Номер провадження: 22-ц/785/3828/14
Номер справи місцевого суду: 1527/2-26/11
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Суворов В.О.,
Артеменка І.А.

за участю секретаря - Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 03 лютого 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу, визнання
права власності, а також за зустрічним
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права
власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2006 року ОСОБА_2 звернулася до
Суворовського районного суду м. Одеси з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу, визнання
права власності посилаючись на те, що
ОСОБА_2 на праві приватної власності
належала однокімнатна квартира за
адресою: АДРЕСА_1.

У жовтні 2003 року позивачка продала
дану квартиру. 24.01.2004 року ОСОБА_2
придбала інше помешкання -
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2, яка
складала 17/100 частин цього ж
домоволодіння.

Крім того, позивачка також посилалася
на те, що вона отримала для придбання
житла кредит, звернувшись до агентства
«МІАР». Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5
дали згоду про надання ОСОБА_2 кредиту
під заставу. В якості застави позивачка
надала документи на будинок АДРЕСА_3 та
на квартиру АДРЕСА_2 (17/100 частин
домоволодіння ).

В січні 2004 року ОСОБА_5 надав позивачці
на підпис ряд документів - розписок,
доручень, після цього, позивачка надала
ОСОБА_3 нотаріально посвідчене
доручення, яке вона відізвала у
березні 2004 року.

Через деякий час у позивачки виникла
підозра, що відносно неї здійснені
шахрайські дії. Вона згодом з'ясувала,
що, на підставі рішення Київського
районного суду м. Одеси від 29.03.2004 року
ОСОБА_3 зареєстрував за собою право
власності на 17/100 частин домоволодіння
по АДРЕСА_1.

22.06.2004 року ОСОБА_3 провів відчуження
17/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_4, правочин посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
реєстровий № 1391.

Після цього, ОСОБА_4 продав вищевказану
частину будинку ОСОБА_6 на підставі
договору купівлі-продажу від 26.07.2004
року.

Позивачка вважає, що вищевказані
договори повинні бути визнані
недійсними, оскільки вона не мала
наміру продавити спірну жилу площу,
відносно неї здійсненні шахрайські
дії.

Крім того, за даними фактами була
порушена кримінальна справа, яка
розслідується слідчим управлінням
УМВС України в Одеській області.

Позивачка бажає повернути у власність
частину вказаної будівлі по вул.
Краснослобідська, оскільки вона не
мала волевиявлення на вчинення
правочину купівлі - продажу 17/100 частин
будинку та настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

У зв'язку із вищевикладеним ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом в якому
просила визнати недійсними недійсними
договір купівлі-продажу 17/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, укладений 22
червня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, у реєстрі № 1391; договір
купівлі-продажу 17/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, укладений 26.07.2004
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
у реєстрі № 4181; та визнати право
власності на 17/100 частини домоволодіння
АДРЕСА_1

Відповідачка ОСОБА_6 звернулась до
Суворовського районного суду м. Одеси
з зустрічним позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання
права власності посилаючись на те, що
вона на підставі договору
купівлі-продажу укладеного 26.07.2004року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
у реєстрі № 4181, придбала 17/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_6 вважає себе
добросовісним набувачем та оскільки її
право власності оспорює позивачка,
вона на підставі ст. 392 ЦК України
просить визнати за нею право власності
на вищевказану частку будинку.

Ухвалою Суворовського районного суду
від 14 вересня 2006 року залучено у якості
співвідповідача ОСОБА_6

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 14 вересня 2006 року
клопотання ОСОБА_2 задоволено,
накладено арешт на 17/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, що належать
ОСОБА_6

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 07 грудня 2006 року об'єднано в
одне провадження справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про визнання недійсними договорів
купівлі-продажу, визнання права
власності з цивільною справою за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права
власності.

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 29 січня 2007 року розгляд
справи зупинено до остаточного
вирішення справи за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення збитків,
визнання правочину дійсним, визнання
права власності на 17/100 частин
домоволодіння.

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 17 квітня 2009 року розгляд
справи відновлено.

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 14 липня 2010 року зупинено
розгляд справи до остаточного
вирішення кримінальної справи
№06, порушеної 21.05.2005 року СУ ОМУ
УМВС України відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_3
за фактом незаконного заволодіння 17/100
частин домоволодіння АДРЕСА_4, які
належали ОСОБА_2, за ознаками скоєння
злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК
України.

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 10 липня 2013 року провадження
у справі відновлено.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 03 лютого 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 залишено без
задоволення. Зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_6 задоволено; визнано за ОСОБА_6
право власності на 17/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1.

Вважаючи рішення суду незаконним
ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду
з апеляційною скаргою в якій просить
скасувати рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 03 лютого 2014
року ухвалити нове рішення яким
позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі вивчивши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 та задовольняючи зустрічний
позов ОСОБА_6 суд обґрунтовано дійшов
зазначеного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу від
23.02.2004 року належало на праві приватної
власності 17/100 частини домоволодіння
АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 29.03.2004 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 було
визнано дійсною угоду купівлі-продажу
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також визнано за
ОСОБА_3 право власності на 17/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1.

Вищевказане рішення було залишено без
змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 10.04.2007 року, та
ухвалою Верховного Суду України від
06.08.2008 року та набрало законної сили.

Судом також встановлено, що 22 червня
2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
укладено договір купівлі-продажу 17/100
частини домоволодіння АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, у реєстрі № 1391.

26.07.2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було
укладено договір купівлі-продажу 17/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, у реєстрі № 4181.

Районний суд дійшов правильного
висновку про те, що ОСОБА_6 є
добросовісним набувачем 17/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1.

Згідно ст. 330 ЦК України якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 338 цього кодексу майно
не може бути витребуване у нього.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і
не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право
витребувати це майно від набувача лише
у разі, якщо майно: вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі
іншим шляхом.

Районним судом правильно визначено, що
позовні вимоги про визнання договору
купівлі-продажу недійсними не
підлягають задоволенню, оскільки
позивачка не була стороною за цим
договором, а відновлення її прав
можливо шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача.

У відповідності до ч.2 п. 10 Постанови
Пленуму ВСУ «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009р. N 9
встановлено, що норма частини першої
статті 216 ЦК не може
застосовуватись як підстава
позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів
щодо відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину. У
цьому разі майно може бути витребувано
від особи, яка не є стороною
недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову,
зокрема від добросовісного
набувача - з підстав, передбачених
частиною першою статті 388 ЦК.

Апелянт посилається в своїй
апеляційній скарзі на те, що вона не
мала наміру продавати своє майно
будь-якій особі та було порушено її
волевиявлення під час первісної угоди.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України встановлено,
що волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Районним судом було досліджено та
надано оцінку доказам того, що слідчим
управлінням ГУМВС України в Одеській
області було порушено кримінальну
справу щодо шахрайський дій, пов'язаних
з відчуженням 17/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 проте слідчі дії
не завершено. Тому на думку колегії
суддів районним судом вірно не
встановлено порушень ч. 3 ст. 203 ЦК
України, а тому ОСОБА_2 не довела
обставин, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог.

Правильним на думку колегії є висновок
суду про задоволення зустрічних
позовних вимог, оскільки відповідно до
ст. 392 ЦК України власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини у
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив характер спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Інші доводи апеляційної скарги не є
істотними і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 03 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий
П.М. Черевко

Судді:
В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко