Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/6680/13-ц
Провадження №: 2/332/155/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 р.
м. Запоріжжя

Заводський районний суд міста
Запоріжжя у складі:

Головуючого - судді: Федоренко
О.І.;

при секретарі: Педак С.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в особі Відділення
виконавчої дирекції фонду в
м.Запоріжжі, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні відповідача Державне
підприємство «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» про
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом в якому просить стягнути з
відповідача на його користь
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 150000 грн. В обґрунтування
позовних вимог позивач зазначив, що з
2000 по 2002 рік перебував в трудових
відносинах з ДП «ЗТМК». 8.6.2002 року на
виробництві з позивачем стався
нещасний випадок в результаті якого
він отримав опіки голови, обличчя, шиї,
тулуба, обох верхніх кінцівок, всього 55%
тіла.

14.11.2002 року МСЕК йому встановлена ІІ
група інвалідності з 80% відсотками
втрати ступеня професійної
працездатності. 14.11.2002 року позивача
було звільнено за п.2 ст.40 КЗпП України
«невідповідність працівника
виконуваній роботі, внаслідок стану
здоров'я». 27.12.2007 року МСЕК безстроково
встановлено інвалідність ІІІ групи з
втратою 60% втрати професійної
працездатності, протипоказана тяжка
фізична праця, довготривала ходьба,
робота на висоті в умовах високих та
низьких температур.

У зв'язку з отриманням трудового
каліцтва позивач змушений весь цей час
лікуватися від наслідків нещасного
випадку, змушений проходити постійні
медичні обстеження, відновлювані
процедури, внаслідок нещасного випадку
в нього розвилася хронічна хвороба.

У зв'язку з отриманням трудового
каліцтва позивач зазнає значних
моральних страждань, порушився його
нормальний образ життя, через
неможливість з-за каліцтва повної
реалізації як повноцінної людини,
оскільки не може влаштуватися на
повноцінну роботу з-за інвалідності,
змушений отримувати менші заробітки
ніж ті, які б отримував на повноцінній
роботі. Порушився звичний для позивач
спосіб життя, йому з-за каліцтва
необхідна постійна допомога близьких,
з-за чого постійно виникають
переживання, він втратив сон, став
дратівливим, постійно страждає,
перебуваючи в розпачі та тривозі,
порушена його душевна рівновага. Все це
негативно відобразилось на житті
позивача, його відносинах з
оточуючими.

В судовому засіданні позивач та
його представник позовні вимоги
підтримали у повному обсязі та, з
посиланням на викладені в позові
доводи та обґрунтування, просять позов
задовольнити.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав просить відмовити в їх
задоволенні, зазначивши, що нещасний
випадок з позивачем стався з-за його
вини, оскільки він не повністю виконав
вимоги техніки безпеки, працюючи без
засобів захисту, вважає, що вини
відповідача в нещасному випадку, який
стався з позивачем немає. Вважає, що
позивачем не надано доказів, які б
підтверджували факт спричинення саме
моральної шкоди. Окрім того,
посилається на п.3 Прикінцевих положень
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» за яким з 1 січня 2008
року припинено сплату відшкодування
моральної шкоди Фондом соціального
страхування від нещасних випадків,
незалежно від часу настання страхового
випадку.

Представник третьої особи позов
також не визнав, просить відмовити в
його задоволенні, повністю погодившись
з доводами представника відповідача.

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Вислухавши пояснення,
перевіривши докази по справі суд
встановив юридичні факти та відповідні
до них правовідносини.

Як встановлено в судовому
засіданні й порти чого не заперечують
сторони, позивач перебував в трудових
відносинах з ДП «ЗТМК» з 18.12.2000 року по
14.11.2002 року, звільнений на підставі ст.40
КЗпП України у зв'язку з встановленням
інвалідності (а.с.10).

8.6.2002 року о 21.30 трапився нещасний
випадок з ОСОБА_1 внаслідок якого він
отримав опіки (а.с.11-12). Згідно акту
розслідування нещасного випадку від
22.6.2002 року причинами нещасного випадку
зазначені порушення пічовим ОСОБА_1
вимог робочої інструкції в частині
порядку виконання робочих операції і
інструкції з охорони праці в частині
застосування індивідуальних засобів
захисту (спецодягу), а також
недостатній контроль за виконанням
робочих операцій пічовим зміни з боку
майстра і бригадира (а.с.14).

Згідно виписного епікризу № 9164 у
ОСОБА_1 виявлений опік голови, обличчя,
шиї, тулуба, обох верхніх кінцівок,
всього 55% тіла. (а.с.16).

Згідно акту МСЕК від 14.11.2002 року
ОСОБА_1 встановлена друга група
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва з 80% втрати ступеню
професійної працездатності (а.с.18).

Згідно акту МСЕК від 27.12.2007 року
ОСОБА_1 безстроково встановлена
інвалідність ІІІ групи з втратою 60%
втрати професійної працездатності,
протипоказана тяжка фізична праця,
довготривала ходьба, робота на висоті в
умовах високих та низьких температур
(а.с.19,20).

На підставі вищенаведеного суд
приходить до висновку, що нещасний
випадок стався як з вини позивача так і
з вини роботодавця в даному випадку -
третьої особи ДП «Запорізький
титано-магнієвий комбінат».

Доводи відповідача та третьої
особи щодо недоведеності позивачем
підстав для відшкодування моральної
шкоди, суд вважає безпідставними,
оскільки вони повністю спростовуються
поясненнями та дослідженими
документальними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП
України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.

Статтею 2371 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Відповідно до п. 13 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.3.1995 року № 4 «Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», згідно з ст.2371 КЗпП
України за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
зокрема виконання робіт у небезпечних
для життя і здоров'я умовах, яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.9 Закону України
«Про охорону праці» відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я
здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

На підставі вищенаведеного суд
приходить до висновку, що внаслідок
нещасного випадку позивач змушений
тривалий час знаходитися на
лікарняному, проходити чисельні
медичні огляди та обстеження,
медико-соціальні експертні комісії,
відновлювальні процедури, відчуває
фізичну біль, не може вести активний
спосіб життя, працювати у відповідних
умовах з можливістю отримання
достатньої матеріальної винагороди,
зміни у життєвих відносинах викликають
у неї моральні страждання, вона
переносить фізичні страждання,
втратила нормальні життєві зв'язки та
вимагає додаткових зусиль для
організації свого життя.

За таких обставин, виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості, й беручи до уваги
конкретні обставини по справі,
характер отриманого позивачем
захворювання, і пов'язані з ними
фізичні і моральні страждання,
істотність вимушених змін у його
життєвих стосунках, і наслідків, що
наступили, вважає, що вимоги позивача
про відшкодування моральної шкоди
підлягають частковому задоволенню у
розмірі 10000 грн.

Згідно ст.88 ЦПК України підлягає
стягненню на користь держави судовий
збір в розмірі, відповідно до ст.5
Закону України «Про судовий збір», в
розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст.153,2371 КЗпП України,
ст.ст.10,14,57-60,88,208-209,212-215,294 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити
частково. Стягнути з Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України на користь ОСОБА_1
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України на користь держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.І. Федоренко