Номер провадження: 22-ц/785/2668/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Панасенкова В.О.,
Драгомерецького М.М.

при секретарі - Горновій А.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2013
року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

встановила:

У вересні 2011 року публічне
акціонерне товариство „Комерційний
банк „Надра" (далі ПАТ „КБ „Надра")
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2
і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
за кредитним договором № 0Д17/03/2008/980К/79
від 21.03.2008 року у загальному розмірі 64
902,14 грн. (з яких: заборгованість по
кредиту - 22 775,81 грн.; заборгованість по
відсоткам за користування кредитом - 22
177,59 грн.; штраф за пропущення строку
сплати ануїтентного платежу - 1 020 грн.;
пеня за порушення строку сплати
ануїтентного платежу - 11 529,20 грн.; сума
розрахованого індексу інфляції по
кредитам у національній валюті - 4 999,54
грн.; штраф - 2 400 грн.), мотивуючи свої
вимоги невиконанням відповідачами
своїх зобов'язань за цим кредитним
договором щодо повернення наданого
кредиту та внесення плати за кредит у
розмірі, строки і на умовах визначених
цим договором.

Представник позивача - Задельська
Я.В. підтримала позов і просила
розглянути справу за відсутності
представника позивача, про що подала
адресовану суду свою письмову заяву,
яка приєднана судом до матеріалів
справи.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4,
місце проживання яких позивачеві
невідоме та у встановленому законом
порядку не зареєстровано, були
викликані до суду через оголошення у
пресі, але не повідомили суду причини
своєї неявки.

Рішенням суду позов задоволено.

Не погодившись з вказаним
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу в якій просить його скасувати,
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі, посилаючись при цьому
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає у зв'язку з тим,
що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази згідно ст.ст. 10,
60, 212 ЦПК України, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин, та вірно послався на
діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно
були встановлені наступні обставини.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти, за ч.2 цієї статті до
відносин за кредитним договором
застосовуються вимоги закону за
позикою.

Статтею 526 ЦК України визначено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статей 530, 612,
625 ЦК України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст.554 ЦК України, у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно з кредитним договором №
0Д17/03/2008/980К/79 від 21 березня 2008 року
відкрите акціонерне товариство
комерційний банк „Надра", назва якого
згодом була змінена на публічне
акціонерне товариство „Комерційний
банк „Надра", надало ОСОБА_2 кредит в
сумі 24 000 грн. із сплатою процентів за
користування кредитними коштами за
процентною ставкою у розмірі 2,5 %
річних, які нараховуються за фактичну
кількість днів у періоді на залишок
заборгованості, з погашенням кредиту
та внесенням плати за користування
кредитними коштами щомісячними
ануїтентними платежами у розмірі,
строки і на умовах визначених цим
договором, з кінцевою датою повернення
кредиту та усіх нарахувань за ним - 18
березня 2011 року.

Позивач своєчасно та в повному
обсязі виконав свої зобов'язання за цим
договором щодо надання ОСОБА_2
кредитних коштів в сумі 24 000 грн., що
підтверджується меморіальним ордером
№ NL-106 від 21.03.2008 року.

Проте відповідач ОСОБА_2 не
дотримував встановлені вказаним
договором терміни повернення кредиту
та внесення плати за користування
кредитними коштами.

Відповідно до розділу 4 цього
кредитного договору, у разі
прострочення позичальником строку
сплати мінімально необхідного платежу
по погашенню кредиту, а також у випадку
прострочення строку виконання
зобов'язань позичальника щодо
повернення кредиту, сплати всіх
нарахованих відсотків, комісій та
можливих штрафних санкцій у строк,
визначений у п.3.3.5. цього договору,
позичальник сплачує банку пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на час виникнення заборгованості, від
несвоєчасно сплаченої суми за кожен
день прострочення. У разі прострочення
позичальником строку мінімально
необхідного платежу по погашенню
кредиту, визначено у п.2.3.2. цього
договору більш ніж на 2 дні позичальник
сплачує банку фіксований штраф у
розмірі 30 грн. У разі порушення
позичальником вимог п.п.3.3.1., 3.3.2., 3.3.6.,
3.3.8, 3.3.9. цього договору, позичальник
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 10% від суми кредиту, визначеної
у п.1.1. цього договору, за кожен випадок.

Наданий ОСОБА_2 кредит був
забезпечений порукою ОСОБА_4, про що
21.03.2008 року між банком і поручителем
ОСОБА_4 був укладений договір поруки №
0Д17/03/2008/980-П/79.

У відповідності до п.1.2. цього
договору поруки, позичальник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

Через невиконання відповідачами
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 своїх зобов'язань
перед позивачем за кредитним договором
№ 0Д17/03/2008/980К/79 від 21 березня 2008 року,
заборгованість відповідачів за цим
договором станом на 29.08.2011 року склала 64
902,14 грн., з яких: заборгованість по
кредиту - 22 775,81 грн.; заборгованість по
відсоткам за користування кредитом - 22
177,59 грн.; штраф за пропущення строку
сплати ануїтентного платежу - 1 020 грн.;
пеня за порушення строку сплати
ануїтентного платежу - 11 529,20 грн.; сума
розрахованого індексу інфляції по
кредитам у національній валюті - 4 999,54
грн.; штраф - 2 400 грн.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача, суд також правильно стягнув з
відповідачів в рівних частках на
користь позивача понесені ним і
документально підтверджені судові
витрати у загальному розмірі 769,02 грн., з
яких: витрати, пов'язані із сплатою
судового збору, - 649,02 грн.; витрати,
пов'язані з оплатою витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу - 120 грн.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального законодавства
і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
діючими нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, та дійшов до
правильного висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які
посилався як на підставу своєї
апеляційної скарги.

Посилання апелянта на припинення
договору поруки та незаконність
стягнення коштів з ОСОБА_4 не можуть
бути прийняті до уваги, так як сама
ОСОБА_4 про зазначене не заявляла,
довіреності на представлення своїх
інтересів ОСОБА_2 та його представнику
не давала.

Що стосується посилання апелянта
на пропуск позивачем строку позовної
давності, на що суд першої інстанції не
звернув своєї уваги, то колегія суддів
вважає, що вказані доводи апелянта не
можуть бути взяті до уваги виходячи з
наступного.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є
підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.
267 ЦК України). Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Отже, законодавством чітко та
однозначно врегульовано, що підставою
застосування позовної давності є
виключно на це заява сторони у спорі
під час розгляду справи у суді першої
інстанції.

Установлено, що матеріали справи
не містять заяви ОСОБА_2 про
застосування строку позовної давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Відповідна правова позиція
висловлена у постанові Верховного Суду
України від 20 листопада 2013 року справа
№ 6-126цс13.

Твердження апелянта в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду першої інстанції не відповідає
вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи не спростовують висновків суду
і не містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Тому, на думку колегії суддів,
справа розглянута по суті правильно,
законних підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції
немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308,
313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції може бути оскаржена в
касаційному порядку до касаційного
суду протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
М.М.
Драгомерецький

В.О. Панасенков