Номер провадження 2/404/334/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

26 березня 2014 року Кіровський районний
суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді - Іванової
Н.Ю.

при секретарі - Гуйван
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Кіровоградської міської ради, третя
особа на стороні позивача: Головне
управління Держземагенство у
Кіровоградській області про визнання
недійсним та скасування державного
акту на право власності на землю,
скасування рішення,

В С
Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, Кіровоградської міської ради,
третя особа на стороні позивача:
Головне управління Держземагенство у
Кіровоградській області про визнання
недійсним та скасування державного
акту на право власності на землю,
скасування рішення. Просить скасувати
рішення Кіровоградської міської ради
від 16.02.2010 року № 3100 в частині передачі
ОСОБА_2 у приватну власність земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) площею 0,0789, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Визнати недійсним та скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку від 16.09.2010 року серії
ЯЛ № 140096 виданий на ім'я ОСОБА_2.

На обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 17 квітня 1996 року між
ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2, було
укладено договір дарування, відповідно
до якого ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2
прийняла у дар 3/5 частини житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель, що знаходиться в
АДРЕСА_1. Реалізувавши своє право на
приватизацію земельної ділянки ОСОБА_2
отримала державний акт на право
власності на земельну ділянку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 серії
ЯЛ № 140096 на підставі рішення сесії від
16.02.2010 року № 3100 Кіровоградської
міської ради для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.
Рішенням Кіровського району м.
Кіровограда від 12 грудня 2012 року
договір дарування 3/5 частин житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель, що знаходиться в
АДРЕСА_1 укладений 17.04.1996 р. між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, посвідчений державним
нотаріусом Третьої Кіровоградської
державної нотаріальної контори Корчак
Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1027
визнано недійсним. Оскільки в наслідок
визнання недійсним договору дарування
втратили дію і юридичні наслідки цього
договору, у зв'язку з чим поновлюється і
її право власності на будинок, вважає,
що необхідно скасувати рішення
кіровоградської міської ради та
держаний акт на право власності на
земельну ділянку.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали в
повному обсязі. Посилаються на
обставини викладені в позовній заяві.
Не заперечують проти винесення
заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася. Про час та місце слухання
справи була повідомлена в порядку ч.9
ст.74 ЦПК України.

Представник відповідача
Кіровоградської міської ради в судове
засідання не з'явився. Надав заяву про
розгляд справи без його участі.

Представники третьої особи Головне
Управління Держземагентства у
Кіровоградській області в судове
засідання не з'явився. Надав заяву про
розгляд справи без його участі.

Зі згоди представників позивача суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст. 224
ЦПК України.

Суд, в межах наданих доказів,
заслухавши пояснення представників
позивача, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого або
майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
суд розглядає справу не інакше як за
заявою осіб, в межах заявлених вимог і
на підставі наданих сторонами доказів,
тобто кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно підпункту ґ пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ»від 16 квітня 2004 року, №
7 при переході права власності на
будівлі та споруди за
цивільно-правовими угодами, укладеними
до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями
чинної до цієї дати статті 30 ЗК до
набувача від відчужувача переходить
належне йому право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані будівлі та споруди,
якщо інше не передбачалось у договорі
відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких
випадках право власності на земельну
ділянку або її частини могло
переходити відповідно до статті 120 ЗК
2001 року на підставі цивільно-правових
угод, а право користування -на підставі
договору оренди, укладених відповідно
відчужувачем або набувачем. До особи,
яка придбала житловий будинок, будівлю
або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно
зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін
до статті 120 ЗК Законом України від 27
квітня 2007 р. № 997-V -і згідно зі статтею 120
ЗК, переходило право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором; а якщо договором це не було
визначено, до набувача переходило
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для її
обслуговування. При переході права
власності на будинок або його частину
за договором довічного утримання до
набувача переходило право на земельну
ділянку, де вони розташовані, на умовах,
на яких ця ділянка належала
відчужувачу. В разі переходу права
власності на будівлі та споруди до
кількох осіб право на земельну ділянку
визначалось пропорційно часткам осіб у
вартості будівлі та споруди, якщо інше
не передбачено в договорі відчуження
останніх, а при переході права
власності на будівлі та споруди до
фізичних або юридичних осіб, які не
могли мати у власності земельні
ділянки, до них переходило право
користування земельною ділянкою. З 1
січня 2010 р. до особи, яка набула право
власності на житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача) відповідно до
статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції
Закону України від 5 листопада 2009 р. №
1702-VІ.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Відповідно до ч. 3 ст.
24 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», органи
місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, а в
Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Згідно із п. 34 ст. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» вирішення питань регулювання
земельних відносин відноситься до
виключної компетенції сільських,
селищних, міських рад. Такі питання
вирішуються на пленарних засіданнях
ради. Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому
порядку. Частиною 1 ст.21 ЦК України
передбачено, що суд визнає незаконним
та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, але лише
якщо він суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Статтею 152 ЗК України встановлено, що
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 155 ЗК України, у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Судом встановлено, що згідно договору
дарування від 17.04.1996 р., посвідченого
державним нотаріусом Третьої
Кіровоградської державної
нотаріальної контори Корчак Л.В.,
зареєстрованого в реєстрі за № 1-1027
ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 3/5 частин
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель, що
знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с 6-7).

Згідно рішення Кіровоградської
міської ради від 16.02.2010 р. № 3100 про
передачу у власність земельних ділянок
громадянам м. Кіровограда передано
ОСОБА_2 у власність земельну ділянку по
АДРЕСА_1, площею 789,50 кв.м. (у тому числі
по угіддях: 789,50 кв.м.- землі одно - та
двоповерхової житлової забудови) для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) за рахунок
земель житлової та громадської
забудови.

13.09.2010 р. ОСОБА_2 отримала державний акт
серії ЯЛ № 140096 на підставі рішення
Кіровоградської міської Ради народних
депутатів від 16.02.2010 р. № 3100 на право
власності на земельну ділянку площею
0,0789 гектарів в межах згідно з планом.
Земельна ділянка розташована на
території м.Кіровограда, АДРЕСА_1. Землю
передано для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) (а.с.5).

Згідно рішення Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 12.12.2012 року
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без
права заявляти самостійні вимоги Друга
Кіровоградська державна нотаріальна
контора про визнання договору
дарування недійсним задоволено.
Визнано недійсним договір дарування 3/5
частин житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель, що
знаходиться в АДРЕСА_1 укладений 17.04.1996
р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений
державним нотаріусом Третьої
Кіровоградської державної
нотаріальної контори Корчак Л.В.,
зареєстрованого в реєстрі за № 1-1027 (а.с.
8-11).

Відповідно до витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
3/5 частин житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1
належить ОСОБА_1

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що на момент прийняття
Кіровоградською міською Радою рішення
16.02.2010 р. та видачі ОСОБА_2 державного
акту про право власності на земельну
ділянку відповідач була власником
будинку АДРЕСА_1, а тому мала
претендувати на передачу їй у
власність земельної ділянки, яка
знаходиться за вказаною адресою. Проте,
в подальшому рішенням Кіровського
районного суду м. Кіровограда договір
дарування 3/5 частин житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 було
визнано недійсним і право власності на
частину житлового будинку перейшло до
ОСОБА_1

Завданням цивільного судочинства є
захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб.

Суд вважає, що своє порушене право
позивач може захистити тільки в
судовому порядку.

Оскільки матеріалами справи
підтверджується те, що державний акт на
право власності на земельну ділянку
виданий особі на яку вона не має права і
порушує права дійсного власника, суд
поновлює Конституційно встановлене
право власності позивача шляхом
скасування рішення Кіровоградської
міської Ради від 16.02.2010 року № 3100 та
визнання недійсним державного акту
серії ЯЛ № 140096 на право власності на
земельну ділянку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1

На підставі викладеного та керуючись
Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ»від 16 квітня
2004 року, № 7, ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні»,
Конституцією України, ст.ст. 152, 155 ЗК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-218, 224-226 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Кіровоградської міської ради, третя
особа на стороні позивача: Головне
управління Держземагентство у
Кіровоградській області про визнання
недійсним та скасування державного
акту на право власності на землю,
скасування рішення - задовольнити.

Скасувати рішення Кіровської міської
ради від 16.02.2010 року № 3100 в частині
передачі ОСОБА_2 у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) площею 0,0789, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Визнати недійсним та скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку від 16.09.2010 року серії
ЯЛ № 140096 виданий на ім'я ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення суду може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя Кіровського
Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда