22-ц/775/259/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Матвєєва
Доповідач Мальцева Є.Є.
26 лютого 2014 року апеляційний суд
Донецької області в складі:
головуючого судді Песоцької Л.І.,
суддів Ткаченко Т.Б.,
при секретарі Бєльченко Б.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Маріуполі апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дальнафтатранс» на
ухвалу Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
20 грудня 2013 року по справі за
клопотанням Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дальнафтатранс» про
надання дозволу на примусове виконання
на території України рішення
арбітражного суду, прийнятого на
території іноземної держави,
У жовтні 2012 року стягувач ТОВ
«Дальнафтатранс» звернувся до
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя Донецької області із
клопотанням про надання дозволу на
примусове виконання рішення
Арбітражного суду Хабаровського краю
від 27 січня 2012 року, що набрало
законної сили 13 червня 2012 року,
прийнятого на території іноземної
держави, в якому зазначив, що
вищевказаним рішенням стягнуто з ЗАТ
«Торговий Дім Азовзагальмаш» на
користь ТОВ «Дальнафтатранс» суми
збитків у розмірі 511695,90 рублів РФ та
витрат по сплаті державного мита в
розмірі 2978,04 рублів РФ. Боржник в
добровільному порядку призначені до
сплати суми не виплачує, у зв'язку з чим
стягувач ТОВ «Дальнафтатранс» просив
суд виконати рішення арбітражного суду
Хабаровського краю від 27 січня 2012 року
Ухвалою Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
20 грудня 2013 року в задоволенні
клопотання ТОВ «Дальнафтатранс» про
надання дозволу на примусове виконання
на території України рішення
арбітражного суду, прийнятого на
території іноземної держави
В апеляційній скарзі стягувач ТОВ
«Дальнафтатранс» просить ухвалу суду
скасувати через порушення судом норм
матеріального, процесуального права та
міжнародного законодавства, та
постановити нову, якою задовольнити
зазначене клопотання в повному обсязі.
Вважає, що висновки суду не
відповідають обставинам справи.
Вказує, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що ПрАТ
«Торговий Дім Азовзагальмаш» не
приймав участі у справі та не був
неналежним чином повідомлений про її
Заслухавши суддю-доповідача,
представника ТОВ «Дальнафтотранс»
Лещенок Ф.Д., який просив задовольнити
скаргу, скасувати ухвалу суду,
задовольнити клопотання про примусове
виконання рішення суду, представника
Приватного акціонерного товариства
«Торговий Дім «Азовзагальмаш»
Горячеву Г.Г., яка заперечувала проти
задовлення скарги, просила її
відхилити, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, заперечення на апеляційну
скаргу, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга є обґрунтованою і
підлягає задоволенню з наступних
Постановляючи ухвалу про відмову у
задоволенні клопотання ТОВ
«Дальнафтатранс», суд першої інстанції
виходив з того, що ПрАТ «Торговий Дом
Азовзагальмаш» було позбавлено
можливості приймати участь у судовому
процесі, а спір між сторонами було
розглянуто некомпетентним судом.
Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитися не можна.
Відповідно до ч. 1 ст. 390 ЦПК України
рішення іноземного суду (суду
іноземної держави; інших компетентних
органів іноземних держав, до
компетенції яких належить розгляд
цивільних чи господарських справ;
іноземних чи міжнародних арбітражів)
визнаються та виконуються в Україні,
якщо їх визнання та виконання
передбачено міжнародним договором,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або за
принципом взаємності.

Вирішуючи питання про надання дозволу
на примусове виконання рішення, суд не
може оцінювати, чи законним є прийняте
рішення.

Відмова у задоволенні клопотання може
мати місце лише у випадках,
передбачених законом.

Так, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 396 ЦПК України у
задоволенні клопотання про надання
дозволу на примусове виконання рішення
іноземного суду може бути відмовлено у
разі, якщо сторона, стосовно якої
постановлено рішення іноземного суду,
була позбавлена можливості взяти
участь у судовому процесі через те, що
їй не було належним чином повідомлено
про розгляд справи.

Відповідно до зазначеної норми
підставою для відмови у задоволенні
клопотання про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду може бути неналежне
повідомлення сторони, стосовно якої
постановлено рішення, у зв'язку з чим
вона була позбавлена можливості взяти
участь у судовому процесі.

З матеріалів справи вбачається,
що рішенням Арбітражного суду
Хабаровського краю від 30 січня 2012 року
з ЗАТ «Торговий Дім Азовзагальмаш» на
користь ТОВ «Дальнафтатранс» стягнуто
збитки в розмірі 511695,90 рублів РФ, а
також видатки на державне мито в
розмірі 2978,04 рублів РФ. Про дату та
місце судового засідання відповідача
ЗАТ «Торговий Дім Азовзагальмаш» було
повідомлено належним чином через
компетентний суд України, що
підтверджується протоколом судового
засідання Господарського суду
Донецької області від 29 листопада 2011
року та ухвалами Арбітражного суду
Хабаровського краю від 12 жовтня 2011 року
та 20 січня 2012 року.

Рішення Арбітражного суду
Хабаровського краю від 27 січня 2012 року
набрало законної сили 13 червня 2012 року
та 02 липня 2012 року на його виконання
судом було видано виконавчий лист
серії АС № 003122127.

30 березня 2011 року на загальних зборах
ЗАТ «Торговий Дім Азовзагальмаш»
прийнято рішення про перетворення на
ПрАТ «Торговий Дім Азовзагальмаш», яке
є правонаступником всіх прав та
обов'язків ЗАТ «Торговий Дім
Азовзагальмаш».

Арбітражний суд Хабаровського краю,
беручи до уваги, що наявні у справі
матеріали являються достатньо повними
для вирішення спору по суті, враховуючи
заперечення відповідача ЗАТ «Торговий
Дім Азовзагальмаш» та з метою
недопущення затягування арбітражного
розгляду, розглянув справу за
відсутності представника відповідача
і ухвалив рішення на підставі наявних у
матеріалах справи доказів.

Ухвалою Федерального арбітражного
суду Дальневосточного округу від 26.11.2012
року прийнята відмова ЗАТ «Торговий
Дім «Азовзагальмаш» від касаційної
скарги, провадження по касаційній
скарзі припинено (т.2 а.с.11).

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що відповідач був належним
чином повідомлений про час та місце
арбітражного розгляду справи, тому не
можна вважати, що відповідач був
позбавлений можливості заперечувати у
судовому засіданні проти заявлених
вимог та надавати суду свої докази, у
зв'язку з чим не може бути підставою для
відмови у задоволенні клопотання про
надання дозволу на примусове виконання
рішення арбітражного суду за п. 2 ч. 2
статті 396 ЦПК України.

Згідно зі статтею 391 цього ж Кодексу
рішення іноземного суду може бути
пред'явлено до примусового виконання в
Україні протягом трьох років з дня
набрання ним законної сили, за винятком
рішення про стягнення періодичних
платежів, яке може бути пред'явлено до
примусового виконання протягом усього
строку проведення стягнення з
погашенням заборгованості за останні
три роки.

Згідно зі ст. 9 Конституції України
чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Статтею ІІІ Конвенції про визнання й
виконання іноземних арбітражних
рішень, укладеної у Нью-Йорку в 1958 року,
яку ратифіковано Указом Президії
Верховної Ради УРСР від 22 серпня 1960
року і учасницею якої є Україна
(нью-йоркська Конвенція), передбачено,
що кожна держава, що її підписала,
визнає арбітражні рішення як
обов'язкові і приводить їх у виконання
відповідно до процесуальних норм тієї
території, де запитується визнання і
приведення у виконання цих рішень.

Пленум ВСУ у пунктах 1, 6 постанови № 12
від 24 грудня 1999 року «Про практику
розгляду судами клопотань про визнання
й виконання рішень іноземних судів та
арбітражів і про скасування рішень,
постановлених у порядку міжнародного
комерційного арбітражу на території
України» роз'яснив, що розгляд судами
клопотань про визнання й виконання
рішень іноземних судів та арбітражів є
особливою формою взаємної правової
допомоги, яка надається Україною та
іншими державами-учасницями
відповідних міжнародних договорів.

При їх вирішенні суди повинні виходити
з положень ст..ст. 35, 36 Закону «Про
міжнародний комерційний арбітраж» від
24 лютого 1994 року і відповідних
міжнародних договорів України, що
передбачають порядок визнання й
виконання рішень іноземних судів та
арбітражів, і враховувати, що згідно зі
ст. 9 Конституції України міжнародні
договори, згоду на обов'язковість яких
надано Верховною Радою України,
входять до національного
законодавства України та що відповідно
до Закону «Про дію міжнародних
договорів на території України» від 10
грудня 1991 року такі договори
застосовуються в Україні в порядку,
передбаченому для норм цього
законодавства.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про
міжнародний комерційний арбітраж»
арбітражне рішення, незалежно від того,
в якій країні воно було винесено,
визнається обов'язковим і при поданні
до компетентного суду письмового
клопотання виконується з урахуванням
положень цієї статті та ст. 36.

Сторона, що спирається на арбітражне
рішення або порушує клопотання про
його виконання, повинна подати
оригінал належним чином засвідченого
арбітражного рішення або належним
чином засвідчену копію такого, а також
оригінал арбітражної угоди, зазначеної
в ст.. 7, або належним чином засвідчену
копію такої. Якщо арбітражне рішення
або угода викладені іноземною мовою,
сторона повинна подати належним чином
засвідчений переклад цих документів на
українську або російську мову.

Статтею 36 вищезазначеного Закону
передбачені підстави для відмови у
визнанні або виконанні арбітражного
рішення.

При апеляційному перегляді справи
встановлено, що рішення Арбітражного
суду Хабаровського краю від 27 січня 2012
року у справі №А73-12295/2010 набрало
законної сили; сторона, стосовно якої
постановлено рішення, не приймала
участь у судовому процесі, але була
належним чином повідомлена про розгляд
справи; рішення ухвалено судом,
компетенція якого щодо розгляду справи
визначена у відповідності дог закону;
відсутні рішення будь-яких інших судів
зі спору між тими самими сторонами, з
того ж предмета і на тих же підставах;
рішення є остаточним і стало
обов'язковим для виконання сторонами
та виконання рішення не загрожує
інтересам України.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими, а клопотання ТОВ
«Дальнафтатранс» підлягає
задоволенню, оскільки підстав для
відмови у наданні дозволу на примусове
виконання рішення Арбітражного суду
Хабаровського краю від 27 січня 2012 року
при перегляді справи у суді
апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до ч. 8 ст. 395 ЦПК України якщо
в рішенні іноземного суду суму
стягнення зазначено в іноземній
валюті, суд, який розглядає це
клопотання, визначає суму в
національній валюті за курсом
Національного банку України на день
постановлення ухвали.

Оскільки судом першої інстанції
порушено норми процесуального права,
ухвала Іллічівського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 20
грудня 2013 року підлягає скасуванню з
постановленням нової ухвали про
задоволення клопотання відповідно до
вимог п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України

Керуючись ст.. ст.. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дальнафтатранс» - задовольнити.

Ухвалу Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
20 грудня 2013 року - скасувати.

Клопотання Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дальнафтатранс» -
задовольнити.

Надати дозвіл на примусове виконання
на території України рішення
Арбітражного суду Хабаровського краю
від 30 січня 2012 року у справі № А73-12295/2010
за позовом ТОВ "Дальнафтатранс" до ЗАТ
"Торговий Дім Азовзагальмаш",
правонаступником якого є ПрАТ
«Торговий Дім Азовзагальмаш» про
стягнення з Закритого акціонерного
товариства "Торговий Дім
Азовзагальмаш " (Україна, м. Маріуполь)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дальнафтатранс" (м.
Хабаровськ) збитки у розмірі 511695,90
рублів РФ, що за курсом Національного
банку України на день постановлення
ухвали становить 135625 гривень, та
видатки на державне мито у розмірі 2978,04
руб РФ, що за курсом Національного
банку України становить 789,33 гривні.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: