Справа № 743/423/14-ц
Провадження № 2/743/136/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Ріпкинський районний суд
Чернігівської області у
складі:головуючого-судді Сташківа
В.Б.,при секретаріНерус Н.І., за участю
позивачки ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт.
Ріпки в залі суду цивільну справу
за позовомОСОБА_3 доОСОБА_4 про
розірвання договору найму житлового
приміщення, виселення з житлового
приміщення, без надання іншого житла,
усунення перешкод у здійсненні права
власності шляхом виселення з житлового
приміщення, без надання іншого житла,
ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4 в
якому, на підставі ст. 116 ЖК України,
просила розірвати договір найму
житлового будинку АДРЕСА_1 укладеного з
ОСОБА_4 та виселити останнього з
житлового будинку АДРЕСА_1, без надання
іншого житла, посилаючись на те, що вона
являється власником вказаного житла, в
ньому проживає і відповідач, який
зловживає спиртними напоями, вчиняє
постійні сварки з нею та робить
неможливим їх спільне проживання, за що
3 рази притягувався до
адміністративної відповідальності.
Під час розгляду справи, ОСОБА_3
доповнила позовні вимоги та, на
підставі ст.ст. 810-811 ЦК України, просила
усунути перешкоди в користуванні
майном шляхом виселення відповідача з
вказаного житлового приміщення, без
надання іншого житла.
В судовому засіданні ОСОБА_3 позовні
вимоги викладені в первісній та
доповненій позовній заяві підтримала.
Вказала, що з ОСОБА_4 вона договору
найму житла не укладала, останній їй
плату за найм житла не сплачував.
Наголосила на неможливості спільного
проживання з колишнім чоловіком ОСОБА_4
в указаному житловому будинку, з огляду
на те, що з нею проживає онук, який
болісно переживає їхні з відповідачем
ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явився, будучи належним чином
повідомленим про час та місце розгляду
справи, що є законною підставою для
розгляду справи за його відсутності.
Зважаючи на наведене, виходячи з
положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України щодо умов
проведення заочного розгляду,
враховуючи те, що позивачка не
заперечує проти ухвалення заочного
рішення, суд знаходить, що є всі умови
проведення заочного розгляду справи у
відсутності відповідачки.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3, показання
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши
наявні матеріали справи, та справу №
743/2112/13-п про притягнення ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд приходить до
наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи,
будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3, на
підставі договору дарування житлового
будинку від 16 липня 2004 р, укладеного між
нею та колишніми її власниками ОСОБА_7
та ОСОБА_8 (а.с. 5).

По справі встановлено, що ОСОБА_3
являється колишньою дружиною ОСОБА_4.

По справі встановлено, що ОСОБА_4 без
реєстрації проживає за адресою:
АДРЕСА_1

Постановою Ріпкинського районного
суду Чернігівської області від 30
грудня 2013 р. (справа № 743/2112/13-п) ОСОБА_4
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП до
51 грн. штрафу за вчинення сварки з
позивачкою за адресою: АДРЕСА_1

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 вказав, що він, як ДІМ
Ріпкинського РВ УМВС складав протокол
про адміністративне правопорушення в
даній справі та 2 рази проводив бесіду з
ОСОБА_4 з приводу подальшого
недопущення аналогічних дій.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 показав, що він, як ДІМ
Ріпкинського РВ УМВС 28 лютого 2014 р.
складав 2 протоколи про
адміністративне правопорушення на
ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, однак
вказані протоколи не направлені в суд
через неявки останнього. Вказав, що він
особисто неодноразово проводив бесіду
з ОСОБА_4 з приводу подальшого
недопущення аналогічних дій.

Вказані показання узгоджуються з
листом Ріпкинського РВ УМВС щодо
притягнення ОСОБА_4 за базою «АРМОР».

Позивачка посилається, як на
матеріальну підставу позову на ч. 1 ст.
116 ЖК України від 21.12.1963 року, якою
передбачено, що якщо наймач, члени його
сім'ї або інші особи, які проживають
разом з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 157 ЖК України членів сім'ї
власника жилого будинку (квартири) може
бути виселено у випадках, передбачених
частиною першою статті 116 цього
Кодексу. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

В той же час, дані норми не поширюється
на спірні правовідносини, виходячи з
наступного.

Згідно Постанови Верховної ради
України від 12.09.1991 року № 1545 «Про
порядок тимчасової дії на території
України окремих актів законодавства
Союзу РСР» до прийняття відповідних
актів законодавства України на
території республіки застосовуються
акти законодавства Союзу РСР з питань,
які не врегульовані законодавством
України, за умови, що вони не суперечать
Конституції і законам України.

Відповідно до ст. 3 Закону України від
12.09.1891 року№1543 «Про правонаступництво
України» Закони Української РСР та
інші акти, ухвалені Верховною Радою
Української РСР, діють на території
України, оскільки вони не суперечать
законам України, ухваленим після
проголошення незалежності України.

Отже, у зв'язку з набуттям з 01.01.2004 року
чинності ЦК України від 16.01.2003 року,
положення ЖК України від 21.12.1963 року
діють лише в тій частині, що йому не
суперечать, у тому числі й положення, що
регулюють порядок відносин між
власником житла та інших осіб, що в
ньому проживають.

Так, статтею 41 Конституції України та
ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод, до якої Україна приєдналась 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
1950 року, Першого Протоколу та
Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»,
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
права власника володіти, користуватися
та розпоряджатися належним йому
майном, на власний розсуд вчиняти щодо
свого майна будь-які правочини,
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,
317, 319, 321 ЦК України).

Права власника житлового будинку
квартири визначені ст. 383 ЦК України,
якою передбачено право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Таким чином, питання проживання не
членів сім'ї власника житла, в тому
числі й колишніх членів його сім'ї,
врегульовано Главою 59 (ст.ст.810 - 826) ЦК
України, якою передбачено, що підставою
проживання таких осіб є договір найму
жилого приміщення.

Відповідно до ст.ст.810, 811 ЦК України
власник житла (наймодавець) передає
наймачеві житло для проживання на
певний строк і за плату на підставі
договору найму (оренди), який
укладається в письмовій формі.

Як зазначено в рішенні Європейського
суду з прав людини «Прокопович проти
Росії», «Гіллоу проти Сполученого
Королівства» поняття житла є
автономним, і те, чи конкретне місце
проживання становить чи ні «житло», що
захищається п. 1 ст.. 8 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод, залежить від фактичних
обставин, а саме наявності достатнього
та постійного зв'язку з конкретним
місцем.

Відповідно до рішення Європейського
суду з прав людини у справі «Кривіцька
і Кривіцькій проти України» втрата
житла будь-якою особою є крайньою
формою втручання у права на житло.

По справі встановлено, що ОСОБА_3, як
власник спірного будинку не укладала з
колишнім чоловіком ОСОБА_4 договору
найму спірного будинку або його
частини.

Вказане визнається позивачкою та не
спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, враховуючи те,
що договір найму житлового приміщення
укладається в письмовій формі, беручи
до уваги те, що розірваним може бути
лише укладений договір найму, суд
знаходить, що вимоги про розірвання
договору найму задоволенню не
підлягають.

Враховуючи відсутність самого
договору найму житлового приміщення,
приписи ст.ст. 157, 116 ЖК України не
поширюється на дані правовідносини.

Враховуючи наведене, зважаючи на те, що
матеріали справи не доводять
систематичність вчинення ОСОБА_4 дій,
передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, так
як останній лише один раз притягувався
до адміністративної відповідальності
за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, інші протоколи про
адміністративні правопорушення судом
не розглядались, суд приходить до
висновку про відсутність правових
підстав для виселення ОСОБА_4 спірного
житлового будинку, без надання іншого
житла, на підставі ст.ст. 157, 116 ЖК
України.

Між тим, ОСОБА_4 безпідставно
проживаючи в спірному будинку, вже
самим цим фактом чинить фізичні
перешкоди у вільному користуванні і
розпорядженні власністю позивачки.

Єдиними способом захисту права
власності позивачки є усунення таких
перешкод шляхом виселення відповідача.

Враховуючи наведене, слід усунути
перешкоди у здійсненні ОСОБА_3. права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
шляхом виселення з вказаного житлового
будинку ОСОБА_4, задовольнивши позовні
вимоги викладені в доповненій позовній
заяві.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України слід
стягнути з відповідача на користь
позивачки судовий збір пропорційно
задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 16, 316, 317, 319, 312, 319, 378, 379, 382, 386, 391, 810,
811 ЦК України, ст.ст. 116 150 ЖК України, ст. 8
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод, ст. ст.
3, 10, 27, 31, 60, 61, 81, 82, 88, 209, 212-215, 224 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3, з урахуванням доповнення,
- задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_3
права власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 шляхом виселення з житлового
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків не
встановлено, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_3
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3)
судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп. (сто
двадцять одна гривня вісімдесят
копійок).

Заочне рішення може бути переглянуто
Ріпкинським районним судом, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернігівської області через
Ріпкинський районний суд
Чернігівської області протягом 10 днів
з дня отримання копії цього рішення
шляхом подання апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку

Головуючий
В.Б.Сташків