№ 2/269/424/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 травня 2014 року Совєтський районний
суд м. Макіївки Донецької області у
складі:

головуючого судді
Курової О.І.

при секретарі
Яковлєвій О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Макіївка цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду
27.01.2014 року з позовом до відповідача про
стягнення заборгованості за кредитним
договором у розмірі 23244,99 грн. Свої
позовні вимоги обґрунтовує тим, що
02.05.2005 року відповідачем ОСОБА_1 було
укладено договір №б/н, згідно якого
вона отримала кредит у розмірі 4500.00 грн.
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Відповідач належним
чином не виконав умови договору,
останній платіж відповідач виконала
25.01.2007 року, у зв'язку з чим, утворилась
заборгованість, яка станом на 30.09.2013
року складає 23 244,99 грн., з яких: 4373,93 грн.
- заборгованість за кредитом; 18871.06 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом. Добровільно
відповідач не сплатив суму
заборгованості, тому вони були змушені
звернутись до суду з дійсним позовом.
Крім того, просив стягнути судові
витрати.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив задовольнити.

Відповідач проти позовних вимог
заперечувала, та просила застосувати
строк позовної давності і суду
пояснила, що у 2005 році вона дійсно
отримала кредитні кошти на карточний
рахунок і регулярно сплачувала
щомісячні платежі. У березі 2007 року
стягнення були припинені у зв'язку з її
звільненням з роботи. Тобто остання
дата сплати нею суми заборгованості за
кредитом була в 2007 році, і з цього часу
позивач повинен був дізнатися про
порушене право та звернутися до суду,
але звернувся лише в січні 2014 року.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

Той факт, що між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1 виникли
зобов'язання, які повинні виконуватися,
підтверджено укладеним між ними
договором № б/н від 02.05.2005 року, згідно
якого відповідач отримав кредитний
ліміт у розмірі 4500 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії карти.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не виконав зобов'язання у строк,
встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що Банк свої
зобов»язання за договором виконав,
надав відповідачу кредитну картку з
кредитним лімітом в сумі 4500 грн,
відкрив рахунок.

Відповідач свої зобов»язання порушила
і відповідно до наданого розрахунку за
кредитним договором № б/н від 02.05.2005
року сума заборгованості станом на
30.09.2013 рік складає 23244,99 грн., з яких 4373,93
грн. - заборгованість за кредитом; 18871.06
грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами визначення початку
перебігу позовної давності,
визначеними ст. 261 ЦК України, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України)

З розрахунку заборгованості
вбачається, що, останній платіж в
погашення відсотків за користування
кредитними коштами в розмірі 0,4 грн.
здійснений відповідачем 09.06.2007 року.

Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої зроблено у спорі, є
підставою для відмови в задоволені
позову.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач звернувся з позовом до суду в
січні 2014 року, тоді як його право було
порушено в червні 2007 року і саме тоді у
нього виникло право звернутися до суду
з вимогою про захист порушеного права,
однак він такою можливістю
скористався після спливу позовної
давності, що є підставою для відмови в
задоволені позову.

Керуючись ст. 256, 257,261, 264, 267 ЦК України,
та на підставі ст. 213-215 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, - відмовити у зв'язку з
пропуском позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення в Апеляційний суд
Донецької області, через даний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
О. І. Курова