Ухвала

іменем україни

20 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Парінової І.К., Фаловської
І.М.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про
право власності на жилий будинок та
державного акта на право власності на
земельну ділянку недійсними, про поділ
спільного майна подружжя в натурі,
визнання права власності на частину
будинку та визначення порядку
користування земельною ділянкою, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Одеської області від
17 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2004 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання
свідоцтва про право власності на жилий
будинок та державного акта на право
власності на земельну ділянку
недійсними, про поділ спільного майна
подружжя в натурі, визнання права
власності на частину будинку та
визначення порядку користування
земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивував тим, що з
квітня 1971 року до вересня 1996 року
перебував у зареєстрованому шлюбі з
відповідачкою. За вказаний період ними
було збудовано за спільні кошти жилий
будинок АДРЕСА_1.

Після розлучення, він неодноразово
звертався до відповідачки з приводу
добровільного поділу спірного будинку,
на даний час йому стало відомо, що його
колишня дружина без його відома і згоди
отримала свідоцтво про право власності
на цей будинок та державний акт про
право власності землю.

Посилаючись на те, що спірний будинок
та земельна ділянка є спільною
сумісною власністю подружжя, ОСОБА_4
просив позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер й до участі у
справі було залучено його
правонаступника ОСОБА_6

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 6 жовтня 2011 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 17 липня 2013 року зазначене
рішення районного суду скасовано й
позов задоволено частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво
про право власності на жилий будинок
АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 право
власності за кожною на Ѕ частину
будинку АДРЕСА_1 та здійснено поділ
вказаного будинку в натурі, згідно
другого варіанту судової
будівельно-технічної експертизи від
2 жовтня 2004року, із зобов'язанням сторін
здійснити визначені експертизою
роботи по переобладнанню будинку.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 354
грн., як різницю у вартості часток.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6
різницю у вартості по переобладнанню
будинку в сумі 312 грн. 50 коп.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку,
виданий 19 липня 2004 року на ім'я ОСОБА_5

Виділено у користування ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 земельні ділянки, які
прилягають до виділених їм частин
будинку відповідно другого варіанту
судової будівельно-технічної
експертизи від 2 жовтня 2004року (додаток
№3).

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 550
грн. витрат на проведення експертизи.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення апеляційного суду скасувати,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, і залишити в силі рішення суду
першої інстанції, що було помилково
скасовано.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання
про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково
позовні вимоги, апеляційний суд
виходив з того, що спірний будинок є
спільним майном подружжя, частки
сторін в якому відповідно до вимог
ст. 28 КпШС України є рівними.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками, оскільки вони узгоджуються
з матеріалами та обставинами справи.

Суд апеляційної інстанції правильно
визначив характер спірних
правовідносин й вірно застосував
положення ст. ст. 11, 22, 28 КпШС України
(який діяв на час спірних
правовідносин), й оцінивши усі забрані
у справі докази, дійшов обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 на
увагу не заслуговують.

Матеріали витребуваної справи не
свідчать про те, що апеляційним судом
при розгляді даної справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, наведені у
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 17 липня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Савченко В.О.

Парінова І.К.

Фаловська І.М.