Справа № 333/1013/14-ц
Пр.№2/333/1063/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2014 року
м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі

Головуючого судді:
Ярошенко А.Г.

при секретарі:
Демченко В.В.

за участю: представника позивача
Рибалко Є.С.

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Державний ощадний
банк України» в особі філії -
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощаданк» до ОСОБА_3 яка діє від
власного іменні та іменні сина ОСОБА_4,
треті особи: Управління державної
міграційної служби України в
Запорізькій області, Служба
(управління) у справах дітей
Комунарської районної адміністрації
Запорізької міської ради про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення та зустрічної позовної заяви
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Запорізьке обласне
управління АТ «Ощаданк» про визнання
недійсним іпотечного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом
ради про звернення стягнення на
предмет іпотеки, вказавши, що 17.04.2008
року між сторонами укладено договір
відновлюваної кредитної лінії № 2851 за
яким відповідач отримала кредит у
розмірі 280000, 00 грн. із сплатою відсотків
у розмірі 17% річних, терміном до 17.04.2013
року. В забезпечення виконання
кредитного договору між сторонами
укладено договір іпотеки, а саме
двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Станом
на 01.12.2013 грудня сума боргу за договором
кредиту складає 492407, 04 грн. У зв'язку з
вище викладеним позивач просить
звернути стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором та виселити всіх
мешканців з вище вказаної квартири.

19.03.2014 року до суду надійшла зустрічна
позовна заява про визнання недійсним
іпотечного договору від 17.04.2008 року.
Зустрічна позовна заява була прийнята
судом. В обґрунтування своєї заяви
ОСОБА_3 вказала, що вказана квартира
належить ОСОБА_3 на праві власності, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 01 грудня 1995 р.

ОСОБА_3 має неповнолітнього сина ОСОБА_4
(ІНФОРМАЦІЯ_1), якому на момент
укладання іпотечного договору
виповнилося 10-ть років.

Відповідно до ч. З ст. 29 Цивільного
кодексу України, місцем проживання
фізичної особи у віці від десяти до
чотирнадцяти років є місце проживання
її батьків (усиновлювачів) або одного з
них, з ким вона проживає.

Тобто, син ОСОБА_3 мав та має право
проживання у вказаній квартирі.

На момент укладання іпотечного
договору попередня згода органів опіки
та піклування передбачених законом не
отримувалась, однак є обов'язковою при
укладенні договорів іпотеки. У зв'язку
з чим ОСОБА_3 просить визнати недійсним
іпотечний договір, укладений 17.04.2008
року між сторонами.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала та
просив їх задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві,
проти задоволення зустрічного позову
заперечувала з підстав викладених в
запереченні.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував, та просили задовольнити
зустрічну позовну заяву.

Представник третьої особи
Комунарський районний відділ у місті
Запоріжжя УДМВС України в Запорізькій
області в судове засідання не з'явився,
про час та місце був повідомлений
своєчасно та належним чином, надав до
суду заяву про розгляд справи за його
відсутності, вказавши, що при розгляді
справи та винесенні рішення,
покладаються на розсуд суду.

Представник третьої особи органу опіки
та піклування Комунарського району
м.Запоріжжя в судове засідання не
з'явився, про час та місце була
повідомлена своєчасно та належним
чином, надала до суду заяву про розгляд
справи за її відсутності, в якій
просила винести рішення в інтересах
дитини.

На підставі наданих суду доказів
встановлено, що 17.04.2008 року між
сторонами укладено договір
відновлюваної кредитної лінії № 2851 за
яким відповідач отримала кредит у
розмірі 280000, 00 грн. із сплатою відсотків
у розмірі 17% річних, терміном до 17.04.2013
року. В забезпечення виконання
кредитного договору між сторонами
укладено договір іпотеки, а саме
двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Станом
на 01.12.2013 грудня сума боргу за договором
кредиту складає 492407, 04 грн. (а.с. 15-28)

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на
праві власності, що підтверджується
договором купівлі-продажу від 01 грудня
1995 р. (а.с 70-71)

ОСОБА_3 має сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.
72).

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 20.01.2011 року по
цивільній справі № 2-1722/10 на користь
банку з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 стягнуто суму
боргу за спірним кредитним договором №
2851 від 17.04.2008 року. Рішення набрало
законної сили 01.02.2011 року. (а.с. 96-98)

Відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу
України, батьки малолітньої дитини не
мають права без дозволу органу опіки та
піклування вчиняти правочини щодо її
майнових прав: укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, в тому
числі договори щодо поділу або обміну
житлового будинку, квартири; видавати
письмові зобов'язання від імені дитини;
відмовлятися від майнових прав дитини.
Батьки мають право дати згоду на
вчинення неповнолітньою дитиною
правочинів, передбачених частиною
другою цієї статті, лише з дозволу
органу опіки та піклування. Дозвіл
органу опіки та піклування на вчинення
правочинів щодо нерухомого майна
дитини надається в разі гарантування
збереження її права на житло.

С пояснень учасників процесу
встановлено, що такої згоди отримано не
було. Крім того, на момент укладення
договору іпотеки дитині було майже 10
років тому про її існування банк міг
знати. Крім, того з ксерокопій доданих
документів до позовної заяви
вбачається, що банк знав про сімейний
стан відповідачки що підтверджується
копією паспорту (а.с. 9) де в графі про
сімейний стан вказано про шлюб з ОСОБА_5
Також на (а.с. 12) в кредитній заяві
заповненій ОСОБА_3 в графі 2.3
«соціальний стан» відповідач вказала,
що до складу сім'ї входить ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи вище викладене доводи
представника позивача про
необізнаність наявності дитини у
відповідача є необґрунтованою, що
підтверджується письмовими доказами
наданими самим позивачем.

Отже, іпотечний договір був укладений,
з грубим порушення Законодавства
України а саме:

- статтями 17, 18 Закону України «Про
охорону дитинства» встановлено, що
діти - члени сім'ї наймача або власника
житлового приміщення мають право
користування займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла. Батьки або особи, які їх
замінюють, не мають права без дозволу
органів опіки піклування, наданого
відповідно до закону, укладати
договори, які підлягають нотаріальному
посвідченню та/або державній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
поділ, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

- згідно зі ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захист бездомних
осіб і безпритульних дітей», держава
охороняє і захищає права та інтереси
дітей при вчиненні правочинів щодо
нерухомого майна. Неприпустимо
зменшення або обмеження прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при вчиненні будь-яких правочинів
стосовно жилих приміщень. Для
здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування.

- відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

- відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
стороною (сторонами) вимог,
встановлених частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

- п 44 листа Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27.09.2012 № 10-1393/0/4-12 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
Згідно зі статтею 32 ЦК
<http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/435-15>, статтею 177 СК
<http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/2947-14> та статтею 17
Закону України від 26 квітня 2001 року №
2402-III "Про охорону дитинства"
<http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/2402-14> батьки не
мають права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Проаналізувавши вище викладені норми,
іпотечний договір, укладений 17 квітня
2008 р. між ОСОБА_3 та Публічним
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк Україна», який
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим № 5849
необхідно визнати недійсним.

Щодо посилання сторін про застосування
строків позовної давності то вони є
необґрунтованими. Так, зі спливом
строків позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо). До
основної вимоги застосовується
загальна позовна давність в 3 роки з дня
закінчення зобов'язання. Однак, строк
дії кредитного договору укладений між
сторонами встановлений 17.04.2013 року,
отже позовна давність не сплила за
первісним позовом. Однак враховуючи, що
договір іпотеки судом визнається
недійсним то задоволення позову про
звернення стягнення та виселення осіб
із спірного майна є недоречним.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України,
ст. ст. 203, 215 ЦК України, Законом України
«Про охорону дитинства», Законом
України «Про основи соціального захист
бездомних осіб і безпритульних дітей»,
ст. 177 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Державний ощадний
банк України» в особі філії -
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощаданк» до ОСОБА_3 яка діє від
власного іменні та іменні сина ОСОБА_4,
треті особи: Управління державної
міграційної служби України в
Запорізькій області, Служба
(управління) у справах дітей
Комунарської районної адміністрації
Запорізької міської ради про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Державний ощадний банк України»
в особі філії - Запорізьке обласне
управління АТ «Ощаданк» про визнання
недійсним іпотечного договору -
задовольнити.

Визнати недійсним іпотечний договір,
укладений 17.04.2008 року між ОСОБА_3 та
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Державний ощадний
банк України» в особі філії -
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощаданк», який посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 5849.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного

суду м.Запоріжжя
А.Г. Ярошенко