Єдиний унікальний номер 242/894/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4002/2014
Головуючий в I інстанції Черков В.Г.
Суддя доповідач Безрученко Ю.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Краснощокової
Н.С.

суддів Безрученко Ю.О.,
Могутової Н.Г.

при секретарі Папченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу Державного підприємства
«Селидіввугілля» на рішення
Селидівського міського суду Донецької
області від 01 квітня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства
«Селидіввугілля», третя особа:
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань України в м. Селидове про
відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом. Свої вимоги
обґрунтував тим, що він з 27.02.1974 р. по
12.11.2013 р. працював у ВП «шахта Україна»
ДП «Селидіввугілля» в умовах впливу
шкідливих умов гірничого виробництва,
що призвело до виникнення професійного
захворювання. За результатом огляду
обласної медико-соціальною експертною
комісією м. Донецька його визнано
інвалідом другої групи та встановлено
факт втрати професійної
працездатності за сукупністю 65%
безстроково, з яких 25% у зв'язку з
профзахворюванням, що встановлено
висновком МСЕК з 09 січня 2014 року та 40 % у
зв'язку з трудовим каліцтвом від 06.11.1990
р. Вважає, що внаслідок тривалого часу
роботи у шкідливих умовах йому
заподіяно моральну шкоду, яку він
оцінює 8000 грн. Просив суд, стягнути з
відповідача на його користь 8000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Селидівського міського суду
Донецької області від 01 квітня 2014 року
позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ДП
«Селидіввугілля» 8 000,00 грн. та вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням ДП
«Селидіввугілля» подали апеляційну
скаргу, в якій просять скасувати
рішення та постановити нове, яким
відмовити в повному обсязі ОСОБА_1 в
задоволенні позовних вимог, оскільки
рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В судове засідання апеляційного суду
представник ДП «Селидіввугілля» не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлявся належним чином
листом (а.с. 52), відповідно до заяви від
23 квітня 2014 року просили розглянути
справу у відсутність їх представника
(а.с. 60-61), що не перешкоджає розгляду
справи відповідно до ст. 305 ЦПК України.

В судове засідання апеляційного суду
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2,
діюча на підставі довіреності (а.с. 59),
не з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлялися належним чином
листом і телефонограмою №1431,
зареєстрованою у відповідному порядку
від 16 квітня 2014 року (а.с.53), відповідно
до заперечень просили розглянути
справу у їх відсутність та відхилити
апеляційну скаргу (а.с. 57-58), що не
перешкоджає розгляду справи
відповідно до ст. 305 ЦПК України.

В судове засідання апеляційного суду
представник Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Селидове не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлявся належним чином
листом і телефонограмою №1432,
зареєстрованою у відповідному порядку
від 16 квітня 2014 року (а.с.54), відповідно
до їх заяви просили розглянути справу у
відсутність їх представника (а.с. 55-56),
що не перешкоджає розгляду справи
відповідно до ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга ДП «Селидіввугілля» підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов та стягуючи 8 000,00
грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_1 тривалий час перебував
в трудових відносинах з ДП
«Селидіввугілля», втратив
працездатність в 2014 році, відповідно до
довідок МСЕК № 243058, № 492591 06.02.2014 р. за
результатом огляду, ОСОБА_1 визнано
інвалідом другої групи та встановлено
факт втрати професійної
працездатності за сукупністю 65%
безстроково, з яких вперше 25% у зв'язку з
профзахворюванням, 40 % - з трудовим
каліцтвом від 06.11.1990 р. Визначаючи
розмір моральної шкоди, суд першої
інстанції прийняв до уваги ступінь
тяжкості захворювання, характер та
глибину пов'язаних з цим моральних і
фізичних страждань, ступінь вимушеного
порушення нормального укладу його
життя та необхідність докладання для
його організації додаткових зусиль.

Такий висновок суду в оскаржуваній
його частині відповідає нормам
процесуального і матеріального права.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що вимоги
позивача про стягнення на його користь
моральної шкоди підлягають
задоволенню.

Судом встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що ОСОБА_1 тривалий
час з 27.02.1974 р. по 12.11.2013 р. працював у ВП
«шахта Україна» ДП «Селидіввугілля».
Був звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України,
що підтверджено трудовою книжкою.
Загальний стаж його роботи складає 36
років 06 місяців.

Згідно епікризу з історії хвороби № 19330
ОСОБА_1 встановлено діагноз: хронічне
обструктивне захворювання легенів
другої стадії у фазі загострення.
Ускладнення: "Дифузний пневмосклероз.
Емфізема легенів. Легенева
недостатність другої ступеню".

Відповідно до медичного висновку №
2843/2382, складеного 20.12.2013 р.
лікарсько-експертною комісією
Обласної клінічної лікарні
профзахворювань, діагноз
встановленого захворювання: хронічний
бронхіт пилової етіології, ускладнений
легеневою недостатністю першого
ступеня.

Згідно акту розслідування причин
виникнення хронічного професійного
захворювання від 27.12.2013 р.
затвердженого начальником
Селидівського міжміського відділу
Головного управління
Держсанепідслужби у Донецькій області
Лесів Н.А., професійне захворювання
виникло з причини тривалої роботи в
умовах запиленості гірничих виробок,
яка перевищувала гранічно - допустиму
концентрацію в 5-38 разів. За висновком
комісії про наявність шкідливих умов
праці, атестація робочих місць на шахті
проводилась згідно наказу № 1-1 ОТ від
01.02.2010 р„ дані про умови праці
працівників внесено до списку № 1.

Отже, відповідно до довідок МСЕК № 243058,
№ 492591 06.02.2014 р. за результатом огляду,
ОСОБА_1 визнано інвалідом другої групи
та встановлено факт втрати професійної
працездатності за сукупністю 65%
безстроково, з яких 25% у зв'язку з
профзахворюванням, 40 % - з трудовим
каліцтвом від 06.11.1990 р.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Наявність небезпечних і шкідливих умов
праці позивача у ДП «Селидіввугілля»
встановлена актом розслідування
професійного захворювання від 27 грудня
2013 року (а.с.6).

Ці обставини відповідачем не
спростовані.

Так, статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженими ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань, або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про
охорону праці» відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Однак, із Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
виключена частина 3 статті 34 відповідно
до положень Закону України від 23 лютого
2007 року № 717-У «Про внесення змін до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Оскільки Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України на
час виникнення спірних правовідносин,
у зв'язку із зміною спеціального
закону, не відповідав за завдану
моральну шкоду, то у разі отримання
працівником професійного захворювання
в цей період таку шкоду позивачу,
законні права якого порушено, повинен
відшкодовувати роботодавець, згідно з
правилами ст.237-1 КЗпП України.

Відповідачем не надано доказів щодо
відсутності його вини в заподіянні
позивачеві моральної шкоди.

Посилання відповідача на пропуск
позивачем строку на звернення до суду з
позовом про відшкодування моральної
шкоди не можна визнати обґрунтованими,
оскільки позовна давність не
поширюється на вимоги про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Визначений судом розмір моральної
шкоди 8 000,00 грн. відповідає тяжкості
ушкодження здоров'я позивача. При цьому
суд врахував характер та тривалість
моральних страждань в зв'язку з
професійним захворюванням позивача,
істотність вимушених змін у життєвих
стосунках потерпілого, те, що
ушкодженням здоров'я завдає фізичні та
моральні страждання потерпілому,
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації життя, засади
розумності та справедливості.

Щодо доводів апеляційної скарги, що суд
першої інстанції, визначивши правильно
матеріальний закон, помилково послався
ще на ст.. 1167 ЦК, то такі доводи не
спростовують правильних висновків
суду першої інстанції про задоволення
позовних вимог.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції вірно
встановлені обставини справи, доказам,
що надані сторонами, дана належна
оцінка.

Таким чином, суд першої інстанції у
відповідності до вимог ст. ст. 213, 215 ЦПК
України на зазначені положення закону
звернув увагу, а тому апеляційна скарга
ДП «Селидіввугілля» підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції не було предметом перегляду,
що відповідає положенням ст. 303 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
Апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Селидіввугілля»
відхилити.

Рішення Селидівського міського суду
Донецької області від 01 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Судді: