Єдиний унікальний номер 225/7015/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4089/2014
Головуючий у суді 1 інстанції -
Доповідач - Жарова Ю.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Супрун М.Ю., Жарової Ю.І.,

при секретарі Руденко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Дзержинського міського суду
Донецької області від 06 березня 2014 року
по цивільній справі за позовом
Обласного комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Дзержинського міського суду
Донецької області 06 березня 2014 року
позов позовом Обласного комунального
підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості -
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Обласного
комунального підприємства
"Донецьктеплокомуненерго"
заборгованість в розмірі 5775 (п'ять
тисяч сімсот сімдесят п'ять) гривень 53
копійки, вирішено питання щодо судових
витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2
звернувся до апеляційного суду із
апеляційної скаргою, в якій просив
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на те, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним, необґрунтованим, ухвалене
із порушенням норм матеріального та
процесуального права, оскільки судом
було неповно з'ясовано та не доведено
обставини, що мають значення для
справи.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що
між ним та позивачем ОКП
"Донецьктеплокомуненерго" не було
укладено договору про надання послуг з
теплопостачання. Також апелянт
зазначає, що послуг з теплопостачання
він не отримує від позивача ОКП
"Донецьктеплокомуненерго" з 01 жовтня 2010
року, від системи тепломережі квартира
відключена, встановлено автономне
електричне опалення. Також апелянт
вказує на помилкове твердження суду в
рішенні щодо зустрічного позову
відповідача.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив з того, що самовільне
відключення від мереж
централізованого опалення, яке мало
місце з боку відповідача, не є
підставою для звільнення від обов'язку
по оплаті наданих позивачем послуг.

Відповідач в судовому засіданні
підтримав доводи апеляційної скарги,
просив її задовольнити, а рішення суду
першої інстанції - скасувати.

Позивач ОКП "Донецьктеплокомуненерго"
до судового засідання не з'явився, про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджено телефонограмою. (а.с).

Апеляційний суд вважає за можливе
розглядати справу у відсутність
позивача оскільки відповідно до вимог
ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або
інших осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
відповідача, дослідивши матеріали
цивільної справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції при розгляді
цієї справи було встановлено наступне:

Згідно особового рахунку НОМЕР_1
споживача послуг теплопостачання на
ім.'я ОСОБА_2 у абонента квартири
АДРЕСА_1 існує заборгованість за
спожиту теплову енергію (а.с. 7).

Житлове помешкання за адресою:
квартира АДРЕСА_1 відключено від
системи централізованого опалення
самовільно, що визнав відповідач у
судовому засіданні та підтверджено
актом від 10 листопада 2010 року (а.с.86).

Згідно із ст.. 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»,
житлово-комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на забезпечення умов проживання та
перебування осіб у жилих і нежилих
приміщеннях, будинках і спорудах,
комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил;
комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», залежно від функціонального
призначення, житлово-комунальні
послуги поділяються на: 1) комунальні
послуги (централізоване постачання
холодної та гарячої води,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); 2) послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території, 3) послуги з
управління будинком, спорудою або
групою будинків (балансоутримання,
укладання договорів на виконання
послуг, контроль виконання умов
договору тощо); 4) послуги з ремонту
приміщень, будинків, споруд (заміна та
підсилення елементів конструкцій та
мереж, їх реконструкція, відновлення
несучої спроможності несучих
елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пп. 5 п. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені законом або
договором.

Відповідно до п. 7 «Правил користування
приміщеннями житлових будинків»,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 24 січня 2006 року №
45, власник та наймач (орендар) квартири
зобов'язаний оплачувати надані
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно п. 18 «Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення», затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005р. № 630, розрахунковим
періодом для оплати послуг є
календарний місяць. Плата за послуги
вноситься не пізніше 20 числа місяця, що
настає за розрахунковим, якщо
договором не встановлено інший строк.

З матеріалів справи встановлено, що
письмовий договір про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
гарячої та холодної води,
водовідведення між позивачем та
відповідачем не укладався, тому плату
за ці послуги відповідач зобов'язаний
був вносити щомісяця не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим.

Питання відключення від мереж
централізованого опалення регулюється
«Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення», затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630, які з метою
захисту прав усіх мешканців
багатоквартирних будинків
передбачають відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води не окремих
квартир багатоквартирного будинку з
ініціативи їх власників або наймачів, а
відключення цілих багатоквартирних
будинків з ініціативи споживачів.

Відповідно до пунктів 25 - 26 цих Правил
відключення споживачів від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
порядку, що затверджується центральним
органом виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.
Самовільне відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води забороняється.

Відключення споживачів від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
разі, коли технічна можливість такого
відключення передбачена затвердженою
органом місцевого самоврядування
відповідно до Закону України «Про
теплопостачання» схемою
теплопостачання, за умови забезпечення
безперебійної роботи інженерного
обладнання будинку та вжиття заходів
щодо дотримання в суміжних приміщеннях
вимог будівельних норм і правил з
питань проектування житлових будинків,
опалення, вентиляції, кондиціонування,
будівельної теплотехніки; державних
будівельних норм з питань складу,
порядку розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва, а також норм
проектування реконструкції та
капітального ремонту в частині
опалення.

Порядок відключення споживачів від
мереж централізованого опалення та
постачання гарячої води затверджений
наказом Міністерства будівництва,
архітектури та житлово-комунального
господарства України від 22 листопада
2005 року № 4 «Про затвердження Порядку
відключення окремих приміщень
житлових будинків від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання» (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 9 грудня
2005 року за №1478/11758), який з 14 грудня 2007
року діє із змінами і доповненнями,
внесеними наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 06 листопада
2007 року № 169.

«Порядком відключення окремих
житлових будинків від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання» встановлено, що таке
відключення відбувається на підставі
рішення постійно діючої міжвідомчої
комісії, створеної органом місцевого
самоврядування або місцевим органом
виконавчої влади.

Зазначений порядок відключення
квартири від централізованого
опалення відповідачем не дотримано.
Відповідне рішення міжвідомчої
комісії щодо відключення квартири від
мережі централізованого опалення,
проект індивідуального
теплопостачання відповідачем суду не
надано, як не надано і акта про
відключення квартири від мереж
централізованого опалення та гарячого
водопостачання, складеного за участю
представника виконавця послуг з
централізованого опалення та гарячого
водопостачання, тобто за участю
позивача, та затвердженого міжвідомчою
комісією.

Саме таку правову позицію висловив
Верховний Суд України в постанові по
справі № 6-9цс11від 16 травня 2011 року, яка
прийнята за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах. Відповідно
до ст. 3607 ЦПК України це судове рішення
є обов'язковим для всіх судів України і
суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України.

Враховуючи зазначене, підстави для
ненарахування відповідачу плати за
послуги теплопостачання в період з
01.11.2010 року по 31.08.2013 року у позивача
відсутні.

Згідно ст. 19 Закону України «Про
теплопостачання», споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Згідно з розрахунком ОКП
«Теплокомуненерго» за період з 01.10.2010
року по 01.11.2013 року у ОСОБА_2 склалася
заборгованість з оплати послуг за
спожиту теплову енергію в розмірі 5641
грн. 66 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої
інстанції, належним чином перевіривши
докази, дійшов вірного висновку щодо
зобов'язання відповідача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені законом або договором,
оскільки самовільне відключення від
мереж централізованого опалення, яке
мало місце з боку відповідача, не є
підставою для звільнення від обов'язку
по оплаті наданих позивачем послуг.

Довід апеляційної скарги про те, що
відсутність письмового договору про
надання послуг між позивачем та
відповідачем виключає його обов'язок
сплачувати ці послуги, є
необґрунтованими.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Мешкаючи в багатоквартирному будинку,
в який позивач надає теплову енергію,
користуючись цими послугами на протязі
тривалого проміжку часу відповідач
своїми діями підтвердив наявність між
ним та позивачем фактичних договірних
правовідносин, внаслідок яких у
відповідача виникли щомісячні
обов'язки по сплаті фактично отриманих
послуг.

Закон України «Про житлово-комунальні
послуги», на який посилається
відповідач, дійсно передбачає
укладання між споживачем та виконавцем
письмового договору на надання
житлово-комунальних послуг на основі
типового договору. Постановою Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року №
560 затверджено типовий договір про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій.

Проте відповідно до ст. 218 ЦК України
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Ні ЦК України, ні ЖК України, ні Законом
України «Про житлово-комунальні
послуги» такі випадки не передбачені, а
тому відсутність письмового договору
між позивачем та відповідачем не
позбавляє відповідача обов'язку
сплатити фактично отримані ним послуги
з централізованого опалення квартири.

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги.

Висновок суду першої інстанції під час
ухвалення рішення що оскаржується, в
той частині, що оскільки між сторонами
не виникли взаємні грошові
зобов'язання у розумінні ст.. 625 ЦК
України, що спеціальним законодавством
не передбачена відповідальність
споживача по оплаті заборгованості з
теплопостачання з врахуванням індексу
інфляції та річних у разі несвоєчасної
оплати послуг, що між сторонами не
укладався договір у письмовій формі,
який би передбачав дану
відповідальність; що відповідальність
споживача у вигляді оплати пені не
встановлена у теперішній час, тому
вимоги позивача про стягнення з
відповідача витрат від інфляційних
процесів, річних не можуть бути
задоволені - є помилковим.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватись належним чином
згідно з умовами договору та вимогами
ЦК України, інших актів цивільного
законодавства. Недотримання таких
вимог призводить до порушення
зобов'язань.

Згідно з частиною 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За змістом частини 1 ст. 901, частини 1 ст.
903 ЦК України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму на користь кредитора
відповідно до цивільно-правового
договору або з інших підстав,
визначених законом, є грошовим
зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому
замовник зобов'язаний оплатити надану
послугу в грошах, а виконавець має
право вимагати від замовника
відповідної оплати, тобто в якому
передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене, правовідносини,
які склалися між сторонами щодо
надання послуг з централізованого
опалення, є грошовим зобов'язанням, у
якому, серед інших прав і обов'язків
сторін, на боржника покладено виключно
певний цивільно-правовий обов'язок з
оплати отриманих житлово-комунальних
послуг, якому кореспондує право вимоги
кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України)
вимагати сплату грошей за надані
послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної
природи правовідносин сторін як
грошових зобов'язань, на них
поширюється дія частини 2 ст. 625 ЦК
України як спеціальний вид
цивільно-правової відповідальності за
прострочення виконання зобов'язання.

Саме таку правову позицію висловив
Верховний Суд України в постанові від 20
червня 2012 року № 6-68цс12, яка прийнята за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах та яка відповідно до
ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для
всіх судів України і суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із цим рішенням
Верховного Суду України.

Оскільки відмова у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
інфляційних та 3% річних не була доводом
апеляційної скарги, а відповідно до
вимог ст.. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. З огляду на те, що
позивач рішення суду першої інстанції
не оскаржував, судова колегія вважає,
що рішення суду першої інстанції не
підлягає зміні або скасуванню в цій
частині.

Крім того, посилання суду першої
інстанції на Правила надання населенню
послуг з водо-, теплопостачання та
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 30 грудня 1997 року №1497 є помилковим,
оскільки вказана Постанова втратила
чинність згідно із Постановою Кабінету
Міністрів України від 21 липня 2005 року N
630, втім ця помилка не впливає на
загально правову оцінку судом обставин
справи і тому це не може вважатись
підставою для скасування рішення що
оскаржується.

Рішення суду відповідає вимогам
діючого законодавства і підстав для
його скасування не має.

Суд першої інстанції повно та всебічно
встановив обставини справи, дослідив
надані сторонами докази, дав їм належну
правову оцінку. Наведені в апеляційній
скарзі доводи не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення про скасування
оскаржуваного рішення. Рішення суду є
законним і обґрунтованим.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, апеляційний суд-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду
Донецької області від 06 березня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: