Справа№592/2179/14-ц
Провадження №2/592/927/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
м.Суми

Ковпаківський райсуд м. Суми в складі:
головуючого - судді Алфьорова А.М., при
секретарі Літовченко С.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В. Фрунзе», Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми про
стягнення моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я, -

В С Т А
Н О В И В:

Позивач свої позовні вимоги мотивує
тим, що з 03.12.1981 р. по 10.04.2009 р. перебував
у трудових відносин з ПАТ «СМНВО ім. М.В.
Фрунзе» та був звільнений за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

Згідно до акту розслідування
хронічного професійного захворювання
№ 29 від 17.03.2003 р. позивачу були
встановлені такі професійні
захворювання: Нейросенсорна
туговухість зі значним зниженням слуху
ІІІ ст. професійного характеру -
Основний діагноз. ІХС,
атеросклеротичний кардіосклероз СН ІІ
ст., гіпертонічна хвороба ІІ ст., ДЕП
(гіпертонічна+атеросклеротична) І-ІІ
ст. з ХНМК переважно в
вертебро-базилярному басейні. РОХП з
сенсорними порушеннями. ДОА колінного
суглобу - Супутній діагноз.

Згідно до акту розслідування
хронічного професійного захворювання
№ 110 від 14.11.2008 р. позивачу були
встановлені такі професійні
захворювання: Первинно: Силікоз І ст. s/s,
2/2 пізній розвиток, ускладнений ХОЗЛ ІІ
ст. у фазі нестійкої ремісії, Емфізема
легень І ст., Легенева недостатність ІІ
ст. Захворвюання професійне. Повторно:
Нейросенсорна туговухість ІV ст. -
Основний діагноз. Дифузний
кардіосклероз, недостатність
мікрального та тривуспидального
клапанів, фібрація передсердя,
постійна форма. Гіпертонічна хвороба
ІІ ст. Гіпертензивне серце СН ІІ Б ст.
фк. ІІ. Хронічний холецисто-панкреатит
у фазі нестійкої ремісії. Хронічний
гепатит у фазі ремісії. Хронічний
пиелонефрит у фазі нестійкої ремісії.
ЖКБ. Конкремент правої нирки. ДЕП ІІ ст.
(гіпертонічна+атеросклеротична) з ХНМК
переважно в вертебро-базилярному
басейні з антено-невротичним
синдромом. РОХП переважно
попереково-коришкового відділу зі
стійким больовим синдромом. ДОА
колінних суглобів - Супутній діагноз.

Згідно вище вказаного акту зазначено,
що професійне захворювання виникло
через недосконалість технологій, не
ефективне використання засобів
індивідуального захисту.

Відповідно до довідки виданої Зарічною
МСЕК м. Суми від 17.06.2003 р. про результати
визначення ступеня втрати професійної
працездатності, ступінь втрати
працездатності скала 30 % (первинно).

Довідкою Зарічного МСЕК м. Суми від
03.03.2009 р. ступінь втрати працездатності
склала 80 % та встановлено ІІ групу
інвалідності, безтерміново.

Вплив шкідливих виробничих факторів
спричинили заподіяння йому моральної
шкоди, оскільки порушились нормальні
життєві зв'язки. Враховуючи
вищевикладене, позивач просить
стягнути з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе»
моральну шкоду у розмірі 8 000 грн.

Оскільки відповідно до першого акту,
позивач отримав профзахворювання
виявлені в 2003 році у вигляді
нейросенсорної туговухості ІІІ ст. (40%
втрати професійної працездатності), то
позивач вважає, що стягненню з
відділення Фонду підлягає сума в 8000
грн., оскільки в 2003 році діяли норми
відповідного закону відносно обов'язку
саме Фонду компенсувати моральну шкоду
за стійку втрату працездатності.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі.

Представник ПАТ «СМНВО і.м. М.В. Фрунзе»
надав заперечення на позовну заяву,
згідно якої вважає вимоги не
обґрунтованими, оскільки позивачем не
надано доказів, що підтверджують
понесені ним моральних страждань.
Також позивач безпідставно пов'язує
розвиток професійних захворювань
виключно з тим, що роботодавець не
виконав покладені на нього обов'язки по
створенню безпечних і нешкідливих умов
праці. Крім того, під час укладення
трудового договору з позивачем,
товариство проінформувало його про
умови праці та про наявність на
робочому місці небезпечних і шкідливих
виробничих факторів, які ще не усунуто,
можливі наслідки їх впливу на здоров'я
та про право працівника на пільги і
компенсації за роботу, що
підтверджується, зокрема підписами
позивача за результатами проведення
атестації робочого місця в картах умов
праці. Також товариство вважає, що
позивач пропустив встановлений
законодавство строк для звернення до
суду з позовною заявою про порушення
свого права.

Представник Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми надав
заперечення, обґрунтовуючи тим, що
ОСОБА_1 згідно висновку МСЕК від 12.05.2003
р. встановлено 30 % стійкої втрати
професійної працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням
встановленим 17.03.2003 р., відповідно з
якою потерпілому виплачена одноразова
допомога у розмірі 8800 грн., яка за своєю
суттю компенсує моральний аспект
страхового випадку.

Згідно висновку МСЕК від 12.02.2009 р.
встановлено 80 % стійкої втрати
професійної працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням
встановленим 14.11.2008 р., у тому числі 40 % -
первинно, відповідно з якою
потерпілому виплачена одноразова
допомога у розмірі 40140 грн. 00 коп., яка за
своєю суттю компенсує моральний аспект
страхового випадку.

Таким чином, Фонд належним чином
виконує всі покладені на нього
обов'язки. Документи, на які
посилається позивач як на підставі
заподіяння моральної шкоди, а саме
довідку МСЕК і акти за формою П-4 є
документами, що підтверджують факт
професійного захворювання, і ніяким
чином не можуть бути незаперечним
доказом заподіяння моральної шкоди.
Також представник відповідача
стверджує, що позивач пропустив строк
позовної давності.

Суд вислухавши думку сторін, вивчивши
матеріали справи і надані докази
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню, враховуючи наступні
обставини.

Встановлено, що позивач з 03.12.1981 р. по
10.04.2009 р. перебував у трудових відносин
з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» та був
звільнений за власним бажанням у
зв'язку з виходом на пенсію /а.с. 6-7/.

Згідно акту розслідування
професійного захворювання № 29 від 17
березня 2003 р., встановлено основний
діагноз: Нейросенсорна туговухість зі
значним зниженням слуху ІІІ ст.
професійного характеру - Основний
діагноз. ІХС, атеросклеротичний
кардіосклероз СН ІІ ст., гіпертонічна
хвороба ІІ ст., ДЕП
(гіпертонічна+атеросклеротична) І-ІІ
ст. з ХНМК переважно в
вертебро-базилярному басейні. РОХП з
сенсорними порушеннями. ДОА колінного
суглобу - Супутній діагноз.

Згідно до акту розслідування
хронічного професійного захворювання
№ 110 від 14.11.2008 р. позивачу були
встановлені такі професійні
захворювання: Первинно: Силікоз І ст. s/s,
2/2 пізній розвиток, ускладнений ХОЗЛ ІІ
ст. у фазі нестійкої ремісії, Емфізема
легень І ст., Легенева недостатність ІІ
ст. Захворвюання професійне. Повторно:
Нейросенсорна туговухість ІV ст. -
Основний діагноз. Дифузний
кардіосклероз, недостатність
мікрального та тривуспидального
клапанів, фібрація передсердя,
постійна форма. Гіпертонічна хвороба
ІІ ст. Гіпертензивне серце СН ІІ Б ст.
фк. ІІ. Хронічний холецисто-панкреатит
у фазі нестійкої ремісії. Хронічний
гепатит у фазі ремісії. Хронічний
пиелонефрит у фазі нестійкої ремісії.
ЖКБ. Конкремент правої нирки. ДЕП ІІ ст.
(гіпертонічна+атеросклеротична) з ХНМК
переважно в вертебро-базилярному
басейні з антено-невротичним
синдромом. РОХП переважно
попереково-коришкового відділу зі
стійким больовим синдромом. ДОА
колінних суглобів - Супутній діагноз.

Відповідно акту, професійне
захворювання виникло у зв'язку з
недосконалістю технологій,
неефективністю використання засобів
індивідуального захисту, тривала
робота в шкідливих умовах праці,
причина професійного захворювання -
проведення робіт в умовах підвищення
рівнів виробничого шуму та пилу /а.с.12/.

Відповідно до довідки виданої
фтизіатричною МСЕК м. Суми від 03.03.2009 р.
про результати визначення ступеня
втрати професійної працездатності,
ступінь втрати працездатності склала 80
% та другу групу інвалідності /а.с.13/.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають додаткових зусиль для
організації свого життя.

Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган.

Законом України «Про охорону праці», а
саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що
відшкодування шкоди, заподіяної
працівнику внаслідок ушкодження
здоров'я або у випадку смерті
працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України. Відповідно до
змін, внесених до закону України «Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності» від 23.02.2007 р. були
виключені положення щодо
відшкодування моральної шкоди з Фонду
соціального страхування.

Проте, право цих громадян на
відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки статтею 1167 ЦК
України та ст. 237-1 КЗпП України їм
надано право відшкодувати моральну
шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу.
Встановлений законодавцем розподіл
обов'язків щодо відшкодування
моральної шкоди потерпілим на
виробництві від нещасного випадку та
професійного захворювання не
суперечить вимогам ст. 22 Конституції
України.

Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі
умови праці призвели до професійного
захворювання позивача.

У зв'язку з цим 04.03.2014 р. позивач
звернувся до суду за захистом своїх
прав з позовом про відшкодування
морально шкоди. Оскільки на час
звернення позивача до суду Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» не
передбачено обов'язку Фонду
відшкодовувати потерпілому моральну
шкоду, то таку шкоду позивачу, законні
права якого порушено, повинен
відшкодовувати роботодавець, згідно з
правилами ст. 237-1 КЗпП України.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 р. № 4 «Про судову практику в справах
про відшкодування морально
(немайнової) шкоди» спори про
відшкодування заподіяної фізичній чи
юридичній особі моральної (немайнової)
шкоди розглядаються лише у випадках
передбачених, законодавством.

Таким чином з вищенаведеного
вбачається, що між позивачем та ПАТ
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе» склались трудові
правовідносини та внаслідок
незабезпечення останнім безпечних
умов праці позивачу при виконанні ним
трудових обов'язків, було ушкоджене
здоров'я.

Судом встановлено, що внаслідок
професійного захворювання в позивача
порушилися нормальні життєві зв'язки.
Постійно хворіє, крім того, має значні
обмеження в життєдіяльності, звичках,
бажаннях. Все це вимагає додаткових
зусиль по організації його життя і веде
до нових переживань.

Вищезазначене законодавство, а також
роз'яснення Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 р. із змінами від
25.05.2011 р. «Про судову практику по
справам про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» пов'язують факт
заподіяння моральної шкоди, не лише зі
станом напруженості під впливом
сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із
наявністю втрат фізичного і психічного
характеру, які тягнуть за собою
порушення нормальних життєвих зв'язків
потерпілого, зменшення його суспільної
активності, потребують від нього
додаткових зусиль для організації
життя.

Виходячи із наведених вище обставин,
довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу
заподіяно моральну шкоду, і згідно ст.
237-1 КЗпП України, роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, ОСОБА_1 має
право на його відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд
враховує ступінь, характер, обсяг і
тривалість страждань, а саме незначне
погіршення стану здоров'я позивача, те,
що професійна працездатність в зв'язку
з професійним захворюванням втрачена
на 80 % та ІІ група інвалідності.

Розмір відшкодування моральної шкоди,
яка підлягає сплаті позивачеві, суд
визначає в розмірі 8000 грн., враховуючи
при цьому дійсний розмір і тривалість
моральних та фізичних страждань
позивача, негативні наслідки
отриманого ним захворювання, а також
доведеність заявлених позовних вимог.

Згідно ст. 268 ЦК України позовна
давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ
«СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь
держави підлягають стягненню судові
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 243 грн. 60 коп.

Вимоги позивача до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми, суд
вважає не обґрунтованими, та такими, що
підлягають відмові, оскільки позивачем
не надано належних доказів про
понесення ним моральної шкоди, також
судом встановлено, що позивачу були
виплачені одноразові допомоги у
розмірі 8800 грн. 00 коп. та 40140 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 15, 15-1, 30, 203 ЦПК України,
ст.ст. 7, 12 Закону України "Про охорону
праці", ст.ст. 173, 237-1 КЗпП України, ст. 456
ЦК України, ст. 21 Закону України "Про
обов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, які потягли втрату
працездатності", суд -

В И Р
І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В. Фрунзе», Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми про
стягнення моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я, задовольнити
частково.

Стягнути з ПАТ «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе» на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 8000 грн.

Стягнути з ПАТ «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе» на користь держави судовий
збір в сумі 243 грн. 60 коп.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовити із за необґрунтованістю.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга на протязі 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення до апеляційного суду Сумської
області через Ковпаківський райсуд м.
Суми.

Суддя:
А.М. Алфьоров