провадження: 22-ц/785/4225/14
Номер справи
місцевого суду: 2-2796/11
першій інстанції: Барвенко В.К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської

області у складі:

головуючого-судді Ісаєвої Н.В.,

суддів: Косогор Г.О., Комлевої О.С.,

при секретарі: Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2,
приватного підприємства «Рефтранс»,
ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського
районного суду Одеської області від 28
лютого 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ПП «Рефтранс»
про встановлення факту проживання
однією сім'єю; визнання ОСОБА_3
спадкоємицею четвертої черги за
законом, зміну черговості спадкування,
визнання за нею права на спадкування;
визнання права власності в порядку
спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 у грудні 2011 року
звернулась до суду із позовом до
ОСОБА_2, ПП «Рефтранс»,в якому, з
урахуванням неодноразових уточнень,
просила суд встановити факт проживання
однією сім'єю, як чоловіка та жінки без
шлюбу, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, починаючи з 2000
року по ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто по день
смерті ОСОБА_4; визнати ОСОБА_3
спадкоємицею четвертої черги за
законом до спадщини, що залишилась
після смерті ОСОБА_4, змінити
черговість спадкування спадщини, що
залишилась після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, і надати ОСОБА_3
право на спадкування спадщини, що
залишилась після смерті ОСОБА_4, разом
зі спадкоємцями першої черги
спадкування за законом; визнати за
ОСОБА_3 право власності на одну другу
частину майна та майнових прав ПП
«Рефтранс»; визнати право власності на
одну другу частину статутного капіталу
ПП «Рефтранс»; визнати право власності
на одну другу частину квартири АДРЕСА_1,
одну другу частину трьох одиниць
вогнепальної зброї; одну другу частину
простих іменних акцій ВАТ
«Північтранс» в кількості 912 штук, в
порядку спадкування за законом, після
смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивачка та
її представники позовні вимоги
підтримали та просили їх задовольнити,
посилаючись на те, що позивачка з осені
2000 року проживала зі ОСОБА_4 як чоловік
та жінка без шлюбу, по день смерті
спадкодавця.

Як стверджує позивачка, за життя в
1999 році ОСОБА_4 заснував ПП «Рефтранс»,
і його частка в статутному капіталі
становила 100 %.

В 2004 році розмір статутного
капіталу ПП «Рефтранс», за участі
позивачки, суттєво був збільшений, та
становив 600 000 грн.

Таким чином, на думку позивачки,
вона має право на частку майна та
статутного капіталу ПП «Рефтранс», що
за життя належали спадкодавцеві, а
також на відповідну частку іншого
майна, що за життя належало ОСОБА_4

Крім того, позивачка просила
змінити черговість спадкування, в силу
ч. 2 ст. 1259 ЦК України, оскільки ОСОБА_4 за
життя хворів на сукупність тяжких
хвороб, а в 2011 році йому було надано II
групу інвалідності та в зв'язку із
тяжкою хворобою чоловіка вона
піклувалась про нього, доставляла до
медичних закладів, доглядала за ним,
організовувала нормальні умови
життєдіяльності, тому вважає, що має
право на зміну черговості на
спадкування. .

В останнє судове засідання
ОСОБА_2 та його представник не
з'явились, сповіщались судом про дату,
час та місце проведення судового
засідання, доказів поважності причин
своєї неявки суду не повідомили, в
зв'язку із чим, суд, заслухавши думки
з'явившихся учасників, процесу,
виходячи з приписів ст. 169 ЦПК України,
розглянув справу в їх відсутність.

В раніше проведених судових
засіданнях відповідачі позовні вимоги
не визнали в повному обсязі, надали
суду вичерпні заперечення з приводу
заявленого позову, детально пояснили
суду правову позицію своїх заперечень.

Представник ПП «Рефтранс» в
судовому засіданні повністю підтримав
позицію ОСОБА_2 та його представника.

Рішенням суду позов задоволено
частково - встановлено юридичний факт
проживання однією сім'єю, як чоловіка
та жінки без шлюбу - ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
починаючи з жовтня 2000 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто по день смерті
ОСОБА_4;

- визнано ОСОБА_5 спадкоємицею
четвертої черги за законом до спадщини,
що залишилась після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1;

- змінено черговість спадкування
спадщини, що залишилась після смерті
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, надавши
ОСОБА_3 право на спадкування спадщини,
що залишилась після смерті ОСОБА_4,
разом зі спадкоємцями першої черги
спадкування за законом;

- встановлено порядок виконання
рішення таким чином, що рішення суду,
після набрання ним законної сили, є
підставою для видачі Державним
нотаріусом Четвертої одеської
державної нотаріальної контори
свідоцтв про право на спадщину, що
залишилась після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцям
першої черги спадкування за законом.

В задоволенні іншої частини
позову відмовлено.

На дане рішення сторони принесли
апеляційні скарги, в яких позивачка
просить рішення суду скасувати
частково, постановити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги, в
повному обсязі, а відповідачі просять у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на те, що судом порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали справи, доводи
апеляційних скарг,заперечень на них,
колегія суддів дійшла висновку про
часткове задоволення апеляційних
скарг відповідачей, про часткове
скасування рішення з ухваленням нового
з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, яке є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, а також
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин , на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Між тим, постановляючи рішення,
суд першої інстанції цих вимог закону
не врахував, у зв'язку з чим висновки
суду не відповідають обставинам справи
та вимогам матеріального права.

Відповідно до ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

У судовому засіданні встановлено
наступне.

За життя ОСОБА_4 22.02.1999 року
заснував ПП «Рефтранс», і його частка в
статутному капіталі становила 100 %. (т.1
а.с 23,24).

ПП «Рефтранс» на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого 08.11.2004 року
Крижанівською сільською радою
Комінтернівського району Одеської
області, на підставі договору купівлі-
продажу земельної ділянки для
здійснення підприємницької діяльності
від 29.12.2003 року, посвідченого ОСОБА_6,
приватним нотаріусом
Комінтернівського районного
нотаріального округу Одеської області,
належить на праві власності земельна
ділянка, площею 2,1616 га, що розташована
на території Крижанівської сільської
ради Комінтернівського району
Одеської області, АДРЕСА_2, «цільове
призначення для комерційного
використання, будівництва та
експлуатації автомобільної стоянки»,
(т.1 а.с 60-63)

Крім того, ПП «Рефтранс» на праві
власності належать будівлі,
розташовані на території
Крижанівської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області, АДРЕСА_2, що встановлено судом
зі змісту витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 15.09.2010
року № 27333781. (т.1 а.с 64).

За життя, ОСОБА_4 належали на праві
власності прості іменні акції ВАТ
«Північтранс», в кількості 912 штук,
загальною вартістю 228 грн., що
встановлено судом зі змісту
сертифікату серії А №338 від 02.10.2000 року,
(т.1 а.с. 220).

За життя, ОСОБА_4 на праві
власності належала квартира АДРЕСА_1 -
свідоцтво № 1296/02 про право власності на
квартиру, що видано 04.12.2002 року
Управлінням з питань розподілу та
реалізації' житла виконавчого комітету
міської ради, (т.2 а.с. 35).

За життя, ОСОБА_4 на праві
власності належали причеп марки ОДАЗ
8144 Одісей, номерний знак НОМЕР_1, та
причеп марки Бастай, номерний знак
НОМЕР_2, що встановлено судом зі змісту
довідки № 7/9-369 від 21.03.2012 року РЕВ 9 при
УДАІ ГУМВС України в Одеській області.
(т.2а.с. 51).

Також, за життя ОСОБА_4 на праві
власності належало три одиниці
вогнепальної зброї - СК, калібру 157.62,
серії НОМЕР_3; ИЖ -27Е, калібру 12, серії
НОМЕР_4, вінчестер, калібру 12, серії
НОМЕР_5, що в судовому засіданні не
заперечувалось сторонами, і в силу ст. 61
ЦПК України, доказуванню не підлягає.

ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, серії НОМЕР_6, виданого
23.06.1987 року відділом ЗАГС Суворовського
РВК м. Одеси, актовий запис про
народження № 1052 від 06.07.1985 року. (т. 2 а.с.
32 (зворот))

ОСОБА_7 є донькою ОСОБА_4, що встановлено
судом зі змісту свідоцтва про
народження серії' НОМЕР_7, виданого
24.11.1979 року відділом ЗАГС Ленінського
РВК м.Одеси, актовий запис про
народження № 2589 від 24.11.1979 року. (т. 2 а.с.
118).

За життя, ОСОБА_4 у період часу з
01.01.2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 не перебрав у
шлюбі, що встановлено судом зі змісту
довідки відділу державної реєстрації
актів цивільного стану Головного
управління юстиції' в Одеській області
від 21.10.2011 № 5080/08-21. (т.1 а.с. 39).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер -
свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_8,
виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 Першим
Суворовським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Одеського міського управління юстиції,
актовий запис про смерть № 1030. (т. 2 а.с
24).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась
спадщина.

З матеріалів спадкової справи №
1325/2011, заведеної Четвертою одеською
державною нотаріальною конторою до
майна ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, з
заявами про право на спадщину
звернулись ОСОБА_2, та ОСОБА_3 (т.2 а.с. 21,
22,27 (зворот), 28).

В теперішній час видача свідоцтв
про право на спадщину призупинена у
зв'язку з судовим спором.

Вирішуючи позовні вимоги про
встановлення факту проживання однією
сім'єю з особою, яка померла після 1
січня 2004 p., суд застосував норми ЦК
України, що набрав чинності на час
відкриття спадщини, тобто ЦК України 2003
р.

Відповідно до ст. 256 ч. 2 ЦПК
України, у судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти (крім
визначених у ч.1 ст. 256 ЦПК України), від
яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

За змістом ст. 1264 ЦК України, у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на
спадщину осіб, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини,
слід враховувати те, що сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки.

Таким чином, законодавцем
визначено, що п'ятирічний строк
повинен виповнитися на момент
відкриття спадщини і його необхідно
обчислювати з урахуванням часу
спільного проживання зі спадкодавцем
однією сім'єю до набрання чинності СК
України.

До спадкоємців четвертої черги
належать жінка (чоловік), які проживали
однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу
(п. 21 абз. 1,2 постанови Пленуму
Верховного Суду України №7.від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування»).

Отже, встановлення юридичного факту
проживання однією сім'єю зі
спадкодавцем без шлюбу для позивачки
має юридичне значення, оскільки від
цього залежить виникнення у позивачки
права на спадкування за законом у
четверту чергу.

Зі змісту довідки відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
Головного управління юстиції в
Одеській області від 21.10.2011 № 5079/08-21
ОСОБА_3 за період з 18.05.1999 року по час
надання відповіді у зареєстрованому
шлюбі не перебувала, (т.1 а.с. 38).

Факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4
однією сім'єю як чоловіка та жінки без
шлюбу у період з жовтня 2000 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто по день смерті
ОСОБА_4 суд вважає повністю доведеним,
що підтверджується наступними
доказами:

довідкою ПП «Ерілан», що є орендарем ПП
«Рефтранс», за змістом якої працівники
цього підприємства підтверджують факт
проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 однією
сім'єю, (т.1 а.с. 80);

договором про надання послуг № 338 від
06.05.2007 року (т.1 а.с. 95-96) договором про
надання послуг від 18.12.2007 року № 330/07 (т.1
а.с. 97). запрошенням ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на
церемонію укладення шлюбу (т.1 а.с.98);

сімейними фотографіями, на яких
зображені моменти життя ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, а також зображені моменти
поховання ОСОБА_4 (т.1 а.с. 99-107) довідкою
про замовлення поминального обіду (т.1
а.с 108);

разовим дорученням № 1801 від 09.09.2011 року
на ім'я ОСОБА_3 на отримання допомоги на
поховання ОСОБА_4 (т.1 а.с 109);

квитанцією до прибуткового касового
ордеру № 2119 на ім'я ОСОБА_3 на
замовлення ритуальних послуг (т.1 а.с 110);

довідкою Громадської організації
«Водно-моторного спортивно-
оздоровчого товариства
рибалок-любителів» «Причал № 195
«Ярмарочна», про те, що з 2000 року по день
смерті ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
проживали однією сім'єю як чоловік та
жінка, мали спільний побут, спільне
господарство (т.1,а.с.113);

письмовими поясненнями лікаря ОСОБА_8,
який спостерігав ОСОБА_4 як лікар з 2000
року по день смерті, і ОСОБА_9 він знав
як дружину померлого (т.1 а.с. 112)
довідкою директора ПП «Рефтранс» від
03.08.2011 року № 119, про те, що директор
ОСОБА_10, заст. директора ОСОБА_11,
головний інженер - ОСОБА_12, нач. відділу
експлуатації - ОСОБА_13, головний
бухгалтер - ОСОБА_14, підтверджують той
факт, що у житловому будинку, що
знаходиться на території підприємства,
однією сім'єю, як чоловік та жінка,
проживали ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вели
спільне господарство, (т.1 а.с. 113)
довідкою від 31.01.2012 року № 5 медичної
компанії «Теком» про виклик швидкої
хворому ОСОБА_4 жінкою - ОСОБА_3 (т.1 а.с.
167), письмовими показами ОСОБА_15 (т.1 а.с.
249), свідченнями свідка ОСОБА_8, який
пояснив суду, що дружив зі ОСОБА_4, і
знав ОСОБА_3 за його дружину, яка
фактично почала з ним проживати з 2000
року, і проживала по день смерті ОСОБА_4;
свідченнями свідка ОСОБА_16, яка
пояснила, що дізналась про те, що ОСОБА_3
та ОСОБА_4 не чоловік та жінка лише
після смерті останнього, підтвердила
суду факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3
однією сім'єю як чоловіка та жінки з 2000
року.

Такі самі свідчення надані суду
іншими свідками.

Таким чином, у судовому засіданні
доведено юридичний факт проживання
однією сім'єю, як чоловіка та жінки без
шлюбу, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, починаючи з
жовтня 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто по
день смерті ОСОБА_4, в зв'язку із чим ці
позовні вимоги підлягали задоволенню..

В силу положення ст. 1264 Цивільного
Кодексу України ОСОБА_3 відноситься до
четвертої черги спадкоємців за
законом, що по суті не заперечували
відповідачі.

Суд першої інстанції дійшов до
висновку, що позовні вимоги в частині
зміни черговості спадкування спадщини,
що залишилась після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, є
обгрунтованими, оскільки
безпорадність стану спадкодавця,
внаслідок наявності у нього сукупності
тяжких захворювань, потребування
сторонньої допомоги у забезпеченні
умов своєї життєдіяльності, та
тривалість час надання такої допомоги,
систематичність надання допомоги зі
сторони ОСОБА_3 надає їй право на
спадкування спадщини, що залишилась
після смерті ОСОБА_4, разом зі
спадкоємцями першої черги спадкування
за законом.

Однак проживання однією сім*єю
жінки та чоловіка без шлюбу не є
підставою для виникнення в них права на
спадкування за законом як спадкоємців
першої черги на підставі ст. 1261 ЦК.

Черговість одержання права на
спадкування може бути змінена шляхом
договору між спадкоємцями, які
прийняли спадщину(ч.1 ст.1259), або на
підставі рішення суду (ч.2 ст.1259 ЦК).

Судовий порядок зміни черговості
застосовується на підставі
задоволення позову спадкоємця
наступних черг до спадкоємців тієї
черги, які безпосередньо закликаються
до спадкування. Право на пред'явлення
позову про зміну черговості
спадкування мають лише спадкоємці за
законом.

Підставами для задоволення
такого позову є сукупність наступних
юридичних фактів, встановлених у
судовому порядку: 1)здійснення опіки
над спадкодавцем; 2)матеріальне
забезпечення спадкодавця; 3)надання
будь-якої іншої допомоги
спадкодавцеві;4) тривалий час
здійснення дій, визначених у пунктах 1-3;
5) безпорадний стан спадкодавця. Для
задоволення позову необхідна
наявність всіх п'яти вищезазначених
обставин.

Однак, із матеріалів справи,
пояснень позивачки вбачається, що суду
надавались докази пов'язані тільки з
безпорадним станом спадкоємця, що не
може бути єдиною підставою для
задоволення такого позову, а тому в цій
частині рішення суду першої інстанції
скасовується. У зв'язку з цим судовою
колегією скасовується також і частина
рішення, яким встановлено порядок
виконання рішення. Факт потреби особи в
період хвороби тимчасової сторонньої
допомоги, зовсім не означає її
безпорадний стан в контексті розуміння
вимог ч.2 ст. 1259 ЦК України і показання
свідків в цій частині також не дають
можливість зробити такий безумовний
висновок і в цій частині.

Як встановлено матеріалами
справи, ОСОБА_4 за життя був єдиним
засновником ПП «Рефтранс».

Зі змісту витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців № 11113042 від
13.09.2011 року, судом встановлено, що з дати
державної реєстрації (22.02.1999 року) на
момент формування витягу, директором
підприємства є ОСОБА_10 (відповідно до
статуту) (т. 2 а.с. 26-27,130-131).

З 25.08.2010 року ОСОБА_4 був
призначений на посаду комерційного
директора (т.2 а.с. 67), і був звільнений з
даної посади ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв'язку зі
смертю (т.2 а.с. 69).

В матеріалах справи містяться
відомості про нарахування працівникам
ПП «Рефтранс» (в тому числі ОСОБА_4.)
заробітної плати, (т. 2. а.с 70-80,132-157).

Свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що
ОСОБА_4 лише контролював роботу ПП
«Рефтранс», а всім на підприємстві
фактично керував ОСОБА_10.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що
ОСОБА_4 також все контролював на ПП
«Рефтранс», активно приймав участь у
життєдіяльності підприємства, був
трудоголіком.

Що стосується позовних вимог в
частині визнання за ОСОБА_3 право
власності на одну другу частину майна
та майнових прав ПП «Рефтранс»,
визнання права власності на одну другу
частину статутного капіталу ПП
«Рефтранс», суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 22 КпШС України
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Відповідно до роз'яснень, що
містяться в пункті 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 1998
року № 16 «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України» (у редакції, яка була чинною на
момент спірних правовідносин), спори
про поділ майна осіб, які живуть однією
сім'єю, але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі, мають
вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону
України «Про власність», відповідних
нормЦК Української РСР та зурахуванням
п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності».

Правила статей 22. 28, 29 КпШС України
в цих випадках не застосовуються.

Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
перебували у шлюбі, то право спільної
сумісної власності на майнові права ПП
«Рефтранс», та на особисте майно
ОСОБА_4, що за життя належали йому на
праві власності, не виникло.

Разом із тим, за змістом п. 5
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
(у редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин),
розглядаючи позови, пов'язані зі
спільною власністю громадян, суди
повинні виходити з того, що відповідно
до чинного законодавства спільною
сумісною власністю є не лише майно,
нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16
Закону України «Про власність», ст. 22
КпШС України), а й майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї,
або майно, придбане внаслідок спільної
праці громадян, що об'єдналися для
спільної діяльності,

коли укладеною між ними письмовою
угодою визначено, що воно є спільною
сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2
ст. 17 Закону України «Про власність»),
тощо.

Отже, майно, набуте під час
спільного проживання особами, які
не перебувають у зареєстрованому
шлюбі між собою, є об'єктом їхньої
спільної сумісної власності, якщо:

1) майно придбане внаслідок
спільної праці таких осіб, як сім'ї (при
цьому спільною працею осіб слід
вважати їхні спільні або індивідуальні
трудові зусилля, унаслідок яких вони
одержали спільні або особисті доходи,
об'єднані в майбутньому для набуття
спільного майна, ведення ними
спільного господарства, побуту та
бюджету);

2) інше не встановлено письмовою
угодою між ними.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України
«Про власність», який був чинним на час
виникнення спірних правовідносин,
майно, придбане внаслідок спільної
праці членів сімї, є їх спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними.

Матеріали справи не містять
доказів спрямування коштів, що були
надані ОСОБА_3 на рахунки ПП «Рефтранс»,
або їх оприбуткування цим
підприємством.

Крім того, відсутні докази
укладення між ОСОБА_3 та ПП «Рефтранс»
письмової угоди про створення спільної
власності.

Крім того, одним із видів
розпорядження власністю є право
власника використовувати своє майно
для здійснення підприємницької
діяльності.

Реалізація майнових прав
підприємства здійснюється в порядку,
встановленому Господарським Кодексом
України, іншими законодавчими актами
України (ч. 4 ст. 66 ГК України).

Відносини стосовно майна
підприємства регулюються нормами ЦК
України, Господарського кодексу
України (далі - ГК України) та Закону
України «Про підприємництво».

Результатом наділення юридичних
осіб - приватних підприємств свободою
господарської діяльності та
підприємництва є застосування ними
цивільно-правових договорів як
правової форми їх діяльності.

Відповідно до ст. 55 ГК України
суб'єктами господарювання є юридичні
особи, створені відповідно до
Цивільного кодексу України, та фізичні
особи - громадяни, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані як підприємці.

Однією з організаційних форм
господарювання є підприємство (ст. 62
ГК України).

Підприємство, засноване на приватній
власності засновника, є приватним
підприємством (ст. 63 ГК України).

Підприємство є юридичною особою,
йому належить право власності на майно,
у тому числі і яке передане засновником
до статутного фонду як внесок (ст. ст. 62,
66 ГК України).

Судом достеменно встановлено, що
право власності на нерухоме майно
(земельна ділянка, майновий комплекс,
транспортні засоби (підприємства))
належить ПП «Рефтранс», і не перебувало
у власності ОСОБА_4, в зв'язку із чим суд
не знайшов правових підстав для зміни
правового режиму майна приватного
підприємства на режим спільного
сумісного майна подружжя (за
твердженням позивача), чи у спільній
частковій власності, оскільки з
моменту внесення майна до статутного
фонду підприємство є єдиним власником
майна, і це майно не може одночасно
перебувати у власності інших осіб.

Таким чином, вимоги в цій частині
позову не можуть бути захищені судом, і
задоволенню не підлягали.

Що стосується вимог в частині
визнання права власності на одну другу
частину майнових прав та статутного
капіталу ПП «Рефтранс», визнання права
власності на одну другу частину
квартири АДРЕСА_1, одну другу частину
трьох одиниць вогнепальної зброї; одну
другу частину простих іменних акцій
ВАТ «Північтранс» в кількості 912 штук, в
порядку спадкування за законом, після
смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1,
суд виходив з наступного:

У відповідності до ч. 1 ст. 1297 ЦК
України спадкоємець, який прийняв
спадщину, у складі якої є нерухоме
майно, зобов'язаний звернутись до
нотаріуса за видачею йому свідоцтва
про право на спадщину на нерухоме
майно.

Таким чином, законодавцем
встановлений певний порядок набуття
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування - нотаріальний
порядок.

Лише у випадку неможливості
оформлення права власності на спадщину
в нотаріальному порядку, спадкоємець
має право на судовий захист свого
невизнаного, оспорюваного чи
порушеного права.

Вчинення нотаріальних дій в
Україні покладається на нотаріусів,
які працюють у державних нотаріальних
конторах, державних нотаріальних
архівах, або займаються приватною
нотаріальною діяльністю.

Главою 13 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року,
передбачені обставини, при наявності
яких Нотаріус відмовляє у вчиненні
нотаріальної дії.

Згідно із п. З Глави 13 цього
Порядку нотаріус на вимогу особи, якій
відмовлено у вчиненні нотаріальної
дії, зобов'язаний викласти причини
відмови в письмовій формі і роз'яснити
порядок її оскарження. У цих випадках
нотаріус протягом трьох робочих днів
виносить постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії,

Судом встановлено, що нотаріусом
не було винесено постанови про відмову
у вчиненні нотаріальної, дії, і сторони
не втратили можливості вирішити
питання отримання спадщини в
нотаріальному порядку.

Свою позицію з цього приводу
висловив: в інформаційному листі від 16
травня 2013 року №24-753/0/4-13 Вищий
спеціалізований Суд України з розгляду
цивільних і кримінальних
справ,зокрема, увагу суддів звернуто на
те, що слід звертати увагу на наявність
у матеріалах справи обґрунтованої
постанови про відмову нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, зокрема,
відмови у видачі свідоцтва про право на
спадщину.

Інтереси ПП «Рефтранс» як
юридичної особи рішенням суду не
порушено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не
приймаються до уваги, оскільки
спростовуються матеріалами справи, а
письмових доказів на підтвердження
доводів апеляційної скарги до
апеляційного суду надано не було. У
позивачки залишилось право
скористатись іншими засобами захисту
своїх прав.

Справа колегією суддів розглянута
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів,
які знаходяться в матеріалах справи,
належність та допустимість яких
перевірена колегією суддів та їм
надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.. 303, п. 2, ч.1,307, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, приватного
підприємства «Рефтранс» задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 28 лютого 2014
року скасувати частково - в частині
зміни черговості спадкування та
встановлення порядку виконання
рішення.

У позові ОСОБА_3 про зміну
черговості спадкування відмовити.

В інший частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий - суддя
Н.В.Ісаєва

Судді :
Г.О.Косогор

О.С.Комлева