У Х В А Л А

Іменем України

06 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі суддів:
Чужі Ю.Г. (головуючий), Леска В.В.,
Кондора Р.Ю., при секретарі Чучка Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, що діє в
інтересах ОСОБА_4 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
19 лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільно
набутого майна, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року ОСОБА_5 звернулася в
суд із зазначеним позовом, посилаючись
на те, що з 06.10.1990 року по 06.08.1999 року
перебувала з відповідачем в
зареєстрованому шлюбі, від якого в них
є донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1
народження.

Після формального розірвання шлюбу
сторони продовжували проживати разом,
спочатку в гуртожитку по АДРЕСА_3, а з
вересня 2000 року - в гуртожитку
сімейного типу АДРЕСА_1.

Дана обставина встановлена рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від
24.01.2013 року.

За час спільного проживання у
фактичних шлюбних відносинах вона з
відповідачем у 2005 році придбали
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 та гараж
з літньою кухнею та прибудову, а в 2007
році ними придбано автомобіль «Кіа
Магентіс» державний №? НОМЕР_1.

Все придбане за час спільного
проживання майно зареєстроване на
відповідача.

Зазначала, що ОСОБА_4 чинить перешкоди у
користуванні майном, ображає позивачку
та доньку, виганяє їх з житла та має
намір продати квартиру.

Посилаючись на дані обставини,
норми цивільного та сімейного
законодавства, просила постановити
рішення, яким визнати право спільної
сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на
квартиру АДРЕСА_2, гараж з літньою
кухнею та прибудовами за тією ж адресою
та автомобіль «Кіа Магентіс» державний
№? НОМЕР_1.

Також просила розподілити
спільно набуте майно визнавши право
власності в ідеальних долях за
позивачем ОСОБА_5 на 2/3 частин спільно
набутого майна (квартири, гаражу з
літньою кухнею і прибудовами та
автомобіля), а за відповідачем ОСОБА_5
право власності на 1/3 частину цього
майна.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 19 лютого 2014 року позов
задоволено частково. Постановлено
визнати за сторонами право спільної
власності на спільно набуте майно та
проведено розподіл спільного майна
шляхом визнання за ОСОБА_5 та ОСОБА_4
право власності в ідеальних долях по 1/2
частині за кожним на квартиру АДРЕСА_2,
та автомобіль «Кіа Магентіс»,
державний № НОМЕР_1.

Позивачка рішення суду не оскаржила.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_4,
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування судом норм
матеріального права, в зв'язку з чим
ставить питання про скасування рішення
місцевого суду та направлення справи
до суду першої інстанції на новий
розгляд.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа
розглянута у відсутності відповідача,
який належним чином повідомлений про
час і місце розгляду справи.

Заслухавши осіб, які взяли участь у
розгляді справи, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляції
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, відповідно до
вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 06.10.1990 року по 06.08.1999 року. Від
шлюбу народилася донька ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

Після формального розірвання шлюбу
сторони продовжували проживати разом і
перебувати у фактичних шлюбних
відносинах. Спочатку сторони жили в
гуртожитках по АДРЕСА_3, а з 01 лютого 2005
року по теперішній час у квартирі
АДРЕСА_2.

Факт проживання сторін однією сім'єю
без шлюбу в період з 06.08.1999 року по 24.01.2013
року встановлено заочним рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від
24.01.2013 року (а.с. 28).

Житло АДРЕСА_1 сторони приватизували
01.12.2004 року, що підтверджується
свідоцтвом про право власності, згідно
якого квартира належала на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та дочці ОСОБА_6 (а.с. 9).

30.12.2004 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що діяв від
свого імені та від імені дочки ОСОБА_6
продали вказану квартиру ОСОБА_7 за 4058
грн. (а.с. 12).

Перед цим 14.12.2004 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
був укладений договір купівлі-продажу,
згідно якого відповідач придбав
квартиру АДРЕСА_2 за 11846 грн. (а.с. 67).

На підставі цього договору за ОСОБА_4
01.02.2005 року зареєстровано право
власності на спірну квартиру в цілому
(а.с. 70).

Сторони та їхня донька зареєстровані у
даній квартирі з 01.02.2005 року, про що
свідчить довідка виконавчого комітету
Оноківської сільської ради від 21.07.2011
року № 1179 та відмітки про реєстрацію у
паспортах (а.с. 11).

Також встановлено, що у 2007 році ними
придбано автомобіль «Кіа Магентіс»
державний №? НОМЕР_1, який
зареєстровано на відповідача.

Згідно ст. 74 СК України (чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин) якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою, майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

На майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Відповідно до 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Статтею 69 СК України передбачено, що
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Оскільки судовим рішенням від 24.01.2013
року встановлено, що сторони
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою, та з
урахуванням того, що законом
презюмується правило, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, висновок місцевого
суду про те, що майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності - є
правильним.

Суд вірно встановив фактичні обставини
справи, правильно застосував
матеріальний закон, дотримався
процедури розгляду справи та вирішив
спір у відповідності з чинним
законодавством.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування немає. Доводи апеляції
висновків суду не спростовують, а тому
до уваги взяті бути не можуть.

Керуючись ст.ст. 307-308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 19 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: