Міжгірський районний суд
Закарпатської області
Справа № 302/422/14-ц
Номер рядка звіту 36
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

05.05.2014 р.
смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд
Закарпатської області в

особі головуючого судді Кривка В. П

при секретарі Гажук Н.В.,

без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні райсуду в
смт.Міжгір'ї справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних
вимог приватний нотаріус Міжгірського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання 1/2 частини житлової квартири
під реєстраційним АДРЕСА_1 особистою
приватною власністю ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1,-

В С Т А Н О В
И В:

03.04.2014 року позивач звернувся
до суду з вищевказаними позовними
вимогами, які вмотивував наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати
позивача ОСОБА_4 Після її смерті
відкрилася спадщина на 1/2 частину
квартири під реєстраційним АДРЕСА_1,
яка належала за життя померлій ОСОБА_4
згідно реєстраційного посвідчення
виданого Міжгірським БТІ 20.07.1999 року.
Спадкоємцями нерухомого майна
померлої ОСОБА_4 є позивач та його
батько (чоловік померлої) ОСОБА_2
Спадщину за померлою ОСОБА_4 прийняв
тільки позивач, відповідно до вимог ч.2
ст. 1268 ЦК України. Відповідач ОСОБА_2
вважається таким, що не прийняв
спадщину за померлою дружиною,
оскільки не проживав разом з нею на час
смерті та не звертався із відповідною
заявою до нотконтори. Відповідач
фактично не проживав у шлюбі із
спадкодавкою, шлюб між ними існував
тільки формально. ОСОБА_2 покинув сім'ю
в 1972 році і з цього часу проживає в
с.Локниці Зарічненського р-ну,
утворивши фактично сім'ю з іншою
жінкою, з якою має двох спільних дітей.
Офіційно шлюб відповідач з ОСОБА_4 не
розірвав, а тому вони вважалися
подружжям. За цих обставин та з
врахуванням того, що матір'ю позивача
спадкова квартира була приватизована
в 1999 році, тобто в період шлюбу, позивач
не може отримати у нотаріуса Свідоцтво
про право на спадщину за законом на 1/2
частину спадкової ж/квартири, оскільки
це майно вважається спільним подружнім
майном набутим за час шлюбу.

Позивач в судове засідання не
з'явився, подавши суду заяву в якій
просить справу розглянути без його
участі, заявлені позовні вимоги
підтримує.

Відповідач подав суду заяву в
якій вказує , що заявлені позовні
вимоги визнає, підтверджує обставини
вказані в позові, заперечень на позов
не має, додатково до заяви подав копію
паспорта громадянина України на ім'я
ОСОБА_2 та довідки з Локницької с/ради
Зарічненського району Рівненської
області про склад сім'ї та місце
проживання. Справу просить розглянути
без його участі.

Третя особа - приватний
нотаріус ОСОБА_3 на розгляд справи не
з'явився подавши суду заяву в якій
просить справу розглянути без його
участі, одночасно інформувавши, що
факти викладені у заяві підтверджує ,
заперечень проти позовних вимог не має.

Оцінивши позиції сторін та
третьої особи без самостійних вимог,
подані в справу докази, суд дійшов
висновку, що визнання позову
відповідачем слід прийняти з наступних
підстав та мотивів.

Відповідно до ст. 174 ч.4 ЦПК
України, у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

З Витягу з Державного реєстру
актів цивільного стану громадян про
шлюб вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 зареєстровано 17.10.1971 року
виконавчим комітетом Новоселицької
с/ради за актовим записом № 7.

Згідно свідоцтва на право
власності від 20.07.1999 року на квартиру
АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить на
праві приватної власності по 1/2
частині квартири кожній.

З паспорта громадянина України
серії НОМЕР_1 виданого на ім'я
відповідача (стр.10 "сімейний стан")
вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрував
17.10.1971 року шлюб з гр. ОСОБА_4 і цей шлюб
вони не розривали.

Натомість з довідки
Новоселицької с/ради Міжгірського
району Закарпатської області № 269 від
07.04.2014 р. та довідки з Локницької с/ради
Зарічненського району Рівненської
області № 718 від 17.04.2014 року
вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4
фактично разом не проживали більше
сорока років з 1973 року і по час смерті
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4
проживала та була зареєстрована в
с.Новоселиця Міжгірського району
Закарпатської області, а
ОСОБА_2(відповідач) в с.Локниці
Зарічненського району Рівненської
області.

Кодекс про шлюб та сім'ю України
(КпШС України) втратив чинність 01 січня
2004 року із вступом у дію Сімейного
кодексу України, а тому його дія
поширюється на відносини, які виникли
до 01 січня 2004 року.

Частиною 2 ст. 28 КпШС України було
визначено, що суд може визнати майно,
нажите кожним із подружжя під час їх
роздільного проживання при фактичному
припиненні шлюбу, власністю кожного з
них.

Аналогічне положення Закону
закріплено й у ч. 6 ст. 57 СК України суд
може визнати особистою приватною
власністю дружини, чоловіка майно,
набуте нею, ним за час їхнього окремого
проживання у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 1998 року № 16
«Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України», який
втратив чинність з 21 грудня 2007 року,
роз'яснено, що, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час придбання
зазначеного майна. При цьому належить
виходити з того, що відповідно до ст. ст.
22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною
власністю подружжя є нажите ними в
період шлюбу рухоме і нерухоме майно,
яке може бути об'єктом права приватної
власності (крім майна, нажитого кожним
із подружжя під час їх роздільного
проживання при фактичному припиненні
шлюбу).

Згідно з роз'ясненнями, що
містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Якщо за час окремого
проживання подружжя після фактичного
припинення шлюбних відносин спільне
майно його членами не придбавалося, суд
відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може
визнати особистою приватною власністю
дружини, чоловіка майно, набуте кожним
з них за цей період та за вказаних
обставин, і провести поділ тільки того
майна, що було їхньою спільною
власністю до настання таких обставин.

За вищенаведених підстав, суд
вважає, що спірна частка ОСОБА_4 в
квартирі є їїособистою приватною
власністю, а не спільною сумісною
власністю подружжя, оскільки в даному
випадку йдеться не про майно, нажите
подружжям у шлюбі, а про майно придбане
під час роздільного проживання
подружжя при фактичному припиненні
шлюбу.

Таким чином, суд прийшов до
висновку, що визнання позову
відповідачем слід прийняти та позов
ОСОБА_1 задовольнити, бо таке не
суперечить вимогам закону та не
порушує права та інтереси інших осіб.

Судові витрати до стягнення чи
повернення позивачем не заявлені.

Керуючись ст.ст.174, 215-218, 293 ЦПК
України,-

В И Р І Ш И В:

Визнання позову відповідачем
прийняти.

Визнати 1/2 (одну другу) частину
житлової квартири під реєстраційним
номером

АДРЕСА_1 особистою приватною власністю
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Копію рішення надіслати для
відома сторонам та третій особі.

Апеляційну скаргу на рішення
суду може бути подано в апеляційний
суд Закарпатської області через
райсуд протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили
згідно з ст. 223 ЦПК України.

Суддя: В. П. Кривка