Справа № 127/5604/14-ц
Провадження № 2/127/2731/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

при секретарі Коваленко Д.І.,

за участі представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідача
Кріпак О.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Вінниці цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Вінницької міської ради про
визначення частки у праві спільної
сумісної власності, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
Вінницької міської ради про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом. Свій позов мотивував тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_4,
після смерті якої відкрилась спадщина
на ? приватизованої квартири АДРЕСА_1.
Позивач є єдиним спадкоємцем за
законом. Він звернувся із заявою про
прийняття спадщини, однак йому
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину в зв'язку з
відсутністю на правовстановлюючому
документі відомостей про державну
реєстрацію права власності на спадкове
майно. У зв'язку з цим, спадкоємець не
має можливості набути права власності
на спадкове майно в порядку
спадкування за законом через
нотаріальну контору. За таких обставин
позивач просить визнати за ним право
власності в порядку спадкування за
законом на ? квартири АДРЕСА_1, яка
належала ОСОБА_4 Надалі, позивач
доповнив позовні вимоги та, зважаючи,
що квартира АДРЕСА_1, співвласником
якої є померла мати, є об'єктом права
спільної сумісної власності (без
визначення часток кожного
співвласника), просив визначити частку
померлої ОСОБА_4 у праві спільної
сумісної власності на цю квартиру в
розмірі ?.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав на
підставах, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні при розгляді справи
покладався на думку суду.

Дослідивши матеріали даної цивільної
справи, оцінивши докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено наступні фактичні
обставини справи.

Відповідно до свідоцтва про народження
сер. НОМЕР_2 від 07 червня 1951 року, матір'ю
ОСОБА_3 є ОСОБА_4 (а.с.12). ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» приватизували квартиру АДРЕСА_1.
Відповідно до свідоцтва на право
власності на житло від 25 березня 1999
року, квартира належить їм на праві
спільної сумісної власності (без
визначення часток кожного
співвласника). При цьому, вказане
свідоцтво не містить відомостей про
державну реєстрацію права власності (а.
с. 14). За повідомленням КП «ВМБТІ» від 11
грудня 2013 року № 7902, реєстрація права
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 не проводилась (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
сер НОМЕР_3 від 12 березня 2012 року (а. с. 11).
Спадкоємцем першої черги за законом є
позивач по справі ОСОБА_3, який на час
відкриття спадщини постійно проживав
зі спадкодавцем, що підтверджується
матеріалами справи. Позивачу
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на частку
у вказаній квартирі, зважаючи на
відсутність на правовстановлюючому
документі відомостей про державну
реєстрацію права власності на неї, а
також не можливістю визначення складу
спадкового майна, про що свідчить лист
Третьої вінницької державної
нотаріальної контори від 28 січня 2014
року №260/02-31, а також постанова про
відмову у вчиненні нотаріальної дії
від 24 квітня 2014 року (а.с.13, 40).

Встановленим судом фактичним
обставинам у справі відповідають
правовідносини, визначені спадковим
правом, зокрема спадкуванням за
законом, а також нормами Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» в частині виникнення
права власності на майно та нормами ЦК
України щодо спільної власності.

Відповідно до ч. 5 ст. Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», передача квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках у власність громадян з
доплатою, безоплатно чи з компенсацією
відповідно до статті 5 цього Закону
оформляється свідоцтвом про право
власності на квартиру (будинок),
житлове приміщення у гуртожитку, яке
реєструється в органах приватизації і
не потребує нотаріального посвідчення.

При здійсненні громадянами свого права
на приватизацію квартир державного
житлового фонду відбувається
відчуження квартири від одного
власника до іншого (від держави до
громадянина), яке здійснюється без
укладення договору про відчуження у
вигляді оформленого свідоцтва. Закон
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» визначив, що передача
квартир оформляється свідоцтвом про
право власності на квартиру і не
потребує нотаріального посвідчення,
при цьому прямо не визначив момент
виникнення права власності. Вказаний
Закон не пов'язує момент виникнення
права власності на приватизовану
квартиру з реєстрацією права
власності. При цьому, відповідно до ч. 1
ст. 2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (чинного з 04
серпня 2004 року), державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.
Отже, державна реєстрація речового
права це лише визнання і підтвердження
державою факту виникнення права на
нерухоме майно та є лише
адміністративним актом. Враховуючи
викладене та встановлені обставини
справи, суд приходить до висновку, що
ОСОБА_4 за життя набула право власності
на квартиру АДРЕСА_1. При цьому, таке
право власності померла набула спільно
з позивачем по справі ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України,
майно, яке є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України,
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. За рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності» № 20
від 22.12.1995 року, частка учасника
спільної сумісної власності
визначається при поділі майна, виділі
частки з спільного майна, зверненні
стягнення на майно учасника спільної
власності за його боргами, відкритті
після нього спадщини. При відсутності
доказів про те, що участь когось з
учасників спільної сумісної власності
(крім сумісної власності подружжя) у
надбанні майна була більшою або меншою
- частки визначаються рівними.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 200
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування», у разі смерті
співвласника приватизованого будинку
(квартири) частки кожного із
співвласників у праві спільної
власності є рівними, якщо інше не було
встановлено договором між ними. Частка
померлого співвласника не може бути
змінена за рішенням суду.

Позивач, заявляючи вимогу про
визначення часток у праві спільної
сумісної власності на квартиру,
посилається на рівність часток.

Визначаючись щодо даної позовної
вимоги, суд враховує положення
вказаних вище норм законодавства, а
також ту обставину, що ніяких
домовленостей про розмір часток між
співвласниками не було, жодних доказів
щодо цього суду не надано, а також те, що
часта померлого співвласника не може
бути змінена за рішенням суду, а не
визначення часток не дає можливості в
повній мірі розпоряджатися своїм
правом власності на вказане майно.

Тому, з огляду на викладене, суд
приходить до висновку, що позовна
вимога про визначення розміру частки
померлої ОСОБА_4 у праві спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1
в розмірі ? підлягає задоволенню. При
цьому суд враховує, роз'яснення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного
листа Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013,
де зазначено, що у разі відмови
нотаріуса видати свідоцтво про право
на спадщину спадкоємці учасника
спільної сумісної власності мають
право звернутися з позовом про
визначення частки майна, належної
померлому на праві спільної сумісної
власності. Зі змісту ст. 357 ЦК
вбачається, що під терміном "визначення
часток" законодавець розуміє
визначення (встановлення) розміру
частки співвласника у спільному
сумісному майні.

Щодо позовної вимоги про визнання за
позивачем права власності в порядку
спадкування за законом на ? квартири, то
суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 1216
ЦК України, спадкуванням є перехід прав
та обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у
разі відсутності заповіту, визнання
його недійсним, неприйняття спадщини
або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Враховуючи викладені вище обставини,
зокрема, що позивач є спадкоємцем
першої черги, на час відкриття спадщини
постійно проживав зі спадкодавцем, суд
дійшов висновку, що позивач спадщину
прийняв і свого права на спадщину не
втратив. Враховуючи відсутність
реєстрації права власності на спірне
майно за померлим, суд вважає доведеним
той факт, що позивач не може здійснити
свої спадкові права у позасудовому
порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач набув право власності на
спірну частку в квартирі на законних
підставах - в порядку спадкування після
смерті своєї матері та за ним має бути
визнане право власності в порядку
спадкування.

Згідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно ст. 16 ЦК України, суд може
захистити цивільне право або інтерес у
спосіб, що встановлений договором або
законом, а тому у даному випадку
існують підстави та необхідність для
захисту прав позивача шляхом визнання
права власності у порядку спадкування
за законом, а отже позов підлягає
задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 16,321, 328, 355, 357, 368, 372, 392, 1212, 1223, 1261 ЦК
України, Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», ст. ст. 10,11,60, 212-215,218 ЦПК України,
суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, в праві спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1
становила ?.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1
в порядку спадкування за законом, яка
належала ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до свідоцтва
про право власності на житло від 25
березня 1999 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з
моменту його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено
відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України в
п'ятиденний строк.

Суддя: