Номер провадження: 22-ц/785/4122/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Троїцької Л.Л., Таварткіладзе
О.М.,

за участю секретаря - Швець В.Ф.,

за участю: представника ОСОБА_2, яка діє
в інтересах ОСОБА_3, представника
ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа
орган опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про позбавлення
батьківських прав, за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод щодо участі у вихованні та
спілкуванні з дитиною, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 24 лютого 2014
року, -

встановила:

07.05.2013р. ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_5 та просила позбавити
його батьківських прав у відношенні їх
малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
стягнути з відповідача судові витрати.

При цьому ОСОБА_3 посилалася на те, що
вона перебувала в зареєстрованому
шлюбі з відповідачем з 09.11.2007р. по
23.12.2010р. Від шлюбу мають малолітнього
сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після
припинення подружнього життя з
відповідачем залишився проживати
разом з нею за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ухиляється від виконання
батьківських обов'язків та участі у
вихованні малолітнього сина не
приймає. Протягом значного проміжку
часу ОСОБА_5 не виконує свої
батьківські зобов'язання та ухиляється
від сплати аліментів. Ніякої іншої
матеріальної допомоги на утримання
дитини відповідач не надавав, не
піклується про фізичний і духовний
розвиток дитини, про стан здоров'я, не
спілкується з дитиною взагалі, а тому
його необхідно позбавити батьківських
прав.

ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним
позовом та просив зобов'язати ОСОБА_3 не
перешкоджати йому брати участь у
вихованні та вільному спілкуванні з
його сином ОСОБА_6, визначити наступні
способи його участі у вихованні сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, особисте
спілкування: побачення один раз на
тиждень у вихідний день за
домовленістю сторін: а саме - суботу
або неділю з 10.00 год. до 18.00 год. за
місцем проживання або перебування
ОСОБА_6; необмежене спілкування з сином
ОСОБА_6 особисто, засобами телефонного,
поштового, електронного та іншого
засобу зв'язку, що не передбачають
безпосереднього фізичного спілкування
між батьком та сином; в день його
побачення з сином, він має право
забирати сина з дому/дитячого садка
особисто та проводити з ним час за
відсутністю ОСОБА_3

При цьому посилався на те, що з 09.11.2007р.
по 23.12.2010р. вони з позивачкою перебували
у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу
мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після
розірвання шлюбу його син ОСОБА_6 став
проживати разом ОСОБА_3, та його
колишніми тещею та тестем. З самого
моменту розлучення, у нього з ОСОБА_3
почалися непорозуміння щодо прийняття
ним участі у вихованні сина, його
відвідуванні, почали створюватися
штучні перешкоди зі сторони позивачки
та колишніх тещі та тестя, які
проживають разом з його сином, стосовно
можливості його відвідування і
спілкування з дитиною. Позивачка
штучно створює такі обставини, через
які він не може нормально зустрічатися
і спілкуватися з сином.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 26 січня 2012р. з нього
стягнуто на користь ОСОБА_3 на
утримання ОСОБА_6, аліменти у твердій
грошовій сумі щомісячно у розмірі 3 392,30
грн., та стягнуто на утримання ОСОБА_3
щомісячно по 1600 грн. до 05.12.2011р. Він
систематично сплачував та продовжує
сплачувати аліменти на утримання сина
у сумі понад 3 400 грн. щомісячно. ОСОБА_3
відмовляється укласти з ним договір
про виконання батьківських прав щодо
сина, та зайняла позицію повної
ізоляції дитини від нього,
використовуючи його лише для
щомісячного отримання чималих коштів.
З моменту розлучення, він не мав
реальної можливості привітати
особисто ОСОБА_6 у день його народження,
оскільки ОСОБА_3 чинить в цьому
перешкоди.

Представник позивачки в
судовому засіданні позов підтримав в
повному обсязі та просив його
задовольнити, зустрічний позов не
визнав, вважав його необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов не визнав
вважає його необґрунтованим та таким,
що не підлягає задоволенню, зустрічний
позов підтримав в повному обсязі та
просив його задовольнити.

Представник третьої особи
Органу опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 24.02.2014р. в задоволенні
позову ОСОБА_3 про позбавлення
батьківських прав - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 про усунення
перешкод щодо участі у вихованні та
спілкуванні з дитиною задоволено, з
урахуванням виправленої помилки
ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 04.03.2014р.:

Суд обов'язав ОСОБА_3 не
перешкоджати зустрічам і спілкуванню
батька ОСОБА_5 з його малолітнім сином
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд визначив способи участі ОСОБА_5 у
вихованні його малолітнього сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом
встановлення систематичних побачень
батька з дитиною щосуботи з 12.00 години
до 15.00 години, а також в святкові дні за
попередньою домовленістю батьків
дитини, за присутністю матері.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 24.02.2014р. скасувати, ухвалити
нове рішення, яким позов ОСОБА_3
задовольнити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. При цьому,
посилається на те, що ОСОБА_5 не виконує
своїх батьківських обов'язків щодо
виховання дитини, не піклується про
фізичний та духовний розвиток дитини,
не відвідує дитину, не дбає про її
стан здоров'я, а тому його необхідно
позбавити батьківських прав.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3 просила апеляційну
скаргу задовольнити, рішення суду
скасувати, задовольнити її позовні
вимоги. При цьому, зазначила, що
заборгованості по аліментам ОСОБА_5
не має.

Представник ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_5 просив апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду
залишити без змін. При цьому, звернув
увагу на те, що підстав для позбавлення
ОСОБА_5 батьківських прав не має.

Представник третьої особи Органу
опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
про що у справі є докази (а.с.182).

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, така неявка сторін не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, мотиви і
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
вислухавши пояснення сторін, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позову, суд першої інстанції посилався
на те, що в судовому засіданні не
знайшов підтвердження факт, що
відповідач ухиляється від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.
Судом встановлено, що відповідач
намагався спілкуватися зі своїм сином
та приймати участь у його вихованні,
проте враховуючи те, що між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 склалися конфліктні відносини,
ОСОБА_5 не мав такої можливості,
оскільки позивачка чинила йому в цьому
перешкоди. За вказаних обставин, суд
вважав, що висновок Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради від 18.04.2013р. щодо
доцільності позбавлення батьківських
прав ОСОБА_5 у відношенні його
малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
є необґрунтованим та таким, що не
відповідає дійсним обставинам справи,
а тому суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що підстав для
позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав
немає.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив обставини по справі
в частині позовних вимог ОСОБА_3,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і Закон, який їх регулює.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5,
суд першої інстанції посилався на те,
що ОСОБА_5 матеріально забезпечує
свого малолітнього сина, на теперішній
час не має заборгованості по сплаті
аліментів. Також ОСОБА_5 звертався з
заявою до Служби у справах дітей
Одеської міської ради з приводу того,
що ОСОБА_3 перешкоджає йому у
спілкуванні з малолітнім сином та
перешкоджає приймати участь у
вихованні дитини, а тому вимоги ОСОБА_5
про усунення перешкод щодо участі у
вихованні та спілкуванні з дитиною
підлягають задоволенню.

Суд зобов'язав ОСОБА_3 не
перешкоджати ОСОБА_5 брати участь у
вихованні та вільному спілкуванні з
сином ОСОБА_6

Суд визнав наступні способи
участі ОСОБА_5 у вихованні сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом особистого
спілкування: побачення один раз на
тиждень у вихідний день за
домовленістю сторін: у суботу або
неділю з 10.00 год. до 18.00 год. за місцем
проживання або перебування ОСОБА_6;
необмежене спілкування з сином ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, особисто, засобами
телефонного, поштового, електронного
та іншого засобу зв'язку, що не
передбачають безпосереднього
фізичного спілкування між батьком та
сином; в день його побачення з сином,
ОСОБА_5 має право забирати сина з
дому/дитячого садка особисто та
проводити з ним час без участі
ОСОБА_3.(а.с.137-141).

Ухвалою Приморського районного
суду м. Одеси від 04 березня 2014р., суд
виправив помилку в мотивувальній та
резолютивній частині рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 24 лютого 2014р. Суд виклав
резолютивну частину рішення суду в
наступної редакції « Суд зобов'язав
ОСОБА_3 не перешкоджати зустрічам і
спілкуванню батька ОСОБА_5 з його
малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Суд визначив способи участі ОСОБА_5 у
вихованні його малолітнього сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом
встановлення систематичних побачень
батька з дитиною щосуботи з 12.00 години
до 15.00 години, а також в святкові дні за
попередньою домовленістю батьків
дитини, у присутності матері», замість
способів участі ОСОБА_5 у вихованні
сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом
особистого спілкування: побачення один
раз на тиждень у вихідний день за
домовленістю сторін: у суботу або
неділю з 10.00 год. до 18.00 год. за місцем
проживання або перебування ОСОБА_6;
необмежене спілкування з сином ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 особисто, засобами
телефонного, поштового, електронного
та іншого засобу зв'язку, що не
передбачають безпосереднього
фізичного спілкування між батьком та
сином; в день його побачення з сином,
ОСОБА_5 має право забирати сина з
дому/дитячого садка особисто та
проводити з ним час без участі ОСОБА_3.»,
які були викладені в резолютивній та
мотивувальній частині рішення від 24
лютого 2014р.

Колегія суддів в частині
зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 не
погоджується з висновком суду,
оскільки висновки суду не
відповідають обставинам справи та
вимогам ст.219 ЦПК України, а тому
рішення суду в цій частині підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про задоволення вимог ОСОБА_5
частково.

Судом встановлено та матеріалами
справі підтверджено, що з 09.11.2007р.
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, який було розірвано рішенням
Приморського районного суду м.Одеси
від 23.12.2010р.(а.с. 18).

Від шлюбу сторони мають сина -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
зареєстрований та проживає разом з
позивачкою за адресою: АДРЕСА_1(а.с. 16, 17).

З ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6
стягуються аліменти. Так, рішенням
апеляційного суду Одеської області від
26.01.2012р. було змінено рішення
Приморського районного суду м.Одеси
від 06.05.2011р. та було стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_6,
аліменти у твердій грошовій сумі
щомісячно у розмірі 3 392,30 грн., та
стягнуто на утримання ОСОБА_3 щомісячно
по 1600 грн. до 05.12.2011р. Вказане рішення
було залишено без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26.04.2012р.(а.с. 20-21, 24).

Рішенням Приморського
районного суду м.Одеси від 20.12.2012р., яке
було залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
27.02.2013р., було стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 неустойку за
прострочення сплати аліментів у сумі 17
538,15 грн. за період з 17.12.2010р. по
17.05.2012р.(а.с. 22-23, 25-26).

Як вбачається з розрахунку
заборгованості, зробленого державним
виконавцем, станом на 01.10.2013р., ОСОБА_5
заборгованості по аліментах на
утримання дитини немає.

Відповідно до довідки старшого
державного виконавця від 28.08.2013р.,
ОСОБА_5 повністю сплатив неустойку за
прострочення сплати аліментів у сумі 17
538,15 грн. (а.с. 74, 75).

Таким чином, суд першої
інстанції правильно дійшов до
висновку про те, що ОСОБА_5 матеріально
забезпечує свого малолітнього сина та
на теперішній час не має
заборгованості по аліментам.

Суд також правильно дійшов до
висновку про те, що між сторонами, як
це вбачається з матеріалів справи,
склались вкрай конфліктні відносини,
що підтверджуються заявами позивачки
до органів міліції та відповідями на ці
заяви, а також тривалими судовими
процесами з питань стягнення аліментів
(а.с. 28 - 34, 71-72).

14.05.2013р. ОСОБА_5 звертався з заявою до
Служби у справах дітей Одеської
міської ради з приводу того, що
позивачка перешкоджає йому у
спілкуванні з малолітнім сином та
перешкоджає йому приймати участь у
вихованні дитини (а.с.83).

Як вбачається з листа Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради, позивачка викликалася на
засідання ради опіки та піклування на
31.01.2014 р. стосовно звернення ОСОБА_5 щодо
встановлення способів участі у
вихованні малолітнього сина ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2( а.с. 128).

Відповідно до висновку органу опіки
та піклування Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 05.02.2014р. про визначення порядку
участі ОСОБА_5 у вихованні його
малолітнього сина ОСОБА_6, зобов'язано
ОСОБА_3 не перешкоджати зустрічам і
спілкуванню батька ОСОБА_5 з його
малолітнім сином ОСОБА_6 та визначено
способи участі ОСОБА_5 у вихованні його
малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
шляхом встановлення систематичних
побачень батька з дитиною щосуботи з
12.00 години до 15.00 години, а також в
святкові дні за попередньою
домовленістю батьків дитини, у
присутності матері(а.с.131-132).

Як вбачається з характеристик на
ОСОБА_5, він характеризується
позитивно за місцем проживання та за
місцем навчання з 01.09.2010р. по
01.02.1012р.(а.с.88-90).

Враховуючи вказані обставини, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що висновок
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради від 18.04.2013р. щодо
доцільності позбавлення батьківських
прав ОСОБА_5 у відношенні його
малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
є необґрунтованим та таким, що не
відповідає дійсним обставинам справи.

У запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_5 посилався на те, що ОСОБА_3
відмовляється укласти з ним договір
про виконання батьківських прав щодо
сина, та зайняла позицію повної
ізоляції дитини від нього. З моменту
розлучення він не мав реальної
можливості привітати особисто ОСОБА_6 у
його день народження, не мав
можливості вручити йому подарунок в
дитячому садочку, куди він приходив
неодноразово, оскільки ОСОБА_3
категорично заборонила співробітникам
дитячого садочку допускати його до
спілкування з дитиною, а також вже
більше двох років обмежує його у
спілкуванні з дитиною.

Відповідно до ст. 164 СК України
підставами для позбавлення
батьківських прав батьків є: якщо мати,
батько не забрали дитину з пологового
будинку або з іншого закладу охорони
здоров'я без поважної причини і
протягом шести місяців не виявляли
щодо неї батьківського піклування;
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини;
жорстоко поводяться з дитиною; є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини; засуджені
за вчинення умисного злочину щодо
дитини.

Чинним законодавством України
встановлений принцип повної рівності
обох батьків у питаннях виховання
дітей, і жоден із них не має будь-яких
переваг.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права
дитини, яка набула чинності для
України 27 вересня 1991 року,
держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним, чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини
і прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Згідно із ст. 11 Закону України
«Про охорону дитинства» батько і мати
мають рівні права та обов'язки
щодо своїх дітей. Предметом основної
турботи та основним обов'язком батьків
є забезпечення інтересів своєї дитини.

Пунктом 15 указаної постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
березня 2007р. № 3 передбачено, що
позбавлення батьківських прав
(тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно
її утримують, та ін.), що надані
батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів вважає, що доводи, на які
посилається позивачка, вимагаючи
позбавлення батьківських прав
відповідача, не є такими, що
заслуговують на застосування
крайнього заходу впливу, яким є
позбавлення батьківських прав на
дитину.

Крім того, судом встановлено, що
дитина не відчуває батьківської
турботи саме з вини самої позивачки,
яка чинить перешкоди відповідачу на
побачення з дитиною.

Доводи позивачки, що відповідач
ухилявся від спілкування та від участі
у вихованні дитини, спростовуються
висновком органу опіки та піклування,
відповідно до якого, за заявою
відповідача встановлені години та дні
спілкування відповідача з дитиною.

Суд критично ставиться до висновку
органу опіки та піклування від 18 квітня
2013р. Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
щодо доцільності позбавлення
батьківських прав відповідача на свого
сина, оскільки вказаний висновок не
містить жодних аргументованих доводів,
які б давали підстави для позбавлення
батька батьківських прав на дитину(
а.с.27).

В матеріалах справи відсутні дані, які
б негативно характеризували ОСОБА_5 як
особистість та члена суспільства.

Також позивачка не довела суду, що
спілкування відповідача з дитиною в
подальшому може призвести до порушень
прав та інтересів дитини.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що ОСОБА_3 не надала до
суду безспірні докази, які б свідчили
про ухилення ОСОБА_5 від виконання
своїх обов'язків щодо виховання дитини,
та які б свідчили про необхідність
застосування до батька дитини такого
крайнього заходу впливу на нього як
позбавлення батьківських прав.

До суду не надано доказів винної
поведінки або свідомого нехтування
батьківськими обов'язками відповідача
ОСОБА_5 відносно малолітньої дитини, не
надано доказів і вжиття відносно
відповідача заходів реагування з
приводу неналежного виконання
батьківських обов'язків.

Конфліктні відносини між сторонами не
є підставою для позбавлення
батьківських прав .

Тимчасова відсутність у відповідача
можливості працевлаштування та мати
постійну і високооплачувану роботу,
матеріальні труднощі (невисокий
заробіток) не можуть бути визнані
підставою для позбавлення відповідача
батьківських прав.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що з урахуванням особи батька,
який позитивно характеризується,
любить сина, приймає міри по його
матеріальному утриманню, враховуючи,
що судом не встановлена винна
поведінка батька, яку можна розцінити
як свідоме ухилення від виховання
дитини та враховуючи, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
рішення суду про відмову у
позбавленні батьківських прав
необхідно залишити без змін.

Відповідно до ч.2 ст.159 СК України, суд
визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування, з
урахуванням віку, стану здоров'я
дитини, поведінки батьків, а також
інших обставин, що мають істотне
значення.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК якщо той
із батьків, з ким проживає дитина,
чинить перешкоди тому з батьків, хто
проживає окремо, у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, зокрема якщо
він ухиляється від виконання рішення
органу опіки та піклування, другий із
батьків має право звернутися до суду з
позовом про усунення цих перешкод.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до висновку органу опіки та
піклування Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 05.02.2014р. визначено способи участі
ОСОБА_5 у вихованні його малолітнього
сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом
встановлення систематичних побачень
батька з дитиною щосуботи з 12.00 години
до 15.00 години, а також в святкові дні за
попередньою домовленістю батьків
дитини, у присутності матері(а.с.131-132).

Між тим в рішенні суду від 24
лютого 2014р. визначені інші способи
участі ОСОБА_5 у вихованні його
малолітнього сина ОСОБА_6, які не
відповідають вимогам ст.159 СК
України, оскільки вказані способи не
враховують вік дитини, суперечать
висновку органів опіки та піклування.
Крім того, цей висновок суду змінено
шляхом виправлення помилки ухвалою
від 04 березня 2014р., що не відповідає
вимогам ст.219 ЦПК України, оскільки
виправляючи помилку, суд повністю
змінив зміст резолютивної частини
рішення, що є порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому рішення суду в частині
зустрічних вимог ОСОБА_5 підлягає
скасуванню, з постановленням нового
рішення в цій частині.

Із врахуванням віку дитини, виходячи з
балансу інтересів дитини та її батька,
колегія суддів дійшла висновку, що
встановлення такого способу участі
батька у вихованні сина, як його
спілкування з дитиною у присутності
матері, на даному етапі буде
максимально відповідати його
інтересам.

Зустрічний позов ОСОБА_6 в частині
позовних вимог про зобов`язання не
перешкоджати йому виховувати дитину
та встановити часи спілкування з ним,
підлягає частковому задоволенню, з
врахуванням висновку органу опіки та
піклування, а тому необхідно
зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати
зустрічам і спілкуванню батька ОСОБА_5
з малолітнім сином ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначити способи участі ОСОБА_5 у
вихованні малолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом встановлення
систематичних побачень батька з
дитиною щосуботи з 12.00 години до 15.00
години, а також в святкові дні за
попередньою домовленістю батьків
дитини, у присутності матері - ОСОБА_3

В решті вимог ОСОБА_5 - відмовити.

Враховуючи, що скасовується рішення
суду в частині позовних вимог ОСОБА_5,
скасуванню також підлягає і ухвала
суду від 04 березня 2014р. про виправлення
в ньому помилки.

Доводи апелянта про те, що по справі
необхідно призначити судову
психологічну експертизу не підлягають
задоволенню, з урахуванням віку дитини,
а також того, що психологічне
дослідження дитини проводилося в
Одеському міському центрі соціальних
служб для сім'ї, дітей та молоді
10.12.2013р., в якому з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
проведена спеціалістами бесіда та
експериментально - психологічне
дослідження дитини. Під час
дослідження ОСОБА_6 вів себе спокійно,
пояснив , що батько з ними не проживає і
він його не пам'ятає.

Оцінюючи встановлені працівниками
служби обставини у спілкуванні з
малолітнім, що дитина не пам'ятає
батька, колегія суддів враховує
відсутність порозуміння обох батьків
на спільне виховання дитини(а.с. 135).

Керуючись ст.ст.209,307 ч.1
п.2,309, 314,316, 317,319 ЦПК України, колегія
суддів , -

В
И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 24 лютого 2014 року в частині
зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про усунення перешкод щодо участі у
вихованні та спілкуванні з дитиною
скасувати, постановити в цій частині
нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод щодо участі у
вихованні та спілкуванні з дитиною
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати
зустрічам і спілкуванню батька ОСОБА_5
з його малолітнім сином ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначити способи участі ОСОБА_5 у
вихованні його малолітнього сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом
встановлення систематичних побачень
батька з дитиною щосуботи з 12.00 години
до 15.00 години, а також в святкові дні за
попередньою домовленістю батьків
дитини, у присутності матері ОСОБА_3.

В решті вимог ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвалу Приморського районного суду м.
Одеси від 04 березня 2014 року скасувати.

В іншій частині рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 24 лютого 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М.Кварталова

Л.Л. Троїцька

О.М.
Таварткіладзе