні стосунки припинені, з цього часу
подружжя разом не проживають,
спільного господарства не ведуть.

Позивачка вказала, що в період шлюбу
з відповідачем у 2001 році за спільні
кошти нею та відповідачем ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу
житлового будинку від 13 липня 2001 року,
посвідченого державним нотаріусом
Другої синельниківської нотаріальної
контори Дніпропетровської області
ОСОБА_4 набуто спірне майно- житловий
будинок з надвірними побудовами та
спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1.
Житловий будинок з надвірними
побудовами та спорудами АДРЕСА_1 є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя, тобто її та
відповідача ОСОБА_2. Згідно довідки КП
«Синельниківське міжрайонне бюро
технічної інвентаризації» житловий
будинок зареєстрований на відповідача.

В цілому на земельній ділянці
розміром 1200 кв.м. розташовані: жилий
будинок шлакобитний жилою площею 27,1
кв.м. А-1; сарай цегляний Б-1; літня кухня
шлакоблочна обкладена цеглою В-1;
літній душ цегляний Г-1; вбиральня
цегляна Д-1; огорожа штахетна номер 1,3;
водоколонка металеві труби номер 2.

Згідно висновку № 1913/1914-13 судової
будівельно-технічної експертизи по
цивільній справі №191/543/13-ц складеної
08.11.2013 року Дніпропетровським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз середньо ринкова вартість
домоволодіння по АДРЕСА_1 за
порівняльним підходом складає 209 706 грн.
Поділ в натурі будинку та
господарських будівель з дотриманням
рівності ідеальних часток у
співвідношенні ? і ? - неможливий. Поділ
в натурі будинку та господарських
будівель що знаходяться по АДРЕСА_1 за
варіантом запропонованим позивачем
(частину житлового будинку та літню
кухню)- неможливо.

Позивачка зазначила, що відповідно до
вимог ст.60 Сімейного кодексу України
майно набуте подружжям за час шлюбу
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до вимог ст.63 СК України
дружина та чоловік мають рівні права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Відповідно до вимог ст.70 СК України, у
разі поділу майна, що є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. За рішенням суду частка
майна дружини, чоловіка може бути
збільшена, якщо з нею, ним проживають
діти.

Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
справі спільної сумісної власності на
майно, допускається лише за його
згодою. Присудження одному з подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Позивачка зазначала, що у зв»язку з
тим, що вони з відповідачем не можуть
домовитися між собою про поділ
спільного майна, позивачка змушена
була звернутися до суду з позовом про
поділ майна. Беручи до уваги інтереси
їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 який
залишається з позивачкою та
знаходиться на її утриманні, позивачка
вважала за можливе, відповідно до вимог
ст.71 СК України, відступити від
принципу рівності часток подружжя і
виділити їй більшу частину із
спільного майна - ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1 (А-1) вартістю 25 805,50 грн.
та літньої кухні (В-1) вартістю 30 807 грн.

Позивачка просила розділити в
натурі між нею ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 сумісно набуте майно, визнавши
за нею право власності на ? частину
житлового будинку АДРЕСА_1 (А-1) вартістю
25 805 грн. 50 коп. літньою кухні (В-1)
вартістю 30 807 грн. Виділити у натурі
відповідачу ОСОБА_2 ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1 (А-1) вартістю 25 805 грн. 50
коп.; сарай (Б-1) вартістю 2615 грн.; літній
душ (Г-1) вартістю 3272 грн., вбиральню (Д-1)
вартістю 3272 грн. Стягнути з відповідача
понесені нею судові витрати.

Користуючись своїми правами сторони
звернулися до суду з заявою про
закриття провадження у справі у зв'язку
з укладенням між ними мирової угоди, за
умовами якої сторони вирішили поділити
між собою спірне майно, яке є предметом
позовної заяви - житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
по АДРЕСА_1, у рівних частках, а саме: за
позивачкою ОСОБА_1 визнати частку в
спільному сумісному майні подружжя,
визнавши за ОСОБА_1 право власності на ?
частки житлового будинку з відповідною
частиною господарських- будівель та
споруд; визнати частку в спільному
сумісному майні подружжя, визнавши за
ОСОБА_2 право власності на ? частки
житлового будинку з відповідною
частиною господарських будівель та
споруд.

Також в заяві про закриття
провадження у справі зазначено, що
наслідки закриття провадження у
справі, що передбачені ст.ст.175, 205,206 ЦПК
України, сторонам відомі.

Сторони в судовому засіданні
підтвердили свою позицію щодо закриття
провадження у справі у зв»язку з
укладенням мирової угоди.

Суд, вислухавши думку сторін,
вивчивши умови мирової угоди укладеної
сторонами, встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.175 ЦПК України,
мирова угода укладається сторонами з
метою врегулювання спору на основі
взаємних поступок і може стосуватися
лише прав та обов»язків сторін та
предмету позову.

Так у відповідності до вимог ст..60
Сімейного кодексу України, майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав поважних
причин (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо) самостійного заробітку
(доходу). Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Таким може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту , в тому числі
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя, акції, якщо вони були
придбані за їх спільні кошти. Крім того,
якщо одним із подружжя укладено
договір в інтересах сім»ї, то гроші,
інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, також є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
рівно як і речі для професійних занять
(музичні інструменти,оргтехніка,
лікарське обладнання, тощо), придбані
за час шлюбу для одного з подружжя.

Згідно ч.1 ст.61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може

бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.. 63 СК України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 23 Постанови
Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Відповідно до п. 24 даної
постанови до складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Згідно ч.1.2, ст.372 ЦК України майно, що
є у спільній сумісній власності, може
бути поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ними або законом.

В матеріалах справи міститься копія
свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_1 з
якої вбачається, що 24.12.1999 року Відділом
реєстрації актів громадянського стану
Самарської районної ради
м.Дніпропетровська за актовим записом
№ 482 було зареєстровано шлюб між
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Після одруження дружині
присвоєно прізвище: ОСОБА_1 (а.с.7)

Шлюб сторін розірвано рішенням
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 07
вересня 2011 року (а.с.9)

Із копії повідомлення КП
«Синельниківське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської області від 24.01.2012
року за № 11 вбачається, що жилий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами, розташованими за адресою:
АДРЕСА_1, зареєстрований за ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу
посвідченого державними нотаріусом
Другої синельниківської державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області 13.07.2001 року
за реєстром №704. В цілому на земельній
ділянці розташовані : жилий будинок А-1
жилою площею 27,1 кв.м. (шлакобитний);
сарай Б (цегляний), літня кухня В-1
(шлакоблочна, обкладена цеглою); літній
душ Г-1 (цегляний); вбиральня Д-1
(цегляна); огорожа штахетна №№ 1,3; водо
колонка №2 (металеві труби) (а.с.11).

Із копії Договору купівлі-продажу
житлового будинку на а.с.12 вбачається,
що жилий будинок з надвірними
побудовами та спорудами розташований в
АДРЕСА_1 було придбано сторонами під
час перебування у шлюбі, а саме в 2001
році, на підставі договору
купівлі-продажу житлового будинку
(Серії АЕВ № 175676), укладеного між
ОСОБА_7, з однієї сторони, як продавцем
та ОСОБА_2, з другої сторони, як
покупцем. Договір посвідчено державним
нотаріусом Другої синельниківської
державної нотаріальної контори
Дніпропетровської області 13.07.2001 року
за реєстром №704. На зворотній сторінці
Договору зазначено, що будинок у цілому
зареєстрований у Синельниківському
МБТІ на праві приватної власності за
ОСОБА_2 21 серпня 2001 року за реєстром №
1989/13 у реєстровуу книгу № Д-3
стор.103.(а.с.12).

З огляду на це, суд вважає, що
зазначений вище житловий будинок з
надвірними побудовами та спорудами
входять до об»єкта права спільної
сумісної власності подружжя, і є
власністю сторін по справі,
результатом праці подружжя та внесених
спільних коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, тому
підлягає розподілу і є предметом
спору у даній справі.

Таким чином, є всі підстави для
задоволення вимог мирової угоди сторін
в частині розділу спірного сумісного
майна подружжя - житлового будинку
АДРЕСА_1.

Згідно до вимог ч.5 ст.175 ЦПК України,
закриваючи провадження у справі, суд за
клопотанням сторін може постановити
ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо
умови мирової угоди суперечать закону
чи порушують права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у визнанні мирової угоди і
продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що мирова угода, складена
сторонами не суперечить закону, і у
разі її задоволення вона істотно не
порушить право володіння,
розпорядження та користування як
позивачки ОСОБА_1 так і відповідача
ОСОБА_2 що належить їм на праві спільної
сумісної власності, суд у
відповідності до ст.175 ЦПК України
постановляє ухвалу про визнання
мирової угоди.

На підставі викладеного та
керуючись ст.175 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Визнати мирову угоду укладену між
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає за
адресою: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2,
виданий Васильківським РВ УМВС України
в Дніпропетровській області 24.02.2000 року
та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 який проживає за
адресою: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_3,
виданий Васильківським РВ УМВС України
в Дніпропетровській області, 08.01.1998
року, по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя, згідно до якої сторони
прийшли до згоди щодо предмету спору, а
саме: розділити між собою спірне майно,
яке є предметом спору, а саме: житловий
будинок з надвірними побудовами та
спорудами в АДРЕСА_1. Визнати частку в
спільному сумісному майні подружжя,
визнавши за ОСОБА_1 право власності на ?
частки житлового будинку з відповідною
частиною надвірних побудов та споруд
розташованих за адресою: АДРЕСА_1.
Визнати частку в спільному сумісному
майні подружжя, визнавши за ОСОБА_2
право власності на ? частки житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних побудов та споруд
розташованих за адресою: АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на ухвалу
суду може бути подана до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Синельниківський міськрайонний суд
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя:
О. О. Порошина