Справа №
Провадження № 2/477/478/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року Жовтневий районний
суд Миколаївської області в складі:

головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі - Торжинській Т.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому
судовому засіданні в залі суду
Жовтневого районного суду
Миколаївської області цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до Пересадівської
сільської ради Жовтневого району
Миколаївської області, третя особа -
ОСОБА_4, про визнання права власності на
нерухоме майно за набувальною
давністю,

В С Т А Н О В И В:

27 лютого 2014 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом, в якому
просить визнати за ним право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 за
набувальною давністю.

В обґрунтування позову зазначив, що
вказаний будинок належав ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. На випадок
своєї смерті ОСОБА_5 залишила заповіт
на користь двох онуків ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, а також сина ОСОБА_8.

ОСОБА_6 спадщину прийняв так як жив на
час смерті спадкодавця у вказаному
будинку. В кінці 2002 року позивач усно
домовився із ОСОБА_6 про купівлю
вказаного житлового будинку та передав
кошти за нього дружині продавця, про що
маються відповідні розписки.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_7

ОСОБА_6, з яким він домовився про продаж
будинку та передав за нього кошти,
тривалий час хворів та помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Позивач із своєю сім'єю більше 11 років
безперервно, відкрито проживає у
вказаному будинку, провів дії з
ремонту, сплачує комунальні послуги,
проте не має можливості оформити на
своє ім'я право власності щодо
вказаного житлового будинку.

Посилаючись на положення ст. 344 ЦК
України, як особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном та продовжує
відкрито, безперервно володіти
вказаним нерухомим майном, просить
визнати за ним право власності на цей
житловий будинок.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги свого
довірителя підтримав та пояснив про
вище викладене.

Відповідач Пересадівська сільська
рада Жовтневого району Миколаївської
області звернулася до суду із заявою, в
якій проти задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 не заперечувала та просила
справу розглянути у відсутність їх
представника.

Вислухавши пояснення представника
позивача, свідка ОСОБА_9, дослідивши
письмові докази по справі в межах
заявлених позовних вимог, судом
встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про право власності
від 3 травня 1989 року, а також даних
Пересадівської сільської ради,
житловий будинок АДРЕСА_1 належав
ОСОБА_5 (а.с. 9-10).

2 грудня 1991 року ОСОБА_5 залишила
заповіт, яким заповідала вказаний
житловий будинок своїм онукам ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та сину ОСОБА_8 (а.с. 13).

За даними свідоцтва про смерть НОМЕР_1,
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про
що Пересадівською сільською радою
Жовтневого району Миколаївської
області здійснено актовий запис про
смерть за № 34 від 09.10.2002 року (а.с. 18).

Відповідно до довідки Пересадівської
сільської ради від 31.03.2003 року, ОСОБА_5
на час смерті проживала сама (а.с. 14).

За даними Жовтневої державної
нотаріальної контори Миколаївської
області спадкова справа після смерті
ОСОБА_5 не заводилася (а.с. 47).

За даними свідоцтва про смерть НОМЕР_2,
ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Після
його смерті, за даними Жовтневої
державної нотаріальної контори
Миколаївської області, спадкова справа
не заводилася (а.с. 51-52).

Відповідно до свідоцтва про смерть
НОМЕР_3, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
За даними Жовтневої державної
нотаріальної контори Миколаївської
області, спадкова справа після його
смерті не заводилася (а.с. 49-50).

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_4,
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року та за
даними Жовтневої державної
нотаріальної контори Миколаївської
області, після його смерті спадкова
справа заведена другою державною
нотаріальною м.Миколаєва (а.с. 53-54).

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом, виданого 12.06.2013 року, після
смерті ОСОБА_6 спадкоємцем є його
донька ОСОБА_4. Вказаним свідоцтвом
посвідчено її право відносно квартири,
розташованої в м. Миколаєві (а.с. 24).

Згідно копії розписки від 03.03.2008 року,
ОСОБА_9 отримала від ОСОБА_2 4500 грн. за
будинок АДРЕСА_1, про що свідок ОСОБА_9
дала пояснення в судовому засіданні
(а.с. 7).

Відповідно до копії розписки від 13.04.2007
року, ОСОБА_9 отримала від ОСОБА_2 4 тис.
грн.. (а.с. 8).

За даними Пересадівської сільської
ради, ОСОБА_2 разом з родиною, з 2002 року
проживають в АДРЕСА_1 без реєстрації
(а.с. 16-17).

Вказуючи на не то, що він більше 10 років
безперервно, відкрито проживає у цьому
будинку, яким добросовісно заволодів,
здійснив в ньому ремонт, сплачує
комунальні послуги, позивач просив
визнати за ним право власності на це
майно за набувальною давністю.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

З аналізу положень вказаної статті
вбачається, що для виникнення
набувальної давності необхідні
наступні підстави: володіння має бути
добросовісним, строк володіння повинен
бути не менше десяти років і таке
володіння має бути відкритим.

Добросовісність володіння слід
розуміти так, що володілець не знав і не
міг знати про те, що він володіє чужою
річчю, тобто обставини, у зв'язку з
якими виникло володіння чужою річчю, не
давали йому найменшого сумніву
стосовно правомірності набуття майна.
Особа на момент заволодіння майном
повинна мати всі підстави вважати, що
власник майна відсутній, або ж він є,
але втратив інтерес до майна.

Попередній власник майна відомий -
ОСОБА_5, яка розпорядилася своїм майном
на випадок смерті, залишивши заповіт на
користь двох онуків, в тому числі
ОСОБА_6, та сина, а отже остання не
втрачала свого інтересу до спірного
майна.

З посилань позивача, між ним та один із
спадкоємців ОСОБА_6 було досягнуто
домовленості щодо купівлі-продажу
вказаного будинку, хоча останній не був
укладений у формі, встановленій
законом, оскільки нотаріально не
посвідчений (ст.227 ЦК Української РСР
(1963 року), отже виключається
правомірність набуття майна, навіть
якби ОСОБА_6 спадщину прийняв,
хоча про це суду не надано будь-яких
доказів.

При вирішенні питання, чи відповідає
порядок володіння спірним майном
визначенню набувальна давність, слід
враховувати, що за набувальною
давністю може бути набуто право
власності на нерухоме майно, яке не має
власника, або власник якого невідомий,
або власник відмовився від права
власності на належне йому нерухоме
майно.

Як встановлено судом,
позивачу відомий власник спірного
будинку, яким була ОСОБА_5 З матеріалів
справи слідує, що спадкоємці останньої,
своїм правом з прийняття спадщини не
скористалися, а порядок набуття права
власності в порядку спадкування у разі
відсутності спадкоємців визначений
положеннями цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо
визнання за ним права власності на
спірний житловий будинок за
набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 11, 208, 212-215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Пересадівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області, третя особа - ОСОБА_4, про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю, а саме:
житловий будинок АДРЕСА_1, відмовити в
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Миколаївської області
через Жовтневий районний суд.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - у той
самий строк з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л.М.Семенова