22-ц/775/543/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Ковальов І.П.
Доповідач Попова С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Мироненко І.П.,
Попової С.А.,

при секретарі Макаровій О.А.,

розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Тельманівського
районного суду Донецької області від 27
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства
«Ілліч-Агро Донбас» Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, -

в с т а н о в
и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до суду із даним позовом, уточнивши
редакцію позовних вимог в подальшому
(а.с. 66). В обґрунтування заявлених вимог
позивачка посилалась на те, що 25.10.2006р.
між нею і ДП «Ілліч-Агро Донбас» було
укладено договір № 170 оренди
земельного паю розміром 6,47 умовних
кадастрових гектарів, розташованого на
території Кузнецово-Михайлівської
сільської ради Тельманівського району
Донецької області, що був
зареєстрований 20.03.2007р. У червні 2008р.
вона отримала державний акт серії ЯЕ №
713828 на право власності на земельну
ділянку площею 5,7300га. У зв'язку із
зміною предмету договору на підставі п.
17 розділу X «Перехідні положення»
Земельного кодексу України договір про
оренду земельного паю від 25.10.2006р.
втратив свою юридичну силу. В
результаті використання відповідачем
її земельної ділянки без відповідної
правової підстави просила витребувати
від ДП «Ілліч-Агро Донбас» і повернути
їй цю земельну ділянку площею 5,7300га.
Крім того, просила компенсувати за
рахунок відповідача понесені витрати з
оплати правової допомоги в сумі 3000грн.
і судового збору в сумі 266,05грн.

Рішенням Тельманівського районного
суду Донецької області від 27 лютого 2014
року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Витребувано у ДП «Ілліч - Агро Донбас»
ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_1
земельну ділянку площею 5,7300га,
розташовану на території
Кузнецово-Михайлівської сільської
ради Тельманівського району Донецької
області, та повернуто ОСОБА_1 після
збору відповідачем врожаю 2014 року.
Вирішено питання з розподілом судового
збору. У задоволенні решти позовних
вимог, що стосуються компенсації
витрат на правову допомогу, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1,
посилаючись на невідповідність
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм процесуального права,
просить рішення суду змінити: в частині
визначення порядку виконання -
виключити з резолютивної частини
посилання на повернення земельної
ділянки тільки пілся збору урожаю і
скасувати рішення в частині відмови в
задоволенні вимог про стягнення
правової допомоги, задовольнивши ці
вимоги. В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3,
який підтримав доводи апеляційної
скарги, заперечення проти скарги
представника відповідача ДП
«Ілліч-Агро Донбас» - Танача Ю.А.,
розглянувши справу згідно із ч. 2 ст. 305
ЦПК України у відсутність повідомленої
про дату і час розгляду справи
позивачки, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, за договором № 170
оренди земельного паю від 25.10.2006р.
орендодавець - ОСОБА_1 передала в оренду
орендареві - ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ
«ММК ім. Ілліча» земельний пай розміром
6,47 умовних кадастрових гектарів
строком на 15 років. Договір
зареєстровано у книзі реєстрації
договорів оренди земельних часток
(паїв) за № 176 від 20.03.2007р.

20.06.2008р. ОСОБА_1 отримала державний акт
серії ЯЕ № 713828 на право власності на
земельну ділянку, розташовану на
території Кузнецово-Михайлівської
сільської ради, з кадастровими №№
-03-000-0499, -03-000-0498, загальною
площею 5,7300га.

Після цього земельна ділянка позивачки
продовжувалась використовуватись
орендарем ДП «Ілліч-Агро Донбас» з
виплатою позивачці орендної плати, що
не оспорювалось.

Задовольняючи позов про повернення
позивачці належної їй на праві
власності земельної ділянки і
встановлюючи строк виконання судового
рішення, суд виходив з того, що на час
вирішення спору земельна ділянка
засіяна відповідачем озимою пшеницею,
а тому повернення земельної ділянки
позивачу можливе після збору урожаю 2014
року. Відмовляючи в задоволенні вимог
щодо стягнення понесених витрат на
правову допомогу в сумі 3000грн., суд
виходив з того, що позивачка надала
адвокату ОСОБА_3 права передбачені ст. 31
ЦПК як своєму представнику, витрати на
якого не відносяться до тих судових
витрат, що підлягають відшкодуванню.

З таким висновком суду не можна не
погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

У ч.ч. 2, 3, 5 наведеної норми за підстави
виникнення цивільних прав та
обов'язків визначено, зокрема: договори
та інші правочини; акти цивільного
законодавства; рішення суду тощо.

Згідно із положеннями п. 17 розділу X
«Перехідні положення» Земельного
кодексу України сертифікати на право
на земельну частку (пай) є дійсними до
виділення власникам земельних часток
(паїв) у натурі (на місцевості)
земельних ділянок та видачі їм
державних актів на право власності на
землю.

Отже, як вірно визначився суд, із
отриманням позивачкою 20.06.2008р.
державного акту на земельну ділянку,
договір оренди земельною паю від
25.10.2006р. не створює з цього часу
обумовлених в ньому юридичних прав і
обов'язків для сторін. Тому відпали
підстави, на яких ґрунтувалось правове
використання орендарем - ДП «Ілліч-Агро
Донбас» земельним паєм площею 6,47
умовних кадастрових гектарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

В такому випадку колегія суддів
схвалює рішення суду першої інстанції
про задоволення позову про повернення
ОСОБА_1 земельної ділянки, що
узгоджується із вимогами ч. 1 ст. 1213 ЦК
України, яка регламентує обов'язок
набувача - ДП «Ілліч-Агро Донбас»
повернути позивачеві безпідставно
набуте майно в натурі.

Визначаючи порядок виконання рішення
за клопотанням відповідача за
правилами ст. 217 ЦПК України (а.с. 69),
судом першої інстанції вирішено
повернути позивачці витребувану нею
земельну ділянку після збору
відповідачем урожаю 2014 року.

З рішенням суду і в зазначеній частині
не можна не погодитись, зважаючи на
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що до
звернення позивачки із даним позовом у
листопаді 2013року належна їй земельна
ділянка кадастровий № :03:000:0498
площею 5,34га у жовтні 2013р. була засіяна
відповідачем озимою пшеницею, вартість
фактичних витрат з посіву становить
20030грн.; строк збору урожаю планується у
липні 2014 року.

ДП "Ілліч-Агро Донбас" до звернення
позивачки до суду із даним позовом
користувалось земельною ділянкою
сплачуючи орендну плату ОСОБА_1, яка
погоджувалась із використанням її
землі відповідачем.

Дійсно, позивачка листом від 04.04.2013р.
поінформувала орендаря про отримання
нею державного акту на земельну
ділянку і висловила бажання розірвати
договір (а.с. 10), на що отримала у червні
2013 року згоду від 30.05.2013р. і пропозицію
прийти для документального оформлення
розірвання договору (а.с. 37).

Втім, з цього часу і до моменту
звернення до суду у листопаді 2013 року
ОСОБА_1 не намагалась скласти акт про
повернення земельної ділянки або в
інший шлях фактично повернути земельну
ділянку. І у жовтні 2013 року позивачка
уклала договір оренди земельної
ділянки, який не підвергнутий
державній реєстрації, із іншим
орендодавцем щодо земельної ділянки,
що фактично не була вільна.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд,
який ухвалив рішення, може визначити
порядок його виконання, надати
відстрочку або розстрочити виконання,
вжити заходів для забезпечення його
виконання, про що зазначає в рішенні.

За таких обставин, колегія суддів, з
урахуванням засад цивільного
судочинства про розумність і
справедливість, враховуючи
специфічність відносин з
використанням землі для
сільськогосподарських потреб, що
пов'язано із засіванням і збиранням
плодів лише згодом, вважає
обґрунтованим рішення суду в частині
визначення порядку виконання рішення і
повернення земельної ділянки
позивачеві після збору урожаю 2014 року,
а доводи апеляційної скарги не
спроможними в даній частині.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду про необґрунтованість
належними доказами вимог про
відшкодування витрат ОСОБА_1 на правову
допомогу, зважаючи на наступне.

Так, довідка адвоката у вигляді
товарного чека від 04.11.2013р. (а.с. 67) не
міститься відомостей про витрачений
час на кожну з виконаних дій (юридична
консультація, складення позовної
заяви, складення заяви про збільшення
позовних вимог), що унеможливлює
визначити граничний розмір витрат на
правову допомогу, що підлягає
компенсації позивачці, з огляду на
положення ст. 1 Закону України "Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах". Крім того,
перелічені в довідці дії не вкладені у
якості послуг у зміст укладеного між
позивачкою адвокатом ОСОБА_3 договору
(а.с. 13). В цьому договорі закріплені
повноваження як представника,
регламентовані ст.ст. 27, 31 ЦПК України,
без визначення правових послуг як
таких; договір не містить даних про
визначений сторонами гонорар всупереч
положень Правил адвокатської етики,
схвалених Вищою кваліфікаційною
комісією адвокатури при Кабінеті
Міністрів України від 01.10.1999 № 6.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції. Ніяких нових
обставин чи доказів, які не були
предметом розгляду судом першої
інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків та рішення суду
представником позивачки не надано і в
суді апеляційної інстанції. Порушень
норм процесуального права, які б могли
призвести до неправильного вирішення
справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга позивача
підлягає відхиленню, а рішення суду, що
ґрунтоване на висновках, які
відповідають обставинам справи, -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тельманівського районного
суду Донецької області від 27 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Судді