АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/2556/14
Головуючий 1 інстанції
Справа№646/146/14-ц
Категорія: договірне
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О.,
Бобровського В.В.,

при секретарі - Чемерис Л.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційними скаргами представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Червонозаводського
районного суду м.Харкова від 17 лютого
2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_4, третя особа - Приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
стягнення суми авансу та штрафу, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа -
Приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про стягнення суми авансу та штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказував, що 09 січня 2013 року між
сторонами укладено договір про наміри
в простій письмовій формі, відповідно
до якого за умови укладення
нотаріально посвідченого попереднього
договору, ОСОБА_4 (продавець) після
спливу трьохмісячного строку передає
ОСОБА_6 (покупцю), а останній приймає та
сплачує право власності на
одноповерховий житловий будинок з
внутрішніми роботами, а також земельну
ділянку площею 1500 кв.м, на якій
розташовано житловий будинок площею 200
кв.м, які знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1. Так, 09 січня 2013 року сторони
уклали попередній договір, посвідчений
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, за
умовами якого відповідач зобов'язалася
передати у власність (продати)
позивачу, а позивач зобов'язався
прийняти у власність (купити) у
майбутньому житловий будинок АДРЕСА_1
та земельну ділянку площею 0,1500 га за
тією ж адресою. За умовами попереднього
договору на підтвердження дійсних
намірів про наступне укладення
договорів купівлі-продажу позивач
передав, а відповідачка отримала від
позивача грошові кошти у сумі 81 000,00 грн.
у якості авансу в рахунок наступних
договорів купівлі-продажу. Крім того,
сторони обумовили, що у разі
невиконання відповідачкою зобов'язань
за попереднім договором, вона повертає
позивачу всю отриману суму авансу та
сплачує штраф у розмірі суми,
зазначеної у договорі. Сторони
домовилися, що договори
купівлі-продажу мають бути укладені
ними та нотаріально посвідчені не
пізніше, ніж 10 квітня 2013 року до 15:00
години у приватного нотаріуса ХМНО
ОСОБА_5 25 січня 2013 року сторони внесли
зміни до пункту З попереднього
договору, за якими відповідачка
отримала від позивача грошові кошти у
розмірі 181 000,00 грн. Але відповідачка
ухилилася від прийнятих на себе
зобов'язань та у встановлений
попереднім договором строк не уклала з
позивачем договорів купівлі-продажу
житлового будинку та земельної
ділянки. З питанням про продовження
терміну для укладення обумовлених
сторонами договорів відповідачка до
позивача не зверталася.

Тому, ОСОБА_2 просив суд стягнути з
ОСОБА_4 на його користь суму авансу в
розмірі 181 000 грн., суму штрафу в розмірі
181 000 грн. а судові витрати в повному
обсязі покласти на відповідача.

У судовому засіданні представник
відповідача заперечував проти позову,
вказував, що відповідачка не ухилялася
від обов'язків, прийнятих на себе за
попереднім договором, про що свідчить
той факт, що 10 квітня 2013 року о 15-00
годині вона знаходилась в приміщенні
приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5, але
позивач не з'явився до нотаріуса для
укладення обумовлених попереднім
договором договорів купівлі-продажу.
Вважає, що ОСОБА_4 належним чином
виконала взяті на себе зобов'язання,
тому штраф з неї стягнуто бути не може,
а отримана відповідачкою від позивача
сума у розмірі 181 000 грн. не підлягає
поверненню, оскільки зараховується в
якості штрафних санкцій за невиконання
позивачем взятих на себе за попереднім
договором зобов'язань.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 17 лютого 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача
суму авансу у розмірі 181 000 грн. та суму
судового збору у розмірі 1810 грн. В решті
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставить
питання про зміну рішення суду першої
інстанції, скасувавши його в частині
відмови позивачу у стягненні з ОСОБА_4
штрафу в розмірі 181 000 грн. з ухваленням
в цій частині нового рішення, яким
стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача
штраф у сумі 181 000 грн.; скасувати
рішення в частині стягнення з
відповідачки суми судового збору в
розмірі 1810 грн., ухвалити в цій частині
нове рішення, яким стягнути суму
сплаченого судового збору у розмірі 3
620 грн. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в частині стягнення з
неї суми авансу в розмірі 181 000 грн. з
ухваленням нового рішення, яким
відмовити позивачу повністю у
задоволенні його позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційних
скарг заявники посилаються на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційних скарг та вимог заявлених у
суді першої інстанції, знаходить
апеляційні скарги не підлягаючими
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із
наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з
того, що аванс, сплачений позивачем на
користь відповідачки у сумі 181 000 грн.
підлягає поверненню відповідачем, а
підстав для стягнення штрафу не має,
оскільки за договором про наміри не
передбачений був штраф за невиконання
відповідачем зобов'язань, він
передбачений лише в попередньому
договорі.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає правильними.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що 09 січня 2013 року у простій письмовій
формі між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено
договір про наміри в простій письмовій
формі, відповідно до якого за умови
укладення нотаріально посвідченого
попереднього договору, ОСОБА_4
(продавець) після спливу
трьохмісячного строку передає ОСОБА_6
(покупцю), а останній приймає та сплачує
право власності на одноповерховий
житловий будинок з внутрішніми
роботами, а також земельну ділянку
площею 1500 кв.м, на якій розташовано
житловий будинок площею 200 кв.м, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Разом з тим 09 січня 2013 року між
сторонами укладено попередній договір,
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_5, за умовами якого відповідач
зобов'язалася передати у власність
(продати) позивачу, а позивач
зобов'язався прийняти у власність
(купити) у майбутньому житловий будинок
АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1500
га за тією ж адресою. За умовами
попереднього договору на
підтвердження дійсних намірів про
наступне укладення договорів
купівлі-продажу позивач передав, а
відповідачка отримала від позивача
грошові кошти у сумі 81 000,00 грн. у якості
авансу в рахунок наступних договорів
купівлі-продажу. Сторони обумовили, що
у разі невиконання відповідачкою
зобов'язань за попереднім договором,
вона повертає позивачу всю отриману
суму авансу та сплачує штраф у розмірі
суми, зазначеної у договорі. Сторони
домовилися, що договори
купівлі-продажу мають бути укладені
ними та нотаріально посвідчені не
пізніше, ніж 10 квітня 2013 року до 15:00
години у приватного нотаріуса ХМНО
ОСОБА_5 (а.с.8).

25 січня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 внесли
зміни до пункту З попереднього
договору, за якими відповідачка
отримала від позивача грошові кошти у
розмірі 181 000,00 грн. (а.с.9).

Матеріали справи свідчать, що між
сторонами так і не було укладено
договорів купівлі-продажу житлового
будинку та земельної ділянки в термін,
як визначено у договорі не пізніше ніж
10 квітня 2013 року до 15 год.00 хв. у
приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5 без
посилання ними на будь-які на то
об'єктивні причини не укладення цих
договорів у визначений термін.

У разі коли сторони лише домовилися
укласти договір, але відповідно його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі повертаються в тому
розмірі, в якому вони надавалися.

Оскільки попередній договір про наміри
укласти договір купівлі-продажу
укладений в належній формі не був, то
передані кошти визнаються авансом.

Аванс - як спосіб платежу, не має
функцію забезпечувати взяте сторонами
на себе зобов'язання незалежно від
того, яка сторона відповідальна за
невиконання зобов'язання, той, хто
отримав аванс повинен його повернути. І
якщо продавець чи підрядник отримали
як аванс певну грошову суму, а договір
не було виконано незалежно від того, з
чиєї вини це трапилось і які обставини
цьому перешкоджали, аванс у будь-якому
випадку підлягає поверненню.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
те, що передані позивачем суми авансу
повинні бути повернуті в тому розмірі,
в якому вони передавалися.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Приписами ст.ст.610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання); у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: розірвання договору,
сплата неустойки.

Статтею 635 ЦК України встановлено, що
необгрунтоване ухилення однієї зі
сторін від укладення основного
договору, передбаченого попереднім
договором, може бути підставою для
відшкодування другій стороні збитків,
завданих простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства
(частина друга статті 635 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої
статті 614 ЦК України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

У відповідності до ст. 635 Цивільного
кодексу України попереднім є договір,
сторони якого зобов'язуються протягом
певного строку (у певний термін)
укласти договір в майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.

Істотні умови основного договору, що не
встановлені попереднім договором,
погоджуються у порядку, встановленому
сторонами у попередньому договорі,
якщо такий порядок не встановлений
актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена, - у письмовій
формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється
від укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.

Оскільки предметом попереднього
договору є зобовязання сторін у
майбутньому укласти основний договір,
то укладення такого договору не тягне
за собою виникнення основного
зобовязання, виконання якого може бути
забезпечено у відповідності до
положень глави 49 ЦК України.

Разом з тим, сторони попереднього
договору не позбавлені права
встановити штрафні санкції за
невиконання визначених у договорі
зобовязань.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Як убачається із матеріалів справи, при
укладенні попереднього договору
позивачем на користь відповідача були
передані грошові кошти у сумі 181 000,00 грн
в якості авансу на підтвердження
серйозності намірів.

Відповідно до довідки приватного
нотаріусу Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 від 10
квітня 2013 року позивач в строк до 15 год.
00 хв. 10 квітня 2013 року для підписання
Основного договору не зявився,
письмових пояснень на адресу нотаріуса
не надіслав.

Матеріалами справи та доказами,
зібраними в ході судового розгляду,
встановлено, що сторони порушили,
взяті на себе зобовязання, тому
відповідно до умов попереднього
договору відповідачка повинна
сплатити позивачу суму авансу у
розмірі 181 000,00 грн.

Разом з тим, приймаючи до уваги те, що
позивач не надав доказів про понесення
збитків у звязку із не укладанням
договорів купівлі-продажу
вищезазначених обєктів нерухомості,
колегія суддів приходить висновку, що
судом першої інстанції обґрунтовано
ухвалено рішення про відмову у
задоволені позову у цій частині.

Таким чином, оскільки основний договір
не був укладений протягом
встановленого п. 1 попереднього
договору строку, на момент прибуття
сторін до нотаріуса не пізніше, ніж до
15год. 00 хв., 10 квітня 2013 року договір
припинив свою дію відповідно до ч. 3 ст.
635 ЦК України та згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК
України у сторін зобов'язань щодо
укладення основного договору не було.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності,
згідно з яким кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, а суд розглядає справу
в межах заявлених вимог і вирішує
справу на підставі наданих доказів.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог, оскільки сторонами не
доведена бездіяльность кожної із них
щодо не укладення договорів
купівлі-продажу зазначених у ньому
обєктів нерухомості та не надано
беззаперечних, достовірних доказів, як
на підтвердження своїх вимог так і на
їх спростування стосовно не укладення
цих договорів до визначеного терміну у
договорі.

Доводи апеляційних скарг
спростовуються матеріалами справи та
вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, постановлено
з дотриманням вимог матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307,
ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 17 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: