Єдиний унікальний номер 227/7171/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3974/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі :

головуючого - судді Жданової В.С.

суддів
: Принцевської В.П., Тимченко О.О.

при
секретарі Забавіній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 18 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Святогорівське» про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 18 березня 2014 року відмовлено у
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Святогорівське» про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки.

ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги. В обгрунтування
доводів апеляційної скарги
посилається на те, що укладений між
сторонами договір не містить істотних
умов договору оренди земельної
ділянки, а саме: не зазначено порядок
внесення орендної плати, періодичність
її перегляду та не визначені обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки, тобто є підстави для
визнання договору оренди землі
недійсним. Крім того, строк дії
спірного договору визначався без
урахування періоду ротації основної
сівозміни згідно з проектами
Землеустрою.

При розгляді справи судом першої
інстанції встановлено, що позивач на
підставі державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку серія ЯЖ №437325 від 16 березня 2009
року є власником земельної ділянки
площею 7,1600 га, яка розташована на
території Нововодянської сільської
ради Добропільського району Донецької
області, для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
22.07.2011 року між ОСОБА_1 та СТОВ
«Святогорівське» укладено договір
оренди зазначеної земельної ділянки,
за умовами якого позивач (орендодавець)
передав СТОВ «Святогорівське»
(орендар) земельну ділянку строком на
сім років з оплатою орендної плати в
розмірі 3,5 % від грошової вартості
земельної ділянки за один рік оренди.
22.07.2011 року проведено державну
реєстрацію вказаного договору оренди
земельної ділянки у відділі
Держкомзему у Добропільському районі з
присвоєнням кадастрового номеру. В той
же день відбулася передача земельної
ділянки від позивача до СТО
«Святогірське» на підставі акту
прийому-передачі земельної ділянки в
оренду. За період 2011-2013 р.р. відповідно
до умов договору позивачу виплачено
орендну плату у натуральній та
грошовій формі .

В судовому зсіданні позивач підтримав
доводи апеляційної скарги у повному
обсязі.

Представник відповідача просить
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді
апеляційної інстанції, пояснення
сторін, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Суд першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно розглянув заявлений позов і
на підставі наданих доказів дійшов
обгрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 124 ЗК України
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, здійснюється за
договором оренди між власником
земельної ділянки і орендарем.

Згідно ст. 14 ЗУ «Про оренду землі»
договір оренди землі укладається у
письмовій формі.

Статтею 18 ЗУ «Про оренду землі» договір
оренди землі набирає чинності після
його державної реєстрації.

Відповідно ст. 125 ЗК України право
оренди земельної ділянки виникає з
моменту реєстрації зазначених прав.

За вимогами ст. 126 ЗК України право
оренди земельної ділянки
посвідчується договором оренди,
зареєстрованому відповідно до закону.

Згідно ст. 16 ЗУ «Про оренду землі»
укладання договору оренди земельної
ділянки із земель приватної власності
здійснюється за згодою орендодавця та
особи, яка згідно із законом вправі
набувати право оренди на таку земельну
ділянку.

Вбачається, що 22.07.2011 року між позивачем
та СТОВ «Святогорівське» було укладено
договір оренди земельної ділянки
площею 7,1600 га, яка розташована на
території Нововодянської сільської
ради Добропільського району Донецької
області, за умовами якого ОСОБА_1
передав СТОВ «Святогорівське»
земельну ділянку строком на сім років з
оплатою орендної плати в розмірі 3,5 %
грошової вартості земельної ділянки за
один рік оренди (а.с. 23-24). 22.07.2011 року
проведено державну реєстрацію
вказаного договору оренди земельної
ділянки у відділі Держкомзему у
Добропільському районі та передано
відповідачу вказану земельну ділянку
на підставі акту прийому-передачі.( а.с.
25) .

Підставою недійсності правочину
відповідно до ст. 215 ЦК України є
недодержання в момент вчинення
правочину сторонами вимог, які
встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК
України.

Відповідно до ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 15 ЗУ «Про оренду
землі» істотними умовами договору
оренди землі є, зокрема, орендна плата
із зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату;
існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки.
Відсутність у договорі оренди
земельної ділянки однієї з істотних
умов, передбачених цією статтею, а
також порушення вимог статей 4-6, 11,17,19
цього Закону є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визначення договору
недійсним відповідно до закону.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що усі зауваження позивача по
договору оренди несуть формальний
характер і ніяким чином не впливають на
виконання зобов'язань згідно договору
оренди. Укладений договір оренди не
порушує права та охоронювані законом
інтереси позивача. СТОВ
«Святогорівське» використовує
орендовану земельну ділянку
відповідно до умов договору та виконує
взяті на себе зобов'язання, сплачує
орендну плату.

Такий висновок суду першої
інстанції є обґрунтованим та
відповідає вимогам діючого цивільного
законодавства. Відповідно до 3 ЦПК
України та статті 15 ЦК України в
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право.
Позивачем не зазначено в чому саме
полягає порушення його законних прав ,
істотність цих порушень та негативні
наслідки.

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що земельна ділянка
використовується не за цільовим
призначенням не можуть розглядатися
апеляційним судом . Статтею 11 ЦПК
України визначено, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Оскільки
така підстава недійсності укладеного
договору оренди як нецільове
використання земельної ділянки не була
заявлене на позивачем в позові та не
розглядалась судом першої інстанції,
тому не може перевірятись апеляційним
судом з точки зору обґрунтованості.

За таких обставин суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої
інстанції і не дають підстав для
висновку про порушення судом першої
інстанції норм матеріального або
процесуального права, що призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315 ЦПК
України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ясинуватський агросервіс» відхилити.

Рішення Микитівського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 20
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга на неї може бути
подана до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді :