Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31 березня 2014 року Оболонський районний
суд м. Києва в складі

головуючого судді
Богдан О.О.

при секретарях
Пождемі В.І., Каракаю О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про
встановлення порядку користування
жилим приміщенням та за зустрічним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про
вселення та встановлення порядку
користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2013 року позивачка звернулась
до суду з даним позовом. В
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що їй на праві власності
належить ? частина квартири АДРЕСА_1. ?
частин даної квартири знаходяться у
спільній сумісній власності
відповідачів - її сина, онука та
колишної дружини сина. Позивачка
проживає з чоловіком ОСОБА_5 у кімнаті
площею 13,4 кв.м, з якої є вихід на балкон.

У квартирі зареєстровано вісім осіб:
позивачка, відповідачі, троє
неповнолітніх дітей та третя особа.
Вважає, що відповідачі забезпечені
житлом, мають інші квартири, де і
проживають постійно, проте
відповідачка ОСОБА_2 бажає виселення її
та її чоловіка із спірної квартири.
Така ситуація для неї, як власниці
житла, є неприйнятною. Позивачка та її
чоловік є особами похилого віку, мають
ряд хронічних захворювань, в тому числі
гіпертонічну хворобу, яка
супроводжується частими хронічними
захворюваннями. Кожне хвилювання лише
загострює хворобу, завдаючи ризику їх
здоров»ю.

За таких обставин позивачка бажає на
підставі рішення суду виділити в своє
користування кімнату, до якої ніхто не
матиме права заселятися та втручатися
в її життя.

На підставі ст.ст. 317, 319, 358 ЦК України
позивачка заявила вимогу про
виділення їй в користування меншої
кімнати площею 13,4 кв.м з балконом в
квартирі, що є предметом спору, а
відповідачам - більшої кімнати площею
18,4 кв.м, що не порушує прав та законних
інтересів відповідачів. Місця
загального користування позивачка
просила залишити у спільному
користуванні сторін.

У грудні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулись до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4, третя
особа ОСОБА_5 про визнання права
власності на частку квартири, вселення
та встановлення порядку конкретного
користування квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування зустрічних позовних
вимог зазначили, що між сторонами
протягом довгих років існують не
просто неприязні, а гостро конфліктні
відносини. Вважають, основний позов
пред»явлений до суду з метою позбавити
їх можливості взагалі користуватися
квартирою, що є предметом спору,
оскільки виділення ОСОБА_2 разом з
повнолітнім сином ОСОБА_3 та її
колишнім чоловіком ОСОБА_4 в спільне
користування ізольованої кімнати
спірної квартири, в силу гостро
конфліктних відносин, взагалі
позбавить можливості реально
користуватись цією квартирою.

Враховуючи наведене, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
змушені звернутися з зустрічним
позовом. ОСОБА_1 перешкоджала і
перешкоджає на даний час користуватися
жилою площею спірної квартири, що
підтверджується рішенням суду з даного
питання про вселення. Відповідачі у
справі про вселення добровільно не
виконували рішення суду і ОСОБА_2 з
неповнолітнім сином була вселена в
примусовому порядку. Після вселення
ОСОБА_1 знову змінила замки на вхідних
дверях квартири і з вересня 2013 року
знову перешкоджає їм та неповнолітнім
дітям користуватися квартирою.

На підставі вимог ст. 317, 358 ЦК України
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заявили зустрічну
позовну вимогу про вселення та
встановлення порядку користування
приміщеннями квартири. Вважають, що
виділення в сумісне користування
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 меншої жилої кімнати
площею 13,4 кв.м з балконом в квартирі, що
є предметом спору, а ОСОБА_1 та ОСОБА_4
більшої кімнати площею 18,4 кв.м не
порушує законних прав та інтересів
відповідачів, а тому просили виділити
кімнати саме в таке користування. Крім
того, відповідачі за зустрічним
позовом не тільки перешкоджають у
користуванні спірної квартирою, але й
утримують у себе свідоцтво про право
власності, чим перешкоджають законному
праву позивачів розпоряджатись своїми
частками у спільній сумісній
власності. Позивачка за зустрічним
позовом просила визнати за нею та
ОСОБА_3 за кожним окремо право
власності на ? частину двокімнатної
квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 31.03.2014 року зустрічний
позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 ,третя особа ОСОБА_5 в частині
визнання права власності на частку
квартири залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
свій позов підтримала, просила його
задовольнити. Проти зустрічного позову
заперечує. Вважає, що не чинить
перешкоди відповідачам у користуванні
квартирою, проте один замок на вхідних
дверях дійсно змінила і ключів від неї
у відповідачів немає. Також вважає, що
відповідачі всі забезпечені житлом в
інших квартирах і не потребують
користування спірною квартирою.
Просила її позов задовольнити, в
задоволенні зустрічного відмовити.

Представник позивачки в судовому
засіданні позов підтримав, проти
зустрічного позову заперечував.
Пояснив, що позивачка не чинить
відповідачам перешкоди у користуванні
житлом. Сама вона особа похилого віку,
і, з врахуванням, що відповідачі
забезпечені житлом в інших квартирах,
вважає можливим виділити у
користування її та її чоловіка кімнату
у спірній квартирі площею 13,4 кв.м з
балконом.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні проти зустрічного позову
заперечувала. Пояснила, що після
примусового вселення позивачка
замінила замки на вхідних дверях і
ключі їй не дає. Вони намагалися
вселитися у спірну квартиру, проте
ОСОБА_1 заявила через двері, що ніколи
цього не допустить. Вона з дітьми
проживає у квартирі своїх батьків,
старший син відповідач ОСОБА_3 є
повнолітнім і він має бажання
проживати окремо, на що має право,
оскільки має житло у власності. Вона
має намір подарувати свою частину у
власності квартири сину. Крім того,
пояснила, що не заперечує проти
зайняття нею та сином будь-якої з
кімнат спірної квартири та
погоджується на кімнату, що за площею є
меншою за її та сина частку. Оскільки
між сторонами гостро конфліктна
ситуація, то без виділення в
користування окремих кімнат, проблема
користування житлом вирішена не буде.
Також, на її думку, є неможливим
виділення однієї кімнати в
користування їй та її колишньому
чоловіку ОСОБА_4, оскільки вони не
можуть дійти згоди і на сьогодня з
будь-якого питання, не є членами сім»ї.
Просила в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити, зустрічний позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з»явився. Про день, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином. Суд вважає можливим розгляд
справи у відсутності відповідача
ОСОБА_3

Представник відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в судовому засіданні проти
позову ОСОБА_1 заперечував. Зустрічний
позов його довірителів просив
задовольнити. Вважає незаконною вимогу
про виділення позивачці в окреме
користування одній кімнати площею 13,4
кв.м, що значно більша за її частку у
власності квартири при тому, що особам,
які не є членами сім»ї - ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 і знаходяться у конфліктних
стосунках після розірвання шлюбу та їх
поновлітньому сину - втрьох - іншої
кімнати. ОСОБА_1 чинить перешкоди у
користуванні власністю відповідачам і
право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3
підлягає судовому захисту. Разом з тим
без виділення кімнат в конкретне
користування спір між сторонами буде
невирішеним і право власності його
довірителів буде порушуватись.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов ОСОБА_1 визнав повністю. Пояснив,
що в разі задоволення позовних вимог
його матері, він не має наміру
користуватся разом з відповідачами
кімнатою площею 18,4 кв.м. В іншому разі
вважати, що він є користувачем своєї
власності. Пояснив, що оскільки
відповідачка та його діти забезпечені
житлом внаслідок поділу майна подружжя
при розірванні шлюбу в судовому
порядку, то спірною квартирою повинні
користуватися його батьки. Вважає, що
правомірно утримує у себе свідоцтво
про право власності на спірне жиле
приміщення, оскільки є уповноваженим
власником, але може під розписку в
тимчасове користування надати
свідоцтво відповідачці. Пояснив суду,
що постійно проживає за адресою:
АДРЕСА_4.

Проти задоволення зустрічного позову
заперечував. Просив в його задоволенні
відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 є чоловіком
позивачки ОСОБА_1 та батьком
відповідача ОСОБА_4 Позов ОСОБА_1
підтримав. Проти зустрічного позову
заперечував. Пояснив, що він з дружиною
приймали активну участь у забезпечнні
своїх дітей житлом і вважає, що він та
ОСОБА_1заслуговують на те, щоб
проживати в окремій кімнаті в квартирі,
де все зроблено його руками.

Суд, вислухавши сторони, свідка ОСОБА_8,
дослідивши письмові докази у справі,
встановив наступне.

Спірною жилою площею є двохкімнатна
квартира АДРЕСА_1. Загальна площа 53,1
кв.м; жилою площею - 31,8 кв.м, одна кімната
- 18,4 кв. м, друга кімната - 13,4 кв. м, балкон
2,1 кв.м, кухня - 8,8 кв.м, ванна кімната - 3,2
кв.м, вбиральня - 1,2 кв.м, коридор - 8,1 кв.м
(технічний паспорт а.с.4,5).

Відповідно до свідоцтва про власність
на житло від 28.10.1994 року № 11998 (а.с.6)
спірна квартира належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_9 ,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних
долях.

ОСОБА_1 одержала у спадщину 14 частину
спірної квартири відповідно до
свідоцтва про право на спадщину від
27.03.1998 року після смерті ОСОБА_9 (а.с.7).

Відповідно до довідки форми №3 від
18.09.2013 року у спірній квартирі
зареєстровано вісім осіб : чотири
співвласники - сторони у справі, а також
чоловік позивачки третя особа ОСОБА_5,
та троє неповнолітніх дітей (а.с.8).

Судом встановлено, що фактично у
спірній квартирі проживає позивачка
ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_5 Відповідач
ОСОБА_4 проживає за адресою : АДРЕСА_4.
Відповідачка ОСОБА_2, син ОСОБА_3 та
неповнолітні проживають за адресою:
АДРЕСА_3.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 14.06.2012 року ОСОБА_2 з двома
неповнолітніми дітьми була вселена до
спірної квартири. Рішення суду
виконано у примусовому порядку 31.05.2013
року, що підтверджується актом
державного виконавця на а.с.22.

Позивачка ОСОБА_1 чинить перешкоди у
користуванні квартирою ОСОБА_2 з
дітьми, що підтверджується також
зверненням останньої до органів
міліції 15.11.2013 року, поясненнями свідка
ОСОБА_8 Свідок пояснила, що у вересні 2013
року після повернення ОСОБА_2 з
відпочинку, вона звернулась з
проханням допомогти первезти речі до
спірної квартири. Вона бачила, що ключі
ОСОБА_2 не підійшли до замка квартири
АДРЕСА_1, і вона не змогла її відчинити.
Через двері їм відповіла позивачка, що
відповідачка не буде проживати у цій
квартирі, а буде ходити по судах.

Суд критично відноситься до пояснень
ОСОБА_1 про те, що відповідачі ОСОБА_2та
ОСОБА_3 не намагалася ввійти в квартиру,
оскільки сама ж пояснила суду, що замок
вона поміняла і у них ключів немає.
Своїми поясненнями про те, що
відповідачі забезпечені житлом і
немають морального права
користуватися спірної квартирою,
позивачка також фактично підтвердила
свою позицію щодо перешкоди
користування відповідачами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 спірною квартирою.

Доказів на підтвердження своїх
заперечень стосовно позовних вимог про
вселення відповідачів, позивачка суду
не надала.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Оцінюючи у сукупності зібрані у справі
докази, суд вважає, що ОСОБА_1 порушені
права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
право володіння, користування та
розпорядження своїм майном - 2/3
частинами квартири АДРЕСА_1, а тому
позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
вселення підлягають задоволенню.

Згідно ч.4 ст. 355 ЦК України спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Свідоцтвом про право власності сторін
на спірну квартиру зазначено спільна
власність у рівних долях, тобто
фактично кожному з співласників сторін
належить ? частина спірної квартири.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співласниками за їхньою
згодою. Кожен із співласників має право
на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Відповідно до роз»яснень, викладених у
п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.1995 року №20 «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності»
квартира, яка є спільною сумісною чи
спільною частковою власністю, на
вимогу учасника (учасників) цієї
власності підлягає поділу в натурі,
якщо можливо виділити стронам
ізольовані жилі та інші приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири,
або які можна переобладнати в такі
квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Судом встановлено, що участники
спільної часткової власності спірної
квартири, які повинні погоджувати один
з одним свою поведінку по володінню,
користуванню та розпорядженню
спільним майном за спільною згодою, не
можуть досягти такої згоди, що
призводить до порушення прав власності
одного з них, а тому суд вважає можливим
встановити порядок користування
квартирою.

Враховуючи, що жила площа спірної
квартири становить 31,8 кв.м,то частка на
одного становить 7,95 кв.м. Вимога
позивачки ОСОБА_1 про виділення їй у
користування кімнати площею 13,4 кв.м
значно перевищує її частку, при цьому
виділення відповідачам у користування
кімнати площею 18,4 кв.м не відповідає їх
праву користування і звужує їх права,
крім того вони не є членами однієї
сім»ї. На цій підставі суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають.

Враховуючи, що залишення спірної
квартири у спільному користуванню
сторін при конфліктних відносинах
сторін є неможливим, і всі співвласники
наполягають на встановленні порядку
користування, враховуючи, що ОСОБА_2та
ОСОБА_3 не заперечують проти зменшення
їх частки, відповідач ОСОБА_4 не
наполягає на користуванні спірним
житлом, суд вважає можливим виділити в
користування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як
матері та сину кімнату площею 18,4 кв м,
що є більшим за їх частки, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 як матері і сину кімнату площею
13,4 кв. м з балконом, що є меншим за їх
частки. Місця загального користування -
кухню площею 8,8 кв.м; ванну кімнату
площею 3,2 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м,
коридор площею 8,1 кв.м - залишити в
спільному користуванні сторін
співласників. Суд вважає, що саме такий
порядок користування є законним і
справедливим, не буде порушувати прав
та законних інтересів співвласників
квартири.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідачів за зустрічним позовом
підлягають стягненню в рівних частках
судові витрати на користь позивачів.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
317, 319, 358 ЦК України, п.14 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.1995 року №20 «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності», ст.ст. 15, 30, 60, 88,
213-215ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа
ОСОБА_5 про встановлення порядку
користування жилим приміщенням
відмовити.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4,
третя особа ОСОБА_5 про вселення та
встановлення порядку користування
жилим приміщенням задовольнити.

Вселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 в квартиру
АДРЕСА_1.

Встановити порядок користування
двокімнатною квартирою АДРЕСА_1, а саме:

-виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спільне
користування ізольовану жилу кімнату
площею 13,4 кв.м з балконом;

-виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у спільне
користування ізольовану жилу кімнату
площею 18,4 кв.м.

-місця загального користування - кухню
площею 8,8 кв.м; ванну кімнату площею
3,2 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м,
коридор площею 8,1 кв.м - залишити в
спільному користуванні сторін
співласників.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 121, 80 грн. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в
розмірі 121,80 грн. на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду м. Києва
через Оболонський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Богдан О.О.