Справа № 159/1451/14-ц
Провадження № 2/159/475/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
28 квітня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області під головуванням

судді Луньової Т.М.

за участі секретаря - Канашкової О.М.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ковелі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н
о в и в :

Позивач Звернулась до суду з
позовом, у якому прохає розірвати шлюб,
зареєстрований між нею та відповідачем
ОСОБА_2 09 жовтня 1993 року у сільській
раді с. Довжиця Маневицького району
Волинської області.

Позовні вимоги обґрунтовуються
наступними обставинами: сторони
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
09 жовтня 1993 року. Незважаючи на
реєстрацію шлюбу та народження трьох
дітей, з яких на теперішній час
неповнолітні - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, сторони припинили
шлюбні відносини з причини
протилежних поглядів на життя, шлюб та
сім'ю. Відповідач нехтував сімейними
цінностями, порушував подружню
вірність своєю поведінкою спричиняє
позивачеві душевні страждання.
Відповідач не бажає переймається
проблемами сім'ї, позивача та дітей, не
дбає про існування нормальної
атмосфери у сім'ї, про побудову
сімейних відносин і не має бажання
змінювати свого ставлення до сім'ї.
Неодноразові спроби позивача
спонукати відповідача змінити своє
ставлення до відносин у сім'ї,
позитивних наслідків не дали. Сторони
остаточно втратили одне до одного
почуття любові та взаємоповаги,
упродовж тривалого часу не проживають
разом, не ведуть спільного
господарства. Поведінка відповідача
переконала позивача у тому, що
відновлення шлюбних стосунків між
сторонами є неможливим.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов підтримала з підстав,
зазначених у позовній заяві і прохає
його задовольнити. Пояснила, що
упродовж строку, наданого сторонам для
примирення, відповідач не змінив свого
ставлення до позивача та дітей, ігнорує
обов'язок виховання та утримання дітей.
Вважає, що рішення суду про розірвання
шлюбу не потягне негативних наслідків
для малолітніх дітей сторін, оскільки
відповідач не приймає участі у
вихованні та утриманні дітей і не
підтримує з позивачем шлюбних
відносин. Крім цього, спільне
проживання сторін є обтяжливим у
моральному відношенні як для позивача,
так і малолітніх дітей сторін, а
поведінка відповідача може негативно
відобразитися на вихованні малолітніх
дітей сторін.

Відповідач ОСОБА_2, будучи
належним чином повідомленим про час та
місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив. Враховуючи
наведене суд приходить до висновку, що
неявка відповідача в судове засідання
не перешкоджає розгляду справи по суті
у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши письмові докази у справі,
суд приходить до висновку, що позов
підставний і підлягає задоволенню.

Факт реєстрації шлюбу між
сторонами у справі 09 жовтня 1993 року у
сільській раді с. Довжиця Маневицького
району Волинської області, доводиться
відповідним свідоцтвом про шлюб серії
НОМЕР_2 від 07 липня 2004 року.

Копіями свідоцтв про
народження серії НОМЕР_1 від 17 травня
2004 року та серії НОМЕР_3 від 23 травня 2012
року доводиться та обставина, що
сторони є батьками малолітніх дітей -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно ст. 56 СК України кожен з
подружжя має право припинити шлюбні
відносини.

Відповідно до ст. 55 СК України
дружина та чоловік зобов'язані спільно
піклуватися про побудову сімейних
відносин між собою та іншими членами
сім'ї на почуттях взаємної любові,
поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік
повинен утверджувати в сім'ї повагу до
матері. Дружина зобов'язана
утверджувати в сім'ї повагу до батька.
Дружина та чоловік відповідальні один
перед одним, перед іншими членами сім'ї
за свою поведінку в ній. Чоловік і жінка
зобов'язані спільно дбати про
матеріальне забезпечення сім'ї.

В судовому засіданні
встановлено, що шлюб між сторонами
існує лише формально. Сторони упродовж
тривалого часу не підтримують шлюбні
стосунки і остаточно втратили почуття
любові та взаємоповаги. Строк наданий
сторонам для примирення позитивних
наслідків не дав.

Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу
України підставою для розірвання шлюбу
за позовом одного з подружжя є те, що
подальше спільне життя подружжя та
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них.

У ході розгляду справи суд дійшов
висновку, що подальше спільне життя
подружжя та збереження шлюбу
суперечитиме інтересам позивача. Крім
цього, враховуючи ту обставину, що шлюб
між сторонами існує лише формально,
рішення про розірвання шлюбу не
потягне негативних наслідків для
малолітніх дітей сторін.

На підставі 15,30,60-62, 85, 212, 213, 215,
173,174,218 ЦПК України, ст. 110,112 СК України,
суд

в и р і ш и
в :

Позов задовольнити повністю

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, зареєстрований 09 жовтня 1993
року у сільській раді с. Довжиця
Маневицького району Волинської
області, актовий запис №17.

Залишити за позивачем ОСОБА_1
прізвище «ОСОБА_1», взяте нею під час
державної реєстрації шлюбу з ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати у справі в
розмірі 443,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Волинської області через
Ковельський міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення, а
особами, які не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення - протягом 10-ти
днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча:
Т.М.Луньова