Справа № 361/653/14-ц Головуючий у І
інстанції Маценко Н.П.Провадження №
22-ц/780/2639/14 Доповідач у 2
інстанції СліпченкоКатегорія 38
УХВАЛА

Іменем України

07 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Сліпченка О.І.

суддів Іванової І.В., Олійника В.І.

при секретарі: Власенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 03 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
спростування недостовірної
інформації, захист честі, гідності та
відшкодування завданої моральної
шкоди,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду із даним позовом, в якому просив
визнати недостовірною і такою, що
порочить його гідність та честь
інформацію про те, що він погрожував
ОСОБА_2 фізичною розправою 21.01.2013 року;
зобов'язати ОСОБА_2 протягом одного
місяця з дати набрання чинності
судовим рішенням у даній справі подати
письмове повідомлення (заяву) до
Броварського МВ ГУ МВС України у
Київській області про те, що ОСОБА_1 не
погрожував ОСОБА_2 фізичною розправою
21.01.2013 року; стягнути із
ОСОБА_2 на його користь відшкодування
моральної шкоди в розмірі 40 000 грн. В
обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що 26.01.2013 року
ОСОБА_2 звернулася до Броварського
МВ ГУ МВС України у Київській області
із заявою, в якій повідомила
недостовірні відомості про те, що він
21.01.2013 року близько 17
год. 00 хв. нібито погрожував фізичною
розправою.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 03 березня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі. Свої
вимоги апелянт обґрунтовує
неправильним застосуванням судом
першої інстанції норм матеріального
права та порушенням норм
процесуального права. Вважає, що суд
першої інстанції неповно з'ясував
обставини по справі.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і всебічно
з'ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
оскаржуване рішення дійшов висновку,
про те, що в діях відповідача відсутні
ознаки поширення недостовірної та
такої, що порочать честь і гідність
інформації по відношенню до позивача.
Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає обґрунтованими
та такими, що відповідають обставинам
справи та вимогам закону, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
26.01.2013 року ОСОБА_2 звернулася до
Броварського МВ ГУ МВС України у
Київській області із заявою, в якій
зазначала, що 21.01.2013 року близько 17 год.
колишній цивільний чоловік ОСОБА_1
погрожував їй фізичною розправою.
Проведеною перевіркою та згідно із
висновком Броварського МВ ГУ МВС
України у Київській області від 31.01.2013
року встановлено, що 26.01.2013 року погрози
фізичною розправою на адресу ОСОБА_2
якщо і були, то мали лише словесний
характер, ніяких реальних дій до
виконання погроз не застосовувалися.
Вказаний матеріал не був
зареєстрований та внесений до Єдиного
реєстру досудових розслідувань, в
зв'язку з відсутністю в ньому ознак
кримінального правопорушення, а був
зареєстрований до журналу єдиного
обліку повідомлень про вчинені
кримінальні правопорушення та інші
події Броварського МВ № 1110 від 26.01.2013
року. Перевірка інформації по заяві
ОСОБА_2 щодо погроз фізичною розправою
закінчена.

Відповідно до ч.1ст.275 ЦК України
фізична особа має право на захист свого
особистого немайнового права від
протиправних посягань інших осіб.
Захист особистого немайнового права
здійснюється способами, встановленими
главою 3 цього Кодексу.

Згідно з ч.1ст.277 ЦК України, фізична
особа, особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення про неї
та (або) членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Відповідно до роз'яснень Верховного
Суду України, викладених в п.п.15, 16
постанови Пленуму ВСУ «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009
року, при розгляді справ зазначеної
категорії (позови про захист честі та
гідності) суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі. Поширенням
інформації також є вивішування
(демонстрація) в громадських місцях
плакатів, гасел, інших творів, а також
розповсюдження серед людей листівок,
що за своїм змістом або формою порочать
гідність, честь фізичної особи або
ділової репутації фізичної та
юридичної особи. Проте судам необхідно
враховувати, що повідомлення
оспорюваної інформації лише особі,
якої вона стосується, не може
визнаватись її поширенням, якщо особа,
яка повідомила таку інформацію, вжила
достатніх заходів конфіденційності
для того, щоб ця інформація не стала
доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності). Негативною слід
вважати інформацію, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема, норм чинного законодавства,
вчинення будь-яких інших дій
(наприклад, порушення принципів моралі,
загальновизнаних правил співжиття,
неетична поведінка в особистому,
суспільному чи політичному житті тощо)
і яка, на думку позивача, порушує його
право на повагу до гідності, честі чи
ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної
інформації повинно здійснюватись
незалежно від вини особи, яка її
поширила.

Відповідно до статті 40 Конституції
України усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у
випадку, коли особа звертається до
зазначених органів із заявою, в якій
міститься та чи інша інформація, і в
разі, якщо цей орган компетентний
перевірити таку інформацію та надати
відповідь, проте в ході перевірки
інформація не знайшла свого
підтвердження, вказана обставина не
може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до
правоохоронних органів судам слід
враховувати висновки, викладені у
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про
поширення відомостей).

Аналіз спірних правовідносин,
фактичних обставин справи, дає
підстави вважати, що відповідачем не
поширювалися недостовірні відомості
щодо особи позивача, оскільки,
звертаючись із заявами до
правоохоронних органів відповідач
реалізовувала своє конституційне
право на звернення до відповідних
органів.

Що стосується вимог про відшкодування
моральної шкоди, то колегія суддів
вважає їх також необґрунтованими та
такими, що не підлягають до
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо
фізичній особі внаслідок порушення її
особистого немайнового права завдано
майнової та (або) моральної шкоди, ця
шкода підлягає відшкодуванню.

Оскільки в судовому засіданні
встановлено, що відповідачем стосовно
позивача не поширювалася недостовірна
інформація та така, що порочить його
честь і гідність, а тому його особисті
(немайнові) права фактично не
порушувалися, тому відсутні підстави
для відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляції, не спростовують
обґрунтовані та законні висновки суду
першої інстанції.

Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Таким чином, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів не знайшла
підстав, передбачених ст.309 ЦПК України
для скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
а тому відхиляє апеляційну скаргу
ОСОБА_1 та залишає рішення суду першої
інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 03 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: