Справа № 359/4797/13-ц Головуючий у І
інстанції Ткаченко Д.В.Провадження №
22-ц/780/119/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

08 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Химинець Н.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 3 жовтня 2013 року
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - приватний нотаріус
Бориспільського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання частково недійсними
свідоцтва про право на спадщину за
законом та визнання права власності на
нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом та визнання права власності на
нерухоме майно.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивачка вказувала, що у
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, після
смерті якої відкрилась спадщина на
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
по АДРЕСА_1.

На день смерті матері позивачка та її
брат ОСОБА_5 були зареєстровані та
проживали в одному будинку разом з
померлою за зазначеною адресою, тільки
в різних його половинах, оскільки
будинок розділений на два входи.
Оскільки позивачка тривалий час
проживала разом з матір'ю, доглядала її
до дня смерті, вважала, що прийняла
спадщину разом з братом.

Позивачка зазначала, що після смерті
брата ІНФОРМАЦІЯ_2 їй стало відомо про
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 28 грудня 2004 року,
відповідно до якого 1/2 частина
житлового будинку АДРЕСА_1, яка
належала померлій матері, була
оформлена на брата, як на єдиного
спадкоємця, оскільки у відповідній
заяві до нотаріальної контори брат не
вказав про існування інших
спадкоємців, а саме, своєї сестри -
позивача у справі. Таким діями брат
порушив її законні права, позбавивши
права на спадкування частини
спадкового майна, у зв'язку з чим,
просила суд визнати частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане 28.12.2004 року № 4617 на ім'я
ОСОБА_5 Бориспільською міською
державною нотаріальною конторою на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1, а
також визнати за нею право власності на
1/4 частину спірного будинку (А1) з
господарськими будівлями та спорудами
в порядку спадкування за законом.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 16 жовтня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 11 грудня 2012 року, позов
задоволено в повному обсязі. Ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 квітня 2013 року рішення
судів першої та апеляційної інстанції
скасовано, справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції.

З урахуванням уточнених позовних
вимог, ОСОБА_1 просила суд визнати
частково недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане 28.12.2004
року № 4617 на ім'я ОСОБА_5 Бориспільською
міською державною нотаріальною
конторою на 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1, а також визнати за нею
право власності на 1/4 частину спірного
будинку (А1) а саме квартири НОМЕР_1 з
господарськими будівлями та спорудами
в порядку спадкування за законом.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 3 жовтня 2013 року відмовлено в
задоволені позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
в якій, просила рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким задовольнити
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі, з підстав неправильного
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, а також з
підстав неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
та невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих Колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції не відповідає зазначеним
вимогам закону, виходячи з наступного.

Згідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, після
смерті якої, відкрилася спадщина на
частину житлового будинку АДРЕСА_1.

На спадкове майно 28.12.2004 року ОСОБА_5
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом (т.1 а. с. 6, 11).

Згідно свідоцтва про смерть виданого
06.01.2012 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до спадкової справи №4/2012,
заведеної після смерті ОСОБА_5 заяву
про прийняття спадщини подали ОСОБА_1
та ОСОБА_2

Іншим співвласником 1/2 частини
житлового будинку АДРЕСА_1 є позивач -
ОСОБА_1 на підставі договору дарування
від 16.08.2002 року, за яким померла ОСОБА_6
подарувала їй частину вказаного
домоволодіння.

Згідно Технічного паспорту житловий
будинок АДРЕСА_1 складається з двох
окремих квартир. На ці окремі квартири
оформлено дві будинкові книги,
згідно яких спадкодавець ОСОБА_6 була
зареєстрована в одній квартирі, а
позивач ОСОБА_1 з 25 листопада 2003 року
зареєстрована в іншій квартирі цього ж
будинку (т. 1 а.с.15-18).

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що під час нового
судового розгляду розгляду належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що позивач на момент смерті
матері дійсно проживала разом з нею в
належній ОСОБА_6 частині домоволодіння
позивачем не було надано.

Проте, суд першої інстанції не вірно
встановив характер спірних
правовідносин та прийшов до
необґрунтованого висновку про відмову
у позові, зважаючи на наступне.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 1217, 1218 ЦК
України спадкування здійснюється за
заповітом або за законом. До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України
передбачено, що спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
При цьому норма ч. 3 ст. 1268 ЦК
України не пов'язує визнання факту
прийняття спадщини спадкоємцем, який
постійно проживав із спадкодавцем на
час відкриття спадщини, з умовою їх
спільного проживання саме в частині
жилового будинку, що є об'єктом
спадкування.

Статтею 1270 ЦК України встановлено
строк для прийняття спадщини у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

За правилами ч. 3 цієї статті
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Судом встановлено та ніким не
оспорюється, що позивачка не
зверталась із заявою про відмову від
спадщини. Сторони визнавали в суді, що
позивачка проживала разом із матір»ю в
частині будинку, яку мати подарувала
позивачці тривалий час і у тому числі
на час відкриття спадщини. Враховуючи
зазначені вище вимоги закону, ці
обставини колегія суддів вважає
доведеними і такими, що не підлягають
доказуванню.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пункті 23 постанови від 30
травня 2008 року № 7 "Про судову практику
у справах про спадкування", будь-яка
особа, яка постійно проживала разом зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається такою, що
своєчасно прийняла спадщину.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції, правильно
встановивши обставини справи, зробив
помилковий висновок щодо
недоведеності позовних вимог ОСОБА_1 та
безпідставно відмовив у позові.

Оскільки при апеляційному розгляді
встановлено, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, судом
неправильно застосовано норми
процесуального права, то відповідно до
ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню із ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане 28.12.2004 року на ім'я
ОСОБА_5 Бориспільською міською
державною нотаріальною конторою на ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1,
зареєстрованого в реєстрі за № 4617, а
також визнання за ОСОБА_1 право
власності на ? частину житлового
будинку (А1) АДРЕСА_1 з господарськими
будівлями та спорудами: веранда (а),
веранда (а1), веранда (а2), погріб (Ж),
сарай (Б), погріб (В), навіс (З),
каналізаційна яма (К), колодязь (Л),
каналізаційна яма (М), хвіртка ( №1),
огорожа (№3), огорожа (№4), тротуар (№-І),
хвіртка (№5), ворота (№6), огорожа (№7) в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_6, котра померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує із другої сторони понесені
нею документально підтверджені судові
витрати.

З урахуванням наведеного на користь
ОСОБА_1 з ОСОБА_2 підлягають стягненню
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати в сумі 671
грн. 02 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
апелянта підлягає задоволенню, а
рішення суду першої інстанції -
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,
-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 3 жовтня 2013 року скасувати та
ухвалити по справі нове рішення.

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Приватний Нотаріус
Бориспільського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання частково недійсними
свідоцтва про право на спадщину за
законом та визнання права власності на
нерухоме майно.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом,
видане 28.12.2004 року на ім'я ОСОБА_2
Бориспільською міською державною
нотаріальною конторою на ? частину
житлового будинку АДРЕСА_1,
зареєстрованого в реєстрі за № 4617.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину житлового будинку (А1) АДРЕСА_1 з
господарськими будівлями та спорудами:
веранда (а), веранда (а1), веранда (а2),
погріб (Ж), сарай (Б), погріб (В), навіс (З),
каналізаційна яма (К), колодязь (Л),
каналізаційна яма (М), хвіртка ( №1),
огорожа (№3), огорожа (№4), тротуар (№-І),
хвіртка (№5), ворота (№6), огорожа (№7) в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_6, котра померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 671 грн. 02 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :