22-ц/775/167/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Голуб Т.І.
Доповідач Баркова Л.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області
в складі:

головуючого Баркової Л.Л.

Гаврилової Г.Л., Сорока Г.П.

при секретарі : Бєльченка Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості

за апеляційною скаргою позивача ПАТ
Комерційний Банк «ПриватБанк» на
рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 19 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Волноваського районного
суду Донецької області від 19 листопада
2013 року в задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості у розмірі 25707,21 грн. за
кредитним договором б/н від 15.06.2007 року
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

У відповідності з положеннями
статті 305 ЦПК України, апеляційний суд
розглядає справу у відсутності
представника позивача, який належним
чином повідомлений про час і місце
судових засідань (20.01. та 03.02.2014 року),
повторно не з'явився до суду,
повідомивши про зайнятість в
Апеляційному адміністративному суді м.
Донецька, надавши на підтвердження
повістку про виклик до суду в
адміністративній справі, призначеної
до розгляду на 12.11.2013 року. (а.с.70)

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення відповідачки ОСОБА_5, яка
просила апеляційну скаргу відхилити,
дослідивши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно вимог ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Вирішуючи справу та відмовляючи у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
перевірив доводи і заперечення сторін
та дійшов обґрунтованого висновку про
те, що оскільки позивачем пропущено
строк звернення до суду з вимогою про
стягнення кредитної заборгованості, а
відповідач звернувся з заявою про
застосовуватися строку позовної
давності, є підстави для відмови у
задоволенні позову.

Не погодитися з таким висновком
суду не можна, оскільки він відповідає
встановленим обставинам та положенням
закону.

Статтею 256 ЦК України передбачено,
що позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно із ч.1 ст.259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін на підставі договору,
укладеного у письмовій формі.

Збільшення строку позовної давності
стосовно виконання умов договору на
необмежений, невизначений строк
законом не передбачено.

Згідно із ч.2 ст.266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Пунктом 7 ч.1ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів» забороняється
кредитодавцю вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Звертаючись 24.10.2013 року до суду з
позовом про стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним
договором, укладеним 15.06.2007 року
строком на один рік, ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилався на те, що при
укладенні цього договору сторони
керувались ч.1ст.634 ЦК України, яка
передбачає застосування договору
приєднання, в якому Банк встановив
умови та правила надання банківських
послуг, за якими строк договору
автоматично лонгується, якщо одна із
сторін не проінформує іншу сторону про
припинення дії кредитного договору.

Заперечуючи проти позову і
апеляційної скарги, відповідачка
посилалась на те, що заборгованості
перед банком не має, оскільки суму
кредиту, який отримала на придбання
пральної машини, погасила до
закінчення строку дії договору і
картки, яку надав їй позивач.
Попереджень про наявність
заборгованості вона від останнього не
отримувала, звернення позивача до суду
з даним позовом для неї стало
несподіванкою. З окремими умовами і
правилами надання банківських послуг
її не знайомили і про їх існування не
повідомляли.

В письмових запереченнях під час
розгляду справи в суді першої
інстанції просила застосувати строк
позовної давності. (а.с.22-23)

Як встановлено судом, вбачається із
матеріалів справи та апеляційної
скарги, 15.06.2007 року відповідачка ОСОБА_4
звернулась із письмовою заявою до ПАТ
КБ «Приватбанк» на підставі якої
отримала грошові кошти з кредитним
лімітом на платіжну картку у сумі 1630,80
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36,00% на
рік на суму залишку заборгованості
строком на 12 місяців, а саме до 15.06.2008
року, що відповідає дії картки.
Погашення заборгованості
передбачалось здійснювати
щомісячними платежами в період з «10» по
«15» число кожного місяця.

До позовної заяви позивачем додані у
неповному тексті Умови і правила
надання банківських послуг, які
стосуються усього спектру фінансових
послуг, що надавалися банком, у тому
числі платіжних карт за якими
визначено порядок надання кредиту,
права та обов'язки сторін, умови
передачі коштів позичальнику та
повернення кредиту, порядок
розрахунку, відповідальність сторін,
але вони не мають підпису
позичальника, його реквізитів,
відсутні і дата їх складення,
ідентифікуючі ознаки на предмет
невід'ємності від заяви позичальника.

Відповідно до п.9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Текст ксерокопії заяви позичальника,
наданої до позовної заяви, в частині
ознайомлення відповідачки із Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка» (Стандарт),
надрукований мілким печатним шрифтом,
не відповідає шрифту основної заяви, є
нечитаємим, а тому встановити з якими
саме умовами і коли вони були
затверджені, чи була з ними
ознайомлена відповідачка, неможливо.
Наявність в заяві такого тексту
відповідачка заперечує.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку заборгованості, вона станом
на 31.08.2013 року складає 25707,21 грн., а саме:
заборгованості за кредитом в сумі 6714,42
грн., заборгованості за процентами по
користуванню кредитом в сумі 17292,45 грн.,
штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00
грн., штрафу (процентна складова) в сумі
1200,34 грн. (а.с.4-6)

Правильність цього розрахунку
відповідачка в апеляційному суді також
заперечувала, стверджувала, що
протягом 2008 - липня 2011 років
заборгованість не погашала і була
впевнена, що її не має.

На запит апеляційного суду про
надання оригіналу кредитної справи за
заявою ОСОБА_4, повний текст Умов та
правил надання банківських послуг для
з'ясування обставин справи, перевірки
обґрунтованості позовних вимог та
заперечень відповідачки, позивач
оригіналів заяви позичальника та
інших банківських документів не надав.
(а.с.59-69)

Тому вважати, що перебіг строку
позовної давності розпочався з липня
2011 року, коли відповідачка нібито
внесла останній платіж, не можна.
Більш того, в позовній заяві позивач
не посилався на застосування положень
статті 264 ЦК України, яка передбачає
переривання перебігу строку позовної
давності внаслідок сплати
заборгованості. Не посилався також на
неналежне виконання позичальником
внесення періодичних щомісячних
платежів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах вимог,
заявлених в суді першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що договір укладено не необмежений
період часу, що правовідносини між
відповідачкою та банком тривають по
сьогоднішній день і вона користується
грошима банку повною мірою, є не
спроможними, такими що не відповідають
положенням закону і встановленим
обставинам у справі.

Відповідно до п.3.1.1. Правил
користування платіжною карткою строк
дії картки зазначено на лицевій
стороні карти (місяць і рік). Карта
дійсна до останнього календарного дня
вказаного місяця.

В апеляційній скарзі позивач не
заперечує, що зазначений на карті
строк її дії відповідав кінцевому
терміну повернення, тобто 10.06.2008 року.
(а.с.33)

Отже, кредитний договір є чинним у
межах строку дії картки, і навіть, якщо
врахувати, що цей строк був
пролонгований ще на один рік, тобто до
липня 2009 року, а звернення позивача до
суду з даним позовом мало місце у
жовтні 2013 року, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку щодо
відсутності правових підстав для
задоволення позову і обґрунтовано
відмовив позивачеві у його
задоволенні за пропуском строку
позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги
були предметом дослідження суду першої
інстанції, містять протиріччя і не
належать до тих підстав з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість скасування або зміни
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ Комерційний
Банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Волноваського районного
суду Донецької області від 19 листопада
2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня
її проголошення, може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Судді