Провадження № 2/255/729/2014
Справа 255/508/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька в складі:

головуючого - судді Орєхова О.І.,

при секретарі - Кочко Л.І., Ангеліній
Н.В.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Донецьку цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про
стягнення надмірно сплачених грошових
коштів при укладанні договору
купівлі-продажу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду
з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про
стягнення надмірно сплачених грошових
коштів при укладанні договору
купівлі-продажу та моральної шкоди,
посилаючись на наступні обставини.

У вересні 2013 року між ним - ОСОБА_4
та власниками квартири АДРЕСА_1 матір'ю
та донькою ОСОБА_2 була досягнута
домовленість про купівлю-продаж їх
квартири за 211 867,00 грн. 00 копійок.

Для чого 25.09.2013 року між ним - ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 і ОСОБА_2 було укладено
попередній договір до договору
купівлі-продажу, зареєстрований за №
7130 приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_7

З метою переконання про справжність
його намірів при покупці квартири
АДРЕСА_1, ним також було придбано для
ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_6 квартиру
АДРЕСА_2, що підтверджується договором
купівлі-продажу № 7146 від 25.09.2013 року
посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та розпискою від 25.09.2013
року.

Згідно ч. 1 cт. 1087 ЦК України «Розрахунки
за участю фізичних осіб, не пов'язані із
здійсненням ними підприємницької
діяльності, можуть провадитися у
готівковій або в безготівковій формі
за допомогою розрахункових документів
у електронному або паперовому
вигляді».

Вищезазначена сума була сплачена у
готівковій формі матері та доньці
ОСОБА_2 у присутності свідків: ОСОБА_8,
1967 року народження, паспорт НОМЕР_1
виданий Кіровським РВ Макіївського МУ
УМВС України в Донецькій області 28.10.99
року, який мешкає за адресою: АДРЕСА_3,
ОСОБА_9, 1962 року народження, паспорт
НОМЕР_2, виданий Ленінським РВ ДМУ УКМВС
України в Донецькій області від 05.04.2000
року, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4.

У відповідності до п. 7 попереднього
договору від 25.09.2013 року «У
забезпечення виконання своїх
обов'язків ОСОБА_4 сплатив ОСОБА_6
забезпечувальний платіж в розмірі 211 867
(двісті одинадцять вісімсот шістдесят
сім) гривень 00 копійок до підписання
цього договору. Забезпечувальний
платіж підлягає поверненню в день
підписання Основного договору».

Після чого, вони зобов'язались сплатити
усі борги за квартиру, виписатись,
отримати необхідні довідки та витяги
для підписання основного договору.

Згідно ч.1 cт. 625 ЦК України «Попереднім є
договір, сторони якого зобов'язуються
протягом певного строку (у певний
термін) укласти договір в майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором».

У відповідності до п. 1 попереднього
договору від 25.09.2013 року «Сторони
зобов'язуються у строк до першого
жовтня 2013 року укласти договір
купівлі-продажу (основний договір)
квартири АДРЕСА_1 на умовах,
встановлених попереднім договором».

У відповідності до п. 2.1. попереднього
договору від 25.09.2013 року «Продаж
зазначеної квартири буде вчинено за 211
867 (двісті одинадцять вісімсот
шістдесят сім) гривень 00 копійок».

Таким чином, ще до підписання
попереднього договору від 25.09.2013 року,
він розрахувався із Відповідачами,
однак коли були зібрані усі необхідні
документи та всі погодились оформити
основний договір купівлі-продажу
квартири, було з'ясовано, що договір
підписати неможливо, оскільки ОСОБА_2
вже потратили гроші, та не можуть їх
повернути на день підписання основного
договору, як це вимагає попередній
договір, а нотаріус вимагав внесення
грошових коштів на її розрахунковий
рахунок (депозит), оскільки відповідно
до діючого законодавства України
розрахунки на суму більш 150 000,00 грн.
повинні проводитись лише в
безготівковій формі та відмовлялась
оформлювати договір купівлі-продажу
квартири.

Згідно п. 1 Постанови Правління
Національного Банку України № 210 від
06.06.2013 року, затвердженої Міністерством
юстиції України 02.07.2013 року за № 1109/23641
«Встановлено граничну суму
розрахунків готівкою фізичних осіб між
собою за договорами купівлі-продажу,
які підлягають нотаріальному
посвідченню у розмірі 150 000, 00 (ста
п'ятдесяти тисяч)грн».

Згідно п. 2 Постанови Правління
Національного Банку України № 210 від
06.06.2013 року, затвердженої Міністерством
юстиції України 02.07.2013 року за № 1109/23641
«Фізичні особи мають право здійснювати
розрахунки на суму, що не перевищує 150 000
грн., шляхом перерахування коштів з
поточного рахунку на поточний рахунок,
внесення та/або перерахування коштів
на поточні рахунки (у тому числі на
депозит нотаріуса на окремий поточний
рахунок у національній валюті)».

За таких обставин він, щоб угода все ж
таки була здійснена, 27.09.2013 року вніс ще
раз суму 211 867,00 грн. на депозит
нотаріуса та основний договір було
укладено, підписано усіма сторонами та
завірений нотаріусом.

28 вересня 2013 року між ним - ОСОБА_4
(Покупець) з одного боку та ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 (Продавці та Співвласники
квартири) з іншого боку було укладено
договір-купівлі продажу квартири, та
зареєстровано приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим № 7239.

У відповідності до п. 1 договору
купівлі-продажу від 28.09.2013 року
«Продавці перебуваючи при здоровому
розумі та ясній пам'яті, розуміючи
значення своїх дій та діючи
добровільно, продали, а Покупець, купив
квартиру номер АДРЕСА_1».

У відповідності до п. 7 договору
купівлі-продажу від 28.09.2013 року «Продаж
квартири за домовленістю сторін
вчиняється за 211 867 (двісті одинадцять
тисяч вісімсот шістдесят сім) гривень,
00 копійок. Зазначену суму, Покупець
передав, а Продавці отримали повністю
до підписання цього договору
пропорційно придбаним часткам».

Між ним та ОСОБА_2 до підписання
основного договору купівлі-продажу
була домовленість,що оскільки вони не
можуть йому повернути гроші за
попереднім договором, то суму, яку він
вніс на депозит нотаріуса, вони йому
повернуть після підписання основного
договору. Оскільки основний договір
був підписаний у суботу вже в вечорі, то
гроші зняти в цей день вже не було
можливим, тому вони домовились,що у
понеділок, вони знімуть гроші у банку
та повернуть йому, так як вони не
повернули гроші за попереднім
договором.

Але у понеділок ОСОБА_2 особисто зняли
гроші з депозиту нотаріуса та
відмовляються до теперішнього часу
повернути йому надмірно сплачену суму
за договором купівлі-продажу квартири.
Даний факт підтверджується виписками
(заявами про видачу готівки) банку
«Фінанси та кредит» від 30.09.2013 року., а
саме: 30.09.2013 року згідно заяви про
видачу готівки № 205/2262060 було знято з
поточного рахунку приватного
нотаріуса Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_7105 933,50 (сто
п'ять тисяч дев'ятсот тридцять три)
гривні 50 копійок на користь ОСОБА_2 за 1/2
частку квартири АДРЕСА_1, що належала
ОСОБА_2 на умовах попереднього договору
від 25.09.2013 року.

30.09.2013 року згідно заяви про видачу
готівки № 205/2262073 було знято з поточного
рахунку приватного нотаріуса
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7105 933,50 (сто п'ять тисяч
дев'ятсот тридцять три) гривні 50
копійок на користь ОСОБА_6 за ? частку
квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_6 на
умовах попереднього договору від 25.09.2013
року.

Таким чином, він сплатив двічі за
квартиру у готівковій формі за
попереднім договором та у
безготівковій формі за основним
договором, при цьому сума договору
купівлі-продажу не змінювалась та не
збільшувалась за домовленістю сторін.

Факт внесення на поточний рахунок
(депозит) нотаріуса грошових коштів до
підписання договору-купівлі-продажу
квартири та зняття їх ОСОБА_2 з її
рахунку може підтвердити нотаріус
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7

Згідно cт. 693 ЦК України «Якщо договором
встановлений обов'язок покупця
частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня
оплата), покупець повинен здійснити
оплату в строк, встановлений договором
купівлі-продаж».

Таким чином, вважає, що ним було
надмірно сплачено вартість квартири,
так, як забезпечувальний платіж він не
отримував, грошові кошти йому не
перераховувались, що є порушенням умов
попереднього договору від 25.09.2013 року,
згідно якого грошові кошти підлягали
поверненню в день підписання договору
купівлі-продажу від 28.09.2013 року

Крім того, йому були спричинені
моральні страждання, які виразилися у
душевних стражданнях, яких він зазнав у
зв'язку із неповерненням грошей, у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
,оскільки він зайняв гроші щоб оформити
договір купівлі-продажу за приватною
позикою,сплачує відсотки, віддав свій
автомобіль у заставу ,змінив повністю
свій образ життя,оскільки тепер
повинен ходити пішки, шукати гроші, в
нього зріс тиск, він постійно нервує,
зриваюсь на родині, ці гроші він
планував потратити на лікування
бабусі, але тепер йому потрібна медична
допомога.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_6
на користь ОСОБА_4 надмірно сплачені
грошові кошти за придбання квартири
АДРЕСА_1 у сумі 211 867 (двісті одинадцять
вісімсот шістдесят сім) гривень 00
копійок солідарно, стягнути з ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну
шкоду сумі 105930,00 грн. (сто п»ять тисяч
дев»ятсот тридцять) гривень 00 копійок
солідарно, судові витрати покласти на
відповідачів порівну.

Представник позивача ОСОБА_1, яка
діє на підставі довіреності ( а. с. 46 ) в
судовому засіданні позовні вимоги
позивача ОСОБА_4 підтримала в повному
обсязі, надала пояснення аналогічні
викладеним в позовній заяві та просила
суд задовольнити вимоги в повному
обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, який діє на підставі договору
про надання правової допомоги від
13.03.2014 року ( а. с. 93 ) в судовому
засіданні позовні вимоги позивача не
визнав, просив суд відмовити позивачу у
задоволенні вимог.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання
не з»явилася, надала заяву в якій
зазначила, що з позовом ознайомлена, з
позовними вимогами згодна, справу
просить слухати та розглядати у її
відсутність ( а. с. 65 ).

В судовому засіданні, яке відбувалося
05.02.2014 року ( а. с. 47-51 ) відповідачка
ОСОБА_6 позовні вимоги позивача ОСОБА_4
визнала, підтвердила обставини, які
зазначені позивачем у позовній заяві.
Підтвердила те, що дійсно грошові кошти
за попереднім договором нею разом із
ОСОБА_2 були отримані в сумі 211 867
гривень, з яких свою частку вона
віддала ОСОБА_2, при укладанні
основного договору купівлі-продажу
ОСОБА_2 пояснила, що гроші витрачені,
тому позивач повторно грошові кошти у
сумі 211 867 гривень вносив на депозит
нотаріуса, які вони після знаття
домовлялися повернути позивачу ОСОБА_4
Після того, як вона разом із
відповідачкою ОСОБА_2 зняли грошові
кошти в банку «Фінанси та Кредит» вона
знову віддала свою частку ОСОБА_2, щоб
та віддала їх разом із своєю часткою
позивачу.

Також, пізніше ОСОБА_6 надала заяву ( а.
с. 53 ) в якій просила виключити її з
числа відповідачів, так як 30 вересня 2013
року вона разом з матір»ю ОСОБА_2 в
банку «Фінанси та Кредит» зняли гроші в
сумі 211 867 гривень, де свою частку вона
передала матері ОСОБА_2, позивачу
ОСОБА_4 не повернули, як їй відомо,
ОСОБА_2 ОСОБА_4 не передала.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, з
урахуванням наданих сторонами доказів,
пояснень учасників судового розгляду,
пояснень свідка, вважає, що позовні
вимоги позивача ОСОБА_4 підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизначених або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України, суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Судом встановлені наступні обставини.

Встановлено, що у вересні 2013 року між
ОСОБА_4 та власниками квартири АДРЕСА_1
матір'ю та донькою ОСОБА_2 була
досягнута домовленість про
купівлю-продаж їх квартири за 211 867,00
грн. 00 копійок та 25.09.2013 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_6 і ОСОБА_2 було укладено
попередній договір до договору
купівлі-продажу, зареєстрований за №
7130 приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_7

У відповідності до п. 1 попереднього
договору від 25.09.2013 року сторони
зобов'язуються у строк до першого
жовтня 2013 року укласти договір
купівлі-продажу (основний договір)
квартири АДРЕСА_1 на умовах,
встановлених попереднім договором.

Відповідно до п. 2.1. попереднього
договору від 25.09.2013 року продаж
зазначеної квартири буде вчинено за 211
867 (двісті одинадцять вісімсот
шістдесят сім) гривень 00 копійок.

Згідно із п. 7 попереднього договору від
25.09.2013 року у забезпечення виконання
своїх обов'язків, Покупець сплатив
Продавцеві забезпечувальний платіж в
розмірі 211 867 (двісті одинадцять
вісімсот шістдесят сім) гривень 00
копійок до підписання цього договору.
Забезпечувальний платіж підлягає
поверненню в день підписання Основного
договору. Сторони встановили, що
передбачений у цьому пункті
забезпечувальний платіж не є одним із
видів забезпечення виконання
зобов»язань, які передбачено ст. 546 ЦК
України, тобто не є неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притримання,
завдатком.

Відповідно до п. 15 попереднього
договору від 25.09.2013 року зміст ст.ст. 209,
210, 635 ЦК України та ст.ст. 60-65 СК України
сторонам нотаріусом роз»яснено.

Встановлено, що зазначені попереднім
договором від 25.09.2013 року грошові кошти
були передані позивачем відповідачам
ОСОБА_2 та ОСОБА_6

28 вересня 2013 року між ОСОБА_4 (Покупець)
з одного боку та ОСОБА_6 та ОСОБА_2
(Продавці та Співвласники квартири) з
іншого боку було укладено
договір-купівлі продажу квартири, та
зареєстровано приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим № 7239.

У відповідності до п. 1 договору
купівлі-продажу від 28.09.2013 року
Продавці перебуваючи при здоровому
розумі та ясній пам'яті, розуміючи
значення своїх дій та діючи
добровільно, продали, а Покупець, купив
квартиру номер АДРЕСА_1.

У відповідності до п. 7 договору
купівлі-продажу від 28.09.2013 року продаж
квартири за домовленістю сторін
вчиняється за 211 867 (двісті одинадцять
тисяч вісімсот шістдесят сім) гривень,
00 копійок. Зазначену суму, Покупець
передав, а Продавці отримали повністю
до підписання цього договору
пропорційно придбаним часткам.

Позивач ОСОБА_4 звертаючись до суду з
позовними вимогами про стягнення з
відповідачів грошових коштів у сім 211
867 гривень посилається на те, що при
укладанні основного договору
купівлі-продажу, відповідачами не було
повернуто Продавцеві забезпечувальний
платіж в розмірі 211 867 гривень, який
було позивачем сплачено відповідачам
на підставі попереднього договору від
25.09.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України
передбачено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обгрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Відповідно до ч. 2 статті 57 ЦПК України
ці данні встановлюються на підставі
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обгрунтувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до уваги докази,
які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не
бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України, одним із способів захисту
судом цивільних прав та інтересів є
примусове виконання зобов'язання в
натурі. Примусове виконання
зобов'язання в натурі, - це спосіб
захисту, який випливає з загального
принципу повного і належного виконання
зобов'язання та полягає в зобов'язанні
здійснити дію, або утриматися від її
здійснення, незалежно від застосування
до боржника інших заходів впливу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин вчиняється у формі,
встановленій законом, має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

З попереднього договору від 25.09.2013 року
та договору купівлі-продажу від 28.09.2013
року вбачається, що вказані договори
підписані обома сторонами та
нотаріально засвідчені..

Отже, вказані договори були прочитані
та підписані сторонами.

Таким чином, своїми підписами сторони
письмово підтвердили та закріпили те,
що вони діяли свідомо, були вільні в
укладенні договору, вільні у виборі
контрагента та умов договору.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

На підставі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, а згідно
ст. 627 ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору (свобода
укладення договору).

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК
України, є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов»язуються протягом певного
строку ( у певний термін ) укласти
договір в майбутньому ( основний
договір ) на умовах, встановлених
попереднім договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

В судовому засіданні встановлено, що на
час укладання основного договору
купівлі-продажу відповідачі ОСОБА_2 не
повернули позивачу забезпечувальний
платіж в розмірі 211 867 гривень, який
було позивачем сплачено відповідачам
на підставі попереднього договору від
25.09.2013 року, посилаючись на відсутність
грошей, у зв»язку з чим, позивач ОСОБА_4
вимушений був ще раз внести грошові
кошти у сумі 211 867 гривень на депозит
нотаріуса, оскільки це вимагав сам
нотаріус, а до того ж, діючим
законодавством передбачено, що
розрахунки на суму більше 150 000 гривень
повинні проводитися лише в
безготівковій формі.

Внесення позивачем ОСОБА_4 грошових
коштів у сумі 211 867 гривень на
спеціальний рахунок нотаріуса
підтверджується наявною в матеріалах
справи квитанцією від 27 вересня 2013 року
( а. с. 26 ).

Згідно п. 1 Постанови Правління
Національного Банку України № 210 від
06.06.2013 року, затвердженої Міністерством
юстиції України 02.07.2013 року за № 1109/23641
встановлено граничну суму розрахунків
готівкою фізичних осіб між собою за
договорами купівлі-продажу, які
підлягають нотаріальному посвідченню
у розмірі 150 000, 00 грн.

Згідно п. 2 Постанови Правління
Національного Банку України № 210 від
06.06.2013 року, затвердженої Міністерством
юстиції України 02.07.2013 року за № 1109/23641
фізичні особи мають право здійснювати
розрахунки на суму, що не перевищує 150 000
грн., шляхом перерахування коштів з
поточного рахунку на поточний рахунок,
внесення та/або перерахування коштів
на поточні рахунки (у тому числі на
депозит нотаріуса на окремий поточний
рахунок у національній валюті).

Встановлено, що між позивачем та
відповідачами до підписання основного
договору купівлі-продажу була
домовленість, що оскільки вони не
можуть йому повернути гроші за
попереднім договором, то суму, яку він
вніс на депозит нотаріуса, вони йому
повернуть після підписання основного
договору.

В судовому засіданні відповідачка
ОСОБА_6 підтвердила, що дійсно
позивачем ОСОБА_4 спочатку при
укладанні попереднього договору було
сплачено забезпечувальний платіж у
сумі 211 867 гривень, зазначені гроші
були отримані нею та ОСОБА_2, де вся сума
знаходилися у ОСОБА_2, а при укладанні
основного договору, так як ОСОБА_2
повідомила, що забезпечувальний платіж
у сумі 211 867 гривень за попереднім
договором вона вже витратила, то
позивач ОСОБА_4 повторно вніс на
депозит нотаріуса грошові кошти у сумі
211 867 гривень, які в подальшому були нею
та ОСОБА_2 зняті з рахунку.

Також, ОСОБА_6 пояснювала у судовому
засіданні, що після того, як вони в
банку «Фінанси та Кредит» зняли гроші в
сумі 211 867 гривень, свою частку вона
передала матері ОСОБА_2 і як їй стало
відомо ОСОБА_2 ОСОБА_4 не передала.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Однак, посилання відповідачки ОСОБА_6
на те, що відповідати за вказаним
позовом повинна лише ОСОБА_2, так як
вона після зняття з банку грошових
коштів, свою частку вона передала
матері ОСОБА_2, а тому вона не може бути
відповідачем по справі не заслуговують
на увагу, так як відповідачкою ОСОБА_6 в
порушення ст. 10 ЦПК України не надано
належного та допустимого доказу, того,
що свою ? частку від суми 211 867 гривень,
остання передала ОСОБА_2

Крім того, свідок ОСОБА_9 в судовому
засіданні пояснила, що вона є знайомою
позивача та допомагала останньому при
купівлі квартири та була присутня при
укладанні між позивачем та
відповідачами, як попереднього
договору так і договору
купівлі-продажу. Також, свідок
підтвердила, що позивач ОСОБА_4
спочатку сплатив відповідачам
забезпечувальний платіж за попереднім
договором у сумі 211 867 гривень, а при
укладанні основного договору
купівлі-продажу квартири відповідачі
не повернули забезпечувальний платіж у
зв»зку з чим, позивач ОСОБА_4 вдруге
вніс на депозит нотаріуса грошові
кошти у сумі 211 867 гривень, при цьому
між позивачем та відповідачами була
домовленість, що після зняття коштів у
сумі 211 867 гривень в банку, останні
будуть повернуті ОСОБА_4

Окрім того, відповіддю з АТ Банк
«Фінанси та Кредит» від 08.04.2014 року за №
15/899 вбачається, що квитанція про видачу
грошових коштів в обов»язковому
порядку була надана ОСОБА_2 при
здійсненні відповідної банківської
операції.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»активному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

З урахуванням встановленого, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача ОСОБА_4 в частині
стягнення солідарно з відповідачів
надмірно сплачених грошових коштів при
укладанні договору купівлі-продажу є
такими, що підлягають задоволенню, так
як знайшли своє підтвердження у
судовому засіданні.

Стосовно позовних вимог позивача
ОСОБА_4 в частині стягнення солідарно з
відповідачів моральної шкоди у сумі 105
930 гривень, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 22 ЦК України моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Обговорюючи відповідно до вимог ст. 1167
ЦК України питання про стягнення
моральної шкоди, суд вважає, що
позивачу ОСОБА_4 заподіяна моральна
шкода неправомірними діями
відповідачів, які виразилися у
душевних стражданнях, яких останній
зазнав у зв»язку із неповерненням
грошей, які позивач повинен був, для
того, щоб відбулася угода повторно
сплатити на депозитний рахунок
нотаріуса, які йому прийшлося отримати
в позику, за яку сплачує відсотки. У
зв»язку з тим, що відповідачі не
повертають його гроші у останнього
зріс тиск, він постійно нервує. У
зв»язку із цим, останній звертався до
лікарні, про що мається в матеріалах
справи висновок невролога, тому із
урахуванням характеру і тривалості
страждань позивача, суд виходить з
принципу розумності, справедливості та
оцінює завдану відповідачами моральну
шкоду у розмірі 500 гривень і вважає за
необхідне стягнути її солідарно з
відповідачів на користь позивача.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідачів на користь позивача
підлягає стягненню судові витрати
понесені при зверненні до суду у
розмірі 2 362,28 гривень.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 16, 22, 203, 526, 611, 629, 635, 638, 640,
1167 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 5, 10, 11, 15, 57, 58, 59,
60, ч. 1 ст. 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, п. 5
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6
про стягнення надмірно сплачених
грошових коштів при укладанні договору
купівлі-продажу та моральної шкоди, -
задовольнити частково.

Стягнути солідарно з відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь позивача
ОСОБА_4 надмірно сплачені грошові кошти
у сумі 211 867 гривень, моральну шкоду у
сумі 500 гривень та судові витрати у сумі
2 362,28 гривень, а всього 214 729,28 гривень (
двісті чотирнадцять тисяч сімсот
двадцять дев»ять гривень двадцять
вісім копійок ).

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
через Ворошиловський районний суд
міста Донецька шляхом подачі протягом
10 днів з дня його проголошення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, однак не були присутні
в судовому засіданні під час
проголошення рішення можуть оскаржити
рішення суду до апеляційного суду
Донецької області через
Ворошиловський районний суд міста
Донецька шляхом подачі протягом 10 днів
апеляційної скарги з дня його
отримання.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті
в одному примірнику.

Суддя
О.І.
Орєхов