Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1049/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Драний В. В.
Доповідач Суржик М. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

30.04.2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі :
головуючого : судді Суржика М.М.,

суддів : Савченко С.О., Чельнік О.І.

при секретарі Ткаченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
Приватного підприємства
«Кіровоградптахопром» на рішення
Ленінського районного суду
м.Кіровограда від 18 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного
підприємства «Кіровоградптахопром»,
Публічного акціонерного товариства
«Кіровоградобленерго» про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та зустрічним позовом
Приватного підприємства
«Кіровоградптахопром» до ОСОБА_2 про
встановлення сервітуту,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ПП
«Кіровоградптахопром» (далі ПП), ПАТ
«Кіровоградобленерго» (далі ПАТ) про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою.

Зазначив, що рішенням виконавчого
комітету Кіровоградської міської ради
народних депутатів № 667 від 02 серпня 1993
року йому була передана земельна
ділянка АДРЕСА_1 (далі земельна ділянка)
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд. На земельній
ділянці ним виявлено, що через неї
проходить високовольтна лінія
електропостачання. 12 жовтня 1993 року
Управлінням по містобудівництву,
архітектури, землеустрою та
землекористуванню м.Кіровограда йому
був виданий дозвіл № 566 на
індивідуальне будівництво. Також у 1993
році був отриманий генеральний план
земельної ділянки та розроблена
проектна документація. Однак, на
жодному з цих документів не вказано, що
через земельну ділянку проходить
високовольтна лінія
електропостачання. На генеральному
плані міста Кіровограда вона також
відсутня. Вказав, що у 1998 році він
завершив основну частину будівництва,
завів домову книгу, зареєструвався у
будинку та фактично проживає там по
даний час. 30 березня 1999 року отримав
державний акт на право приватної
власності на вказану земельну ділянку
серія КР № 00009517. В державному акті
відомості про лінію електропостачання
відсутні. 26 квітня 2012 року Інспекцією
Держенергонагляду в Кіровоградській
області спільно з представниками ПП
«Кіровоградптахопром» була проведена
перевірка наявності технічної
документації й технічного стану
високовольтної лінії електропередачі.
Даною перевіркою було встановлено, що
через земельну ділянку проходить лінія
ПЛ-І0 кВ, відпайка від оп. 65 ПЛ-І0 кв Ф-22Ю.
Опора електропостачання порушує його
права, як власника земельної ділянки.

ПП заявлено зустрічний позов,
обґрунтувавши його тим, що ПП є
власником лінії електропередач ПЛ-І0 кВ
відпайка від ОП.65 ПЛ-І0 кВ Ф-22Ю.
Повітряна лінія електропередач
живиться від джерел Кіровоградського
міського РЕМ Ф-22Ю «ТП 557-ТП-594» і
побудована в 1972 році. ПП не має
можливості здійснювати експлуатаційне
обслуговування електричної лінії і
опори, яка знаходиться на ділянці
ОСОБА_2. 16.09.2013 позивачу цінним листом
були направлені пропозиції щодо
укладання договору земельного
сервітуту на право технічного
обслуговування та експлуатації ліній
електропередачі ПЛ -1 О кВ або вирішення
питання винесення ділянки повітряної
лінії електропередачі ПЛ -10 кВ за межі
території земельної ділянки на
договірних засадах за кошти власника
земельної ділянки - ОСОБА_2, який
ініціює зазначені роботи. В своєму
листі-відповіді від 21.09.2013 року ОСОБА_2
виказав категоричну незгоду на
встановлення будь-якого сервітуту і
незгоду виносити лінію за межі своєї
ділянки за власний рахунок. Тому
просили встановити постійний
земельний сервітут.

Рішенням суду первинний позов
задоволено, в зустрічному позові
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в
скарзі апелянт зазначив, що при
постановленні рішення судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Просили
рішення суду скасувати, позов ПП
задовольнити, в позові ОСОБА_2
відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом, а обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. При ухваленні
рішення суд зобов'язаний прийняти
рішення, зокрема щодо: наявних
обставин (фактів), яким
обгрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами.

Зазначені вимоги закону суд першої
інстанції виконав не в повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції керувався
тим, що позивач набув право власності
на земельну ділянку, воно було порушено
відповідачем, а тому підлягає захисту.

Однак погодитися з таким висновком
колегія суддів не може.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України,
громадяни набувають право власності на
земельну ділянку із земель комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

Право власності на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
документа, що посвідчує це право, та
його державної реєстрації (ст.125 ЗК
України). Таким документом на підставі
ч.1 ст.216 ЗК України є державний акт на
право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст.152 ЗК України, держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування збитків;
застосування інших, передбачених
законом способів.

Апеляційним судом на підставі
досліджених доказів встановлено, що
рішенням виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради народних
депутатів № 667 від 02 серпня 1993 року
ОСОБА_2 надано у приватну власність
земельну ділянку під будівництво
індивідуального житлового будинку і
господарських будівель АДРЕСА_1. 12
жовтня 1993 року Управлінням по
містобудівництву, архітектури,
землеустрою та землекористуванню
м.Кіровограда йому був виданий дозвіл
№ 566 на індивідуальне будівництво. На
час отримання дозволів ОСОБА_2
достеменно знав, що над цією ділянкою
проходить повітряна високовольтна
лінія електропостачання та на ділянці
знаходиться опора електропостачання.

30 березня 1999 року ОСОБА_2 отримав
державний акт на право приватної
власності на вказану земельну ділянку
серії КР № 00009517.

24.11.2008 року між ВАТ
"Кіровоградобленерго" (ПАТ) та ПП
укладено договір № 74 М «Про постачання
електричної енергії». Відповідно до
акта розмежування балансової
належності електромереж та
експлуатаційної відповідальності
сторін, межа балансової належності та
експлуатаційної відповідальності
сторін встановлюється на контактах
приєднання ЛЕП-10 кВ на опорі № 65 ПЛ-10 кв
Ф-22Ю. В п. 5, 6 вказаного акту сторонами
визначено та погоджено, що на балансі
ПАТ знаходиться ПЛ- 10 кв Ф-22Ю
"ТП-557-ТП-594", а на балансі ПП знаходиться
ПЛ 10 кВ від опори № 65 до ТП-217. Тобто,
повітряна лінія 10 кВ, яка
розпочинається від опори № 65 та
проходить по земельній ділянці
позивача, перебуває на балансі та
технічному обслуговуванні ПП.
Зазначені обставини сторонами по
справі не оспорюються.

У відповідності до ч.4 ст.18 Закону
України *Про електроенергетику*, у разі
спорудження або реконструкції
будівель, доріг, мостів, інших об'єктів
архітектури роботи з перенесення
повітряних і підземних електричних
мереж, теплових мереж та інших
об'єктів електроенергетики
виконуються власником цих
об'єктів електроенергетики за
рахунок замовників будівництва або
реконструкції будівель, доріг, мостів,
інших об'єктів архітектури відповідно
до затвердженої проектно-кошторисної
документації.

Таким чином, перенесення повітряної
високовольтної лінії
електропостачання із земельної
ділянки можливо за погодженням ОСОБА_2
провести розрахунок за свій кошт за
проведені роботи та за наявності
технічної можливості і у відповідності
до затвердженої проектно-кошторисної
документації. Таке погодження з боку
ОСОБА_2 відсутнє.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає, що в позові ОСОБА_2 належить
відмовити.

Посилання суду на ст. 17 Закону України
«Про землі енергетики та правовий
режим спеціальних зон енергетичних
об'єктів» та ст. 376 ЦК України є
помилковим, оскільки суд не звернув
увагу на ту обставину, що опора була
збудована до отримання ОСОБА_2 дозволу
на будівництво і державного акту на
земельну ділянку. А у відповідності до
п.9 *Правил охорони електричних мереж*,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 04 березня 1997 року
за №209, у межах охоронних зон
повітряних і кабельних ліній,
трансформаторних підстанцій,
розподільних пунктів і пристроїв без
письмової згоди енергопідприємств, у
віданні яких перебувають ці мережі, а
також без присутності їх представника
забороняється будівництво,
реконструкція, капітальний ремонт,
знесення будівель і споруд. Такого
дозволу при будівництві ОСОБА_2 не
отримував і будівництво з
енергопідприємством не узгоджував.

Стосовно відмови в позові до ПАТ, то
колегія суддів з таким висновком суду
погоджується і вважає його
обґрунтованим.

Відповідно до ст..402 ЦК України,
сервітут може бути встановлений
договором, законом, заповітом або
рішенням суду; земельний сервітут може
бути встановлений договором між
особою, яка вимагає його встановлення,
та власником (володільцем) земельної
ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
для державної реєстрації прав на
нерухоме майно; у разі недосягнення
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови спір
вирішується судом за позовом особи, яка
вимагає встановлення сервітуту.

Згідно ст. 403 ЦК України, сервітут
визначає обсяг прав щодо користування
особою чужим майном; сервітут може бути
встановлений на певний строк або без
визначення строку; особа, яка
користується сервітутом, зобов'язана
вносити плату за користування майном,
якщо інше не встановлено договором,
законом, заповітом або рішенням суду;
сервітут не позбавляє власника майна,
щодо якого він встановлений, права
володіння, користування та
розпоряджання цим майном.

Згідно ч.5 ст.24 Закону України *Про
електроенергетику*,
електропередавальні організації
зобов'язані забезпечувати належний
технічний стан та організацію
експлуатації об'єктів
електроенергетики відповідно до
вимог нормативно-правових актів,
нормативно-технічних документів,
нормативних документів з питань
технічної експлуатації електричних
станцій і мереж та енергетичного
обладнання, надійне та якісне
постачання (транспортування) енергії
згідно з умовами ліцензій та договорів.

В судах ОСОБА_2 заперечує проти
встановлення сервітуту.

Поряд з цим, для виконання ПП
покладених на нього вимог,
передбачених Законом України *Про
електроенергетику*, з метою
забезпечення інших споживачів
електроенергії та не порушення їх прав
на безперебійне отримання
електроенергії ПП необхідний вільний
доступ до опори на земельній ділянці.
Тому колегія суддів вважає позов ПП
обґрунтованим і таким, що підлягає
задоволенню.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла переконання, що рішення суду
підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Кіровоградптахопром»
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Кіровограда від 18 лютого 2014 року
скасувати.

В позові ОСОБА_2 до Приватного
підприємства «Кіровоградптахопром»,
Публічного акціонерного товариства
«Кіровоградобленерго» про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою шляхом винесення лінії ПЛ-10 кВ
відпайки від оп. 65 ПЛ-10 кВ Ф-22Ю із
земельної ділянки, розташованої у
АДРЕСА_1 відмовити.

Зустрічний позов Приватного
підприємства «Кіровоградптахопром» до
ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити Приватному підприємству
«Кіровоградптахопром» постійний
безоплатний земельний сервітут на
право технічного обслуговування та
експлуатації лінії електропередачі
ПЛ-І0 кВ за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржено
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді