УХВАЛА

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І.,
Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа - приватний
нотаріус Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання договору дарування недійсним,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 та його
представника - ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Донецької області
від 16 квітня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
Будьоннівського районного суду м.
Донецька з позовом до ОСОБА_4 про
визнання договору дарування квартири
АДРЕСА_1, укладеного 26 жовтня 2011 року
між ним і відповідачем, недійсним.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3
зазначав, що, укладаючи зазначений
договір, насправді мав на меті
укладення договору довічного
утримання, оскільки в силу похилого
віку та за станом здоров'я потребує
сторонньої допомоги.

Посилаючись на те, що укладений договір
не відповідав його внутрішній волі
щодо правової природи й змісту
правочину, позивач просив визнати
договір дарування недійсним на
підставі частини третьої статті 203 та
статті 229 ЦК України.

Рішенням Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 20 лютого 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 16 квітня 2013 року рішення
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 20 лютого 2013 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги задоволено. Визнано недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
укладений 26 жовтня 2011 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 і посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 жовтня 2013 року
рішення апеляційного суду Донецької
області від 16 квітня 2013 року скасовано
та залишено в силі рішення
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 20 лютого 2013 року.

Постановою Верхового Суду України від
19 березня 2014 року ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 жовтня 2013 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалені у справі судові рішення
зазначеним вимогам закону не
відповідають.

Із матеріалів справи вбачається, що 26
жовтня 2011 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було
укладено договір дарування, згідно з
яким позивач подарував, а відповідач
отримав у дар квартиру АДРЕСА_1.
Зазначений договір посвідчений
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрований у реєстрі за № 1878.

28 жовтня 2011 року право власності на
квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване за
ОСОБА_4 на підставі спірного договору
дарування.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом
(частина перша статті 229 ЦК України).

Із роз'яснень, які викладені в пункті 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду справ про
визнання правочинів недійсними»,
вбачається, що правочин, вчинений під
впливом помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину, мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення. Помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК
України, договір дарування вважається
укладеним, якщо сторони мають повну
уяву не лише про предмет договору, а й
досягли згоди про всі його істотні
умови.

Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування, правовою метою
якого є передача власником свого майна
у власність іншої особи без отримання
взаємної винагороди.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що позивачем не доведено, що під
час укладення оспорюваного договору
дарування мала місце помилка стосовно
правової природи правочину та
наявності обставин, які зумовлюють
визнання договору дарування квартири
недійсним. Обставини справи свідчать
про те, що, укладаючи спірний договір,
ОСОБА_3 усвідомлював умови правочину і
його правові наслідки.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
суд апеляційної інстанції,
застосувавши норми статей 203 та 229 ЦК
України, виходив з того, що зазначений
договір порушує права ОСОБА_3, оскільки
в силу похилого віку і за станом
здоров'я, укладаючи з ОСОБА_4 договір,
позивач мав на меті відчуження на
користь відповідача квартири, яка є
його єдиним житлом, лише за умови
довічного утримання.

Відсутність у особи під час укладення
договору дарування волевиявлення на
безоплатну передачу майна у власність
обдаровуваного й передача його за
умови вчинення на користь дарувальника
будь-якої дії майнового або
немайнового характеру усупереч
вимогам статті 717 ЦК України, є
підставою для визнання договору
дарування недійсним на підставі
частини третьої статті 203 та статті 229
ЦК України.

На порушення вимог ст. ст. 10, 212 - 214, 316 ЦПК
України суд апеляційної інстанції при
перегляді рішення у повній мірі не
перевірив доводів сторін, не надав
належної оцінки; належним чином не
встановив фактичні обставини справи,
від яких залежить правильне вирішення
спору.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з передачею
справи на новий апеляційний розгляд з
підстав, які передбачені ч. 2 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його
представника - ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 16 квітня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Н.А.
Горелкіна Є.П. Євграфова О.І.
Євтушенко В.І. Журавель