АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретаря Лисак О.А.

за участю: ОСОБА_1 та його представника
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства „Ідея Банк"
(далі - ПАТ „ Ідея Банк") до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за апеляційною скаргою ПАТ
„ Ідея Банк" на рішення Новоселицького
районного суду Чернівецької області
від 17 лютого 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ПАТ „Ідея Банк"
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Вказувало на те, що 11 січня 2008 року між
банком та відповідачем було укладено
кредитний договір, за умовами якого
відповідач отримав кредит в розмірі 13080
грн строком на 18 місяців зі сплатою 19,1 %
річних за користування кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань за кредитним
договором станом на 20 листопада 2013 року
утворилась заборгованість в розмірі
51736 грн 95 коп, яку позивач просив
стягнути з відповідача.

Рішенням Новоселицького районного
суду Чернівецької області від 17 лютого
2014 року у задоволенні позову
відмовлено у зв'язку із спливом
позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ „Ідея Банк"
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------

22ц - 640/14
головуючий у І інстанції Ляху Г.О.

категорія 19/27
суддя-доповідач: Міцней В.Ф.

Вказує на те, що відповідачем 8 грудня
2010 року було здійснено останній платіж
за кредитним договором, тому мало місце
переривання перебігу позовної
давності.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник апеляційну скаргу не
визнали, вважають, що рішення суду є
законним, обґрунтованим і підстав для
його скасування немає.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК
України).

За змістом ст.509 ЦК України зобов'язання
- це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як встановлено судом, 11 січня 2008 року
між ВАТ „Акціонерний комерційний банк
„Прикарпаття", правонаступником якого
є ПАТ „Ідея Банк", та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № Г 17.102.70044,
за яким останній отримав кредит в
розмірі 13080 грн строком на 18 місяців зі
сплатою 19,1 % річних за користування
кредитом.

Додатком № 1 до вказаного договору
встановлено графік погашення кредиту,
процентів за користування кредитом та
комісії (а.с.16).

Таким чином, сторони встановили як
кінцевий строк повернення кредиту,
процентів та комісії - 11 липня 2009 року
так і строки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів -
щомісяця до 11 числа включно кожного
календарного місяця для основної
заборгованості, процентів за
користування кредитом та комісії.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно із частиною
третьою статті 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК
України).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає,
що позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1ст.261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення в зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Оскільки умовами кредитного договору
передбачено, що відповідач
зобов'язаний повернути кредит,
сплачувати проценти за користування
кредитом та комісію частинами
(щомісячними платежами) у розмірах та в
строки, визначені додатком № 1, який є
невід'ємною частиною кредитного
договору, то право позивача вважається
порушеним з моменту недотримання
відповідачем строку погашення кожного
чергового платежу, а отже і початок
перебігу позовної давності за кожний
черговий платіж починається з моменту
порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами
договору погашення кредиту, процентів
та комісії повинно здійснюватись
відповідачем частинами до 11 числа
кожного місяця, то початок перебігу
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту невиконання відповідачем
кожного із цих зобов'язань.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 взагалі не
виконав щомісячні зобов'язання з
погашення кредиту, процентів за
користування кредитом та комісії, у
зв'язку із чим з 11 лютого 2008 року у нього
утворилась заборгованість за
кредитним договором.

Останній з вказаних щомісячних
платежів у сумі 954 грн 38 коп згідно з
додатком № 1 до кредитного договору
підлягав виконанню в строк до 11 липня
2009 року, проте банк звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1 29 листопада 2013 року,
тобто за межами строку, встановленого
ст.257 ЦК України.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

З огляду на викладене правильним є
висновок суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позову ПАТ „Ідея
Банк" у зв'язку із спливом позовної
давності.

Необгрунтованим є посилання апелянта
на те, що у зв'язку з внесенням
відповідачем 8 грудня 2010 року платежу в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором мало місце
переривання перебігу позовної
давності.

Заперечуючи проти позову, відповідач
стверджував, що жодного платежу на
погашення заборгованості за укладеним
між ним і позивачем кредитним
договором ним не було внесено.

Ознайомившись з ксерокопією заяви про
переказ готівки № 35060 від 8 грудня 2010
року в суді апеляційної інстанції,
відповідач пояснив, що цю заяву він не
підписував і ніяких коштів у грудні 2010
року не сплачував позивачу в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором.

На запит апеляційного суду (а.с.128)
позивач не надав суду оригіналу
вказаної заяви для дослідження або
інших належних доказів на
підтвердження факту здійснення
відповідачем платежу за вказаним
договором.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України ,
колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства „Ідея Банк"
відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду
Чернівецької області від 17 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: