Справа № 2012/7506/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року
м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова
у складі головуючого - судді Макарова
В.О., за участі секретарів - Гриценко
М.В., Хачатрян О.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Харкові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання спадкового
договору недійсним, та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа -
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання спадкового договору
дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного
суду м. Харкова знаходилася цивільна
справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
приватного нотаріуса Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання спадкового договору
недійсним, та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання
спадкового договору.

В ході розгляду справи ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, після спливу
6-місячного строку для прийняття
спадщини її брат ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про визнання недійсним
спадкового договору, укладеного 8
травня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
відносно належного ОСОБА_4 52/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 як такого,що був
укладений внаслідок помилки ОСОБА_4,
яка усвідомлювала, що укладає договір
довічного утримання, крім того, на час
укладання договору вона не володіла
українською мовою. Вказані порушення
умов договору є суттєвими та є
підставою для визнання його недійсним.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним
позовом та просила визнати вказаний
вище спадковий договір від 8.05.2012 року
дійсним, посилаючись на те, що позовні
вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та
недоведеними, при укладенні договору
сторони діяли відповідно до власного
волевиявлення та в межах закону.

В судовому засіданні сторони по справі
та їх представники підтримали заявлені
з їхнього боку позовні вимоги,
заперечуючи проти задоволення
зустрічних позовів.

Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_3 надала
до суду письмові пояснення та
заперечувала проти задоволення позову
ОСОБА_1

Заслухавши пояснення учасників
процесу, свідків, перевіривши
матеріали справи, суд приходить до
наступних висновків.

Як встановлено судовим розглядом та
матеріалами справи, 8 травня 2012 р.
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3
посвідчено спадковий договір, за
умовами якого ОСОБА_2 після смерті
ОСОБА_4 набуває права власності на 52/100
частини житлового будинку АДРЕСА_2.
Договором також передбачені обов'язки
сторін, зокрема (п. 3.3.) набувач
зобов'язаний: надавати відчужувану
матеріальну допомогу, щомісячно
сплачувати грошові суми, відвідувати
відчужувача не рідше 3 разів на місяць
та при цьому виконувати дрібні
побутові розпорядження відчужувача
особистого немайнового характеру,
виконувати немайнові розпорядження
відчужувача з питань оформлення
документів щодо комунальних послуг, у
разу смерті відчужувача поховати його
та нести витрати на поховання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла (а.с. 73).

Відповідно до ст. 1302 ЦК України, за
спадковим договором одна сторона
(набувач) зобовязається виконувати
розпорядження другої сторони
(відчужувача) і в разі його смерті
набуває право власності на майно
відчужувача.

Разом з тим, відповідно до ст. 744 ЦК
України, за договором довічного
утримання одна сторона (відчужував)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Посилання ОСОБА_1 на те, що істотні
умови договору довічного утримання не
співпадають з відповідними умовами
спадкового договору, суд не може
вважати підставою для задоволення його
позовних вимог.

Так, аналіз наведених норм цивільного
законодавства дозволяє зробити
висновок, що вважати, що умови
спадкового договору були для ОСОБА_4
гіршими, ніж умови договору довічного
утримання, не можна. Всі перераховані в
п. 3. 3 умови договору ОСОБА_2
виконувалися належним чином, про що
свідчить копія зошиту відвідувань
ОСОБА_4, розписки про отримання
грошових коштів, чеки про поштові
перекази.

Крім того, суд вважає доведеним той
факт, що невиконання договору ОСОБА_2
стосовно поховання нею ОСОБА_4,
оскільки з пояснень сторін в судовому
засіданні прямо вбачається, що на
момент смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2 достеменно
не знала про її місцезнаходження,
оскільки з осені 2012 року ОСОБА_4
знаходилася в гериартричному
пансіонаті (а.с. 97)

Також необхідно зазначити, що
відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільну справу в межах
позовних вимог. ОСОБА_1 в останній
редакції позову ставиться питання про
визнання договору довічного утримання
недійсним. Підстави ж для недійсності
оспорюваного договору прямо
передбачені ст.. 215 ЦК України. Крім
того, в позові ОСОБА_1 ставить питання
саме про визнання договору недійсним з
підстави помилки ОСОБА_4 при вчиненні
правочину (ст. 229 ЦК України).

Таким чином, суд не може взяти до уваги
доводи сторони позивача за первісним
позовом, показання свідків, що
стосувалися неналежного виконання
ОСОБА_2 обов'язків за укладеним
договором, оскільки вказані питання
могли б розцінюватися судов в якості
підстави не для визнання договору
недійсним, а для його розірвання.

Відповідно до ст. 229 ЦК України,
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Доводи стосовно допущення помилки в
контексті нерозуміння змісту договору
через погане володіння ОСОБА_4
українською мовою суд відкидає, як
недоведені, в матеріалах справи
міститься ряд документів, в тому числі
складених нотаріально українською
мовою, що підписані ОСОБА_4, яка
засвідчувала, що зміст підписаних
документів їй зрозумілий повністю.
ОСОБА_4 на час підписання договору була
дієздатною особою, договір був нею
прочитаний та доведено його зміст
нотаріусом в перекладі на російську
мову.

Що ж стосується доводів щодо намірів
ОСОБА_4 укласти з ОСОБА_2 саме договір
довічного утримання, а не спадковий
договір, то суд також не вважає даний
факт доведеним в судовому засіданні
через наведені вище обставини, а також
через відсутність доказів погіршення
її положення шляхом укладення саме
спадкового договору, оскільки, зокрема,
як за спадковим договором, так і за
договором довічного утримання у
набувача можуть виникати обов'язки
надання утримання відчужувачу та
забезпечення довічного догляду. При
цьому не має значення кількість
відвідувань набувачем відчужувача.
Крім того, момент передання
майна-предмета договору за спадковим
договором є пізнішим та повязується зі
смертю відчужувача, в той час як за
договором довічного утримання набувач
після укладення договору стає
власником відчужуваного майна.

Таким чином, аналіз наявних у справі
матеріалів не дає суду підстав вважати,
що стороною позивача за первісним
позовом доведено наявність помилки в
діях ОСОБА_4 при укладенні спірного
договору.

Відтак, підстави для визнання
спадкового договору недійсним та,
відповідно, для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 судом в ході судового
розгляду не встановлені.

Водночас, необхідно зазначити, що
невизнання оспорюваного договору
недійсним не потребує додаткового
визнання його дійсності в судовому
порядку, через що суд відмовляє і у
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 7, 10, 11, 57-61, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів після проголошення рішення через
Жовтневий районний суд м. Харкова.

Суддя
В.О. Макаров