Справа № 413/5763/13-ц
Провадження № 2/413/51/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 лютого 2014 року
м. Красний Луч

Краснолуцький міський суд Луганської
області

у складі: головуючого судді
Бичкова І. Г.,

при секретарі Костенко О.С.,

за участю позивача: ОСОБА_1 ,

за участю відповідачки: ОСОБА_2 ,

за участю представниці відповідачки за
договором: адвоката ОСОБА_3 ,

за участю представниці третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, на стороні
відповідачки: головного спеціаліста
служби у справах дітей виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради
Гуцевої О. Ю. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі засідань в приміщенні
суду в місті Красний Луч Луганської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, служби у справах дітей
виконавчого комітету Краснолуцької
міської ради про не виконання рішення
виконавчого комітету Краснолуцької
міської ради, -

В С Т А Н О В И В :

04.09.2013 року позивач ОСОБА_1 звернулася
до Краснолуцького міського суду
Луганської області з позовом до ОСОБА_2,
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
служби у справах дітей виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради
про не виконання рішення виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради, в
якому він зазначив про те, що він
перебував у спів мешканні з
громадянкою ОСОБА_2 з 2007 року по
вересень 2010 року, та з квітня 2012 року по
лютий 2013 року. Під час спів мешкання у
них народилась донька, ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 про що свідчить Свідоцтво
про народження Серія НОМЕР_1. Після тою,
як він з Відповідачем почали мешкати
окремо його донька ОСОБА_5 проживає із
мамою, та її батьками (дідусем та
бабусею) . Фактично з самого моменту
окремого мешкання, у нього з
Відповідачем почалися непорозуміння
щодо прийняття участі у вихованні
доньки, її відвідуванні, почалися
створюватися штучні перешкоди зі
сторони Відповідача та осіб, які
проживають разом із його донькою,
стосовно неможливості його
нормального спілкування між ними. Всі
його намагання, нормальним, мирним
шляхом врегулювати даний спір
призводять лише до конфліктів,
оскільки Відповідач перешкоджає йому,
не бажає його присутності та штучно
створює такі обставини, через які він
не може нормально зустрічатися з
донькою. За час їхнього окремого
проживання, з початку лютого місяця 2013
року Відповідач повністю ізолювала
дитину від нього та спілкування з ним,
коли він бажав побачитися з донькою.
Відповідач не відповідала на телефонні
дзвінки, ухилялась від зустріч. За весь
час окремого проживання він бачив свою
доньку, лише три рази не більш двох
годин, на прогулянках. Він намагався
урегулювати це питання з Відповідачем
мирним шляхом, неодноразово звертався
до неї та просив не чинити йому
перешкод у спілкуванні з дитиною, для
якої спілкування з батьком так само
важливо як із матір'ю, а може навіть
важливіше в чомусь. Він має бажання
бачитися зі своєю дитиною,
спілкуватися з нею, має бажання
приймати активну участь в її вихованні,
розвитку її здібностей та
забезпечувати її всім необхідним для
нормального розвитку та становлення у
суспільстві. Згідно ст.. 141 Сімейного
Кодексу України мати, батько мають
рівні права та обов'язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебували вони
у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між
батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Згідно ст.142 Сімейного Кодексу України
діти мають рівні права та обов'язки
щодо батьків, незалежно від того, чи
перебували їхні батьки у шлюбі між
собою. Згідно до ст. 150 СК України,
батьки зобов'язані виховувати дитину у
дусі поваги до прав та свобод інших
людей, любові до своєї сім'ї та родини,
свого народу, своєї Батьківщини. Батьки
зобов'язані піклуватись про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток. Батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя. Згідно ст.. 153
Сімейного Кодексу України мати, батько
та дитина мають право на безперешкодне
спілкування між собою, крім випадків,
коли таке право обмежене законом.
Згідно ст. 157 Сімейного Кодексу України,
той із батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвитку дитини. Таким
чином, питання виховання дитини батьки
вирішують спільно, він зобов'язаний
брати участь у вихованні своєї дитини і
має право на особисте спілкування з
донькою, а Відповідач, та інші особи не
мають права перешкоджати йому
спілкуватися з нею та брати участь у її
вихованні. Частиною 2 ст. 155 СК України
визначено, що батьківські права не
можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст.
15 ЗУ "Про охорону дитинства" , батьки,
які проживають окремо від дитини,
зобов'язані брати участь у її вихованні
і мають право спілкуватися з нею, якщо
судом визнано, що таке спілкування не
перешкоджатиме нормальному вихованню
дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про
права дитини від 20.11.1989 року
(ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата
набуття чинності для України 27.09.1991
року) визначено, що в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питанням
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини" . Згідно
із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання
сімейних відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім'ї. Отже, із системного
тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України
випливає, що при вирішенні спору щодо
участі у вихованні та порядку
зустрічей з дитиною того з батьків, хто
проживає окремо від дитини, судом мають
враховуватися передусім інтереси
дитини. Він любить свою доньку, тому
хоче особисто спілкуватися з нею.
Відповідно до ст. 153, ч. 2 ст. 157 СК він, як
батько дитини, на це має право. Після
марних спроб вирішити розбіжності
мирним шляхом він звернувся з заявою до
Комісії з питань захисту прав дитини
Виконавчого комітету Краснолуцької
міської ради (надалі - Третя особа) . На
засіданні комісії були запрошені він
та Відповідачка, їх заслухали і комісія
шляхом голосування прийняла рішення №
81/2 від 28.03.2013 року відповідно до якого
Позивачу були встановлені часи участі
у вихованні та спілкуванні з донькою,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На виконання
вищевказаного рішення, 26.08.2013 року (за
згодою з мамою доньки вони перенесли
дні його зустріч з донькою з суботи
24.08.2013 року на понеділок 26.08.2013 року) ,
27.08.2013 року, 29.08.2013 року о 18.30 годин, та
10.00. години ранку понеділка він
приходив на зустріч, спілкування та
прогулянку з його донькою за місцем
мешкання мами, але двері йому ніхто не
відчинив. Світла у квартирі не було. На
телефонні дзвінки ні мати, ні бабуся
доньки не відповідали та не
передзвонювали. 30 серпня 2013 року у 08
годин 30 хвилин він знову прийшов за
місцем мешкання його доньки з двома
свідками, а саме: ОСОБА_7, який
зареєстрований та мешкає за адресою:
АДРЕСА_1; ОСОБА_8, який зареєстрований та
мешкає за адресою: АДРЕСА_2, але також їм
ніхто не відчинив, та телефонні дзвінки
ні мати ні бабуся доньки не
відповідали. 18 годині 00 хвилин того ж
дня, зі свідками він прийшов за адресою
мешкання матері доньки. Але також їм
ніхто не відчинив, та телефонні дзвінки
ні мати ні бабуся доньки не
відповідали. У 18 годині 40 хвилин 30.08.2013
року йому передзвонила мати його
доньки. У той час вони були ще разом зі
свідками. Він відповів, та ввімкнув на
телефоні звучний зв'язок. На його
запитання: "Чому вас нема дома, де ви
знаходитесь, чому не відповідаєш на мої
дзвінки?" . Вона відповіла: "Ми на морі, у
Криму. Я повезла оздоровлювати доньку".
На його питання: "Чому вона ні узгодив,
ні поспілкувавшись з ним тишком
повезла мою доньку на море?" . На що вона
відповіла: "Я не повинна ні с ким це
узгоджувати, це моя дитина" та поклала
слухавку. Відповідно до вищевказаного,
він вважає, що Відповідач порушив норми
сімейного законодавства та Рішення
Виконавчого комітету Краснолуцької
міської ради № 81/2 від 28.03.2013 року,
відповідно до якого Позивачу були
встановлені часи участі у вихованні та
спілкуванні з донькою. Враховуючи
вищевикладене та керуючись ст.141, ст. 142,
ст. 150, ст. 153, ст. 157, ч. 2 ст. 155, ст. 259
Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 15, 16,
34-36, 118-119 Цивільного процесуального
кодексу України, просив: 1. Зобов'язати
ОСОБА_2, бабусю та дідуся не
перешкоджати йому брати участь у
вихованні та вільному спілкуванні з
його донькою. 2. Визначити наступні
способи його участі у вихованні доньки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, особисте
спілкування: - побачення з донькою
особисто, без присутності матері,
кожної суботи з 10-00 до 20-00 годин, у тому
числі на квартирі по місту мешкання
батька, а при досягненні донькою
п'ятирічного віку залишати її на ніч до
10-00 годин наступного дня; - побачення з
донькою щовівторка та щочетверга по 3,5
(три з половиною) години, у тому числі на
квартирі по місту мешкання батька
особисто з 16-30 до 20-00 годин без
присутності матері доньки; - брати
участь, спільно з матір'ю доньки у
святкуванні святкових днів (дитячі
свята, свята у дитячому садку/школі,
Новий рік й т. п. ) ; - один раз на рік
звозити доньку на оздоровлення (море,
село і т. п. ) в присутності матері, а при
досягненні донькою семирічного віку
без присутності матері; 3. Судові
витрати покласти на Відповідача.
Додатки: 1. Квитанція про сплату
судового збору; 2. Копія Свідоцтва про
народження ОСОБА_5 Серія НОМЕР_1 3. Копія
Рішення Виконавчого комітету
Краснолуцької міської ради № 81/2 від
28.03.2013 року. 5. Акт від 30.08.2013 року про
встановлення факту відсутності за
місцем мешкання його доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає разом з мамою
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою:
АДРЕСА_3. 4. Два примірника позовної
заяви. 04.09.2013 року, підпис, ОСОБА_1
(вхідний № 13718/13-вх від 04.09.2013 року) .

17.09.2013 року представниця відповідачки
ОСОБА_2 за договором - адвокат ОСОБА_3
надала суду заперечення на позовну
заяву в порядку ст. 27 ЦПК України, в
обґрунтування якого вона навела про те,
що в провадженні Краснолуцького
міського суду Луганської області
знаходиться цивільна справа за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у
справах дітей виконавчого комітету
Краснолуцької міської ради про не
виконання рішення виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради. З
позовними вимогами, викладеними
позивачем і пред'явленими до ОСОБА_2
вона не згодна частково, виходячи з
наступного. ОСОБА_2 проживала в
цивільному шлюбі з позивачем. В період
спільного проживання народилася
донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в
даний час проживає з ОСОБА_2 за її
місцем проживання, знаходиться на її
утриманні та вихованні. Проживала
ОСОБА_2 з позивачем з 2007 року до 01.08.2010
року. Коли дитині було 9 місяців,
позивач їх вигнав з квартири. Потім, з
метою збереження сім'ї та врегулювання
сімейних відносин між ОСОБА_2 та
позивачем, вони їздили з дитиною тільки
на вихідні дні до позивача. Тобто
фактично вони з дитиною не проживали
спільно з позивачем, оскільки з липня
2012 року, як відповідачка вже вказувала,
вони їздили на вихідні дні в спільно
придбану квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_4. Весь цей період
період ОСОБА_2 з дитиною проживала у
своєї мами за адресою: АДРЕСА_3. В жовтні
2012 року та в січні 2013 року (2 тижні) також
було сумісне спілкування. Після чого, з
січня 2013 року вони остаточно перестали
спілкуватися між собою. Тому за такий
короткий період спілкування позивача з
дитиною, він не міг у повному обсязі
вивчити, що дитині на даному етапі
розвитку необхідно, наприклад, як з нею
поводитися, як її нагодувати, змінити
їй білизну, вкласти спати тощо, тобто
провести всі необхідні дії щодо дитини.
І більше того, за таке нетривале
спільне проживання з позивачем і з
урахуванням вікових критеріїв дитини,
то, що донька маленька, що вона ще не
встигла звикнути до свого батька в
такому обсязі, щоб вільно з ним
спілкуватися, знаходитися в довірчих
відносинах, в таких, як дитина
знаходиться з нею. По суті заявлених
позовних вимог позивачем вона хоче
пояснити, що спочатку, предметом спору
по вищевказаній цивільній справі є не
виконання рішення виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради №
81/2 від 28.03.2013 року. Однак, в резолютивній
частині позову вказані інші позовні
вимоги, зокрема зобов'язати ОСОБА_2 ,
бабусю, дідуся не перешкоджати
позивачеві брати участь у вихованні та
вільному спілкуванні з донькою. Далі в
переліку позовних вимог зазначено, що
позивач просить визначити способи його
участі у вихованні доньки, а саме:
особисте спілкування, яке виражається
в побаченнях з донькою особисто без
присутності матері, щосуботи з 10 години
00 хвилин до 20 години 00 хвилин, в тому
числі на квартирі за місцем проживання
батька, а при досягненні донькою 5 років
залишати її на ніч до 10 години 00 хвилин
наступного дня; побачення з донькою
кожен вівторок і четвер по 3,5 години, в
тому числі в квартирі за місцем
проживання батька особисто з 16 години 30
хвилин до 20 години 00 хвилин без
присутності матері доньки; брати
участь спільно з матір'ю доньки у
святкуванні святкових днів (дитячі
свята, свята в дитячому садку, школі,
Новому році тощо) ; один раз возити
доньку на оздоровлення (море, село тощо)
в присутності матері, а при досягненні
донькою 7 років без присутності матері.
Тому вона хоче зауважити наступне. А
саме: те, що позивачем предмет спору в
резолютивній (прохальній) частині
позову - про не виконання рішення
виконавчого комітету Краснолуцької
міської ради № 81/2 від 28.03.2013 року - не
вказаний взагалі. Більш того, позивачем
вказані зовсім інші вище перераховані
позовні вимоги, до складу яких не
входить предмет спору. Також він
просить суд зобов'язати бабусю та
дідуся не перешкоджати спілкуванню з
дитиною, при цьому не зазначає
прізвище, ім'я, по батькові зазначених
осіб. Також позивач не вказує даних
осіб, як учасників по справі, вони не
мають правового статусу, так як позивач
не притягує їх як відповідачів, отже,
позивач не має процесуальних прав
пред'являти до них будь-які позовні
вимоги при розгляді даної цивільної
справи. Пред'явленими позовними
вимогами позивач вийшов за рамки
пред'явленого предмета спору - не
виконання рішення виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради.
Більш того, не зрозуміло, що позивач
просить суд - виконати рішення органу
місцевого самоврядування або
пред'являє вимоги, в яких просить
визначити способи його участі у
вихованні дитини. Рішення виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради є
чинним рішенням, воно не скасовано, не
визнане недійсним тощо. Тобто в рішенні
виконавчого комітету Краснолуцької
міської ради і в тих вимогах, за якими
позивач просить суд ухвалити рішення є
істотні розбіжності, тобто вимоги в
двох процесуальних документах
абсолютно різні та не мають нічого
спільного між собою. Якщо в рішенні
виконавчого комітету Краснолуцької
міської ради зазначено, що для
громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
встановлений порядок його участі у
вихованні та спілкуванні з малолітньої
донькою - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щосуботи
з 10 години 00 хвилин до 14 години 00 хвилин,
кожен вівторок та четвер з 18 години 30
хвилин до 20 години 30 хвилин на
території матері або батька, в
присутності матері. Також зазначено,
щоб ОСОБА_2 перешкоджала спілкуванню
батька з малолітньою донькою - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. В позовних же вимогах
позивач вказує інші вимоги, які не
збігаються з рішенням виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради,
оскільки він бажає, щоб суд визначив
йому способи, при цьому, як вона вже
пояснювала, рішення виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради є
чинним, має законну силу. Вона розуміє,
що позивач не згодний з рішенням
виконавчого комітету Краснолуцької
міськради, що підтверджується тим
фактом, що в позові позивач просить
зовсім інше. І при цьому просить
виконати рішення виконавчого комітету
Краснолуцької міської ради тільки в
предметі спору, не вказавши цю вимогу в
резолютивній частині позову. Хоче
замітити те, що в рішенні виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради
зазначено, щоб ОСОБА_2 не перешкоджала
спілкуванню з дитиною, проте факт того,
що вона коли-небудь перешкоджала цьому,
позивачем не доведений, точно також як
і рішенням органу місцевого
самоврядування. В рішенні виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради не
вказані обставини справи, що мають
істотне значення для розгляду питання,
відсутні будь-які докази перешкод
ОСОБА_2 у спілкуванні дитини з батьком.
Наприклад, позивач сам з 8 до 10 березня
2013 року був відсутній, також з 23 квітня
2013 року до 26 травня 2013 року його взагалі
не було, він не приходив до доньки.
Також постійно були переноси зустрічей
з четверга на п'ятницю, ОСОБА_2 не
заперечувала, всі суботи в серпні
місяці 2013 року вечорами у встановлений
час теж позивач з дитиною не гуляв. Тому
вина ОСОБА_2 в тому, що позивач сам не
приходить до доньки, відсутня. Навпаки,
ОСОБА_2 не заперечує та ніколи не
заперечувала того, щоб батько
спілкувався з дитиною, але тільки в
рамках розумної ситуації. А не в тих
рамках, які позивач вказує в позові, а
саме: те, що дитина повинна знаходитися
з ним з 10 години 00 хвилин до 20 години 00
хвилин в суботу за місцем проживання
батька, а при досягненні п'яти років
залишати дитину на ніч до 10 години 00
хвилин наступного дня. Також побачення
повинні проходити у вівторок і четвер
знову ж за місцем проживання матері без
присутності матері з 16 години 30 хвилин
до 20 години 00 хвилин. Позивач не
враховує обставини повсякденного
життя дитини та ОСОБА_2 . А саме: те, що
донька є ще маленькою, самостійно вона
ще не може виконувати природні життєві
моменти - одягнутися, роздягнутися,
переодягтися, вона соромиться, позивач
є чоловіком, донька є дівчинкою, вона не
спілкується з позивачем так тісно, щоб
він зміг повноцінно здійснити догляд
за дитиною, нагодувати її, викупати,
переодягнути тощо. Всі ці функції
завжди виконувала та виконує ОСОБА_2, як
мати, як жінка, донька її не соромиться,
почуває себе вільно, не скуто, тобто в
звичайному життєвому ритмі, завжди
повідомляє її про те, що її хвилює. З
позивачем донька може відчувати
дискомфорт. Донька вибаглива до їжі,
примхлива дівчинка, з нею треба
знаходити спільну мову, а не брати
ремінь, як колись був такий факт у
позивача щодо доньки. Дитина його
злякалася та тепер відчуває боязнь до
нього. Донька ніколи не скаже
позивачеві, що вона хоче в туалет або
їсти, або її треба викупати або вкласти
спати тощо. Завжди ці функції
виконувалися та виконуються ОСОБА_2
Дитина на даний момент не може
перебувати без присутності ОСОБА_2
будь-де з будь-ким, навіть на малий
проміжок часу. Їй треба щоб мама була
поруч постійно, тоді вона себе почуває
добре, спокійно та впевнено. Або щоб з
нею перебувала мама ОСОБА_2 , бабуся
дитини. Був такий випадок, коли позивач
взяв ремінь для застосування його до
доньки, після чого донька його
побоюється й до теперішнього часу. Тому
донька не буде знаходиться з позивачем
наодинці, без присутності ОСОБА_2 . І до
якого періоду часу це буде
відбувається ОСОБА_2 невідомо, тобто
коли донька стане повністю
самостійною, вона думає про це говорити
ще рано, оскільки кожна дитина
розвивається індивідуально в силу
своїх фізичних і розумових здібностей,
а також зовнішніх факторів (побут,
оточення тощо) , які впливають на
розвиток дитини в цілому. Тому те, що
позивач просить, щоб суд виніс рішення,
яким залишати доньку з ним наодинці,
без присутності ОСОБА_2 і на ніч по
досягненню 5-ти річного віку, вона
вважає недоцільним, більше того
аморальним по відношенню до дитини та
до суспільства загалом. Тому в силу
свого віку та розвитку дитина не може
самостійно виконувати життєво важливі
природні функції із забезпечення своєї
життєдіяльності в тому обсязі, який
необхідний і на тому рівні, який
передбачений для нормальної
життєдіяльності доньки. Якби позивач
дійсно бажав би взяти участь у гідному
вихованні доньки, а не з'ясовувати
будь-яким способом, у тому числі й через
дитину, з ОСОБА_2 особисті стосунки, що
відбувається постійно, в результаті
чого утворюються сварки при дитині, що
негативно позначається на дочці, то
звернувся б до фахівців за
консультацією щодо виховання дітей,
які могли дати йому роз'яснення, на
якому етапі розвитку дитини, дитина
може бути не самостійною, частково
самостійною та повністю самостійною, а
також інші моменти життя дитини
замість того, щоб постійно бути
ініціатором скандалів. Також позивач
не враховує факт того, що вона є
працюючою людиною, і в будні дні вранці
йде на роботу та приходить з роботи
ввечері. Після чого їй треба займатися
донькою, приготувати їжу, нагодувати
доньку, випрати, прибрати, здійснити
санітарно-гігієнічні заходи та інші
життєво важливі дії щодо доньки та до
себе. Позивач не враховує, що у дитини
існує певний режим життєдіяльності,
хоча б те, що дитина вдень повинна
відпочивати, у доньки в графіку є сонна
година. І те ,що гуляти з дитиною до 20
години 00 хвилин - це вже пізно, оскільки
це час, коли дитина готується до
нічного сну, слухає казки тощо. Також
вважає, що необхідно вказати, що
позивач виплачує аліменти на її
користь на утримання доньки в розмірі
350 грн. щомісяця, що підтверджується
квитанціями (копії додаються) . Позивач
вважає, що дана грошова сума на
утримання доньки є суттєвою та
достатньою для нормального
забезпечення дитини. І той факт, що
побачення з дитиною мають бути без
присутності матері тільки з батьком,
наводить на недоцільність такої вимоги
з боку позивача, як батька. Їй
незрозуміла мета такої вимоги, якщо
вимоги стосуються малолітньої дитини,
виникає питання, чому мати не повинна
бути присутньою при побаченнях
малолітньої доньки та батька. Вважає
дану вимогу незаконною, оскільки
порушуються законні інтереси, в першу
чергу, доньки та її з боку позивача.
Вона зобов'язана знати, що відбувається
під час спілкування батька з дитиною,
більше того, контролювати той момент,
щоб спілкування батька з дитиною
жодним чином негативно не позначалося
на її психологічному й емоційному
розвитку як в даний час, так і в
майбутньому. Позивач не думає про те, що
у дитини можуть виникнути комплекси по
відношенню до когось або до чогось, і
небажання спілкування як з батьком, так
і з навколишніми людьми загалом й інше.
При цьому позивач враховує тільки свої
інтереси всупереч інтересам дитини. Не
враховує позивач й її інтереси по
відношенню до дитини, а також інші
обставини по справі, задовольняючи
лише свої цілі в цій справі. В позові
також зазначено вимогу про те, щоб
брати участь спільно з нею у
святкуванні святкових днів (дитячі
свята, свята в дитячому садку, школі,
Новий рік) . Вона вважає, що дана вимога
виключає саме себе, оскільки дитина ні
в садок, ні в школу не ходить. Новий рік -
це сімейне свято. А з урахуванням того,
що сім'я у них з позивачем відсутня, то у
них просто не може бути святкування
спільних дитячих свят. Що стосується
вимоги з оздоровлення дитини один раз
на рік, то вона й сама може оздоровити
доньку. Більше того, позивач не вказує
строки вивезення дитини, в якому віці, в
присутності матері, без присутності. Їй
не до кінця зрозумілі вимоги в цій
частині з боку позивача. З приводу
судових витрат, вона вважає можливим
просити суд відмовити позивачу за
недоведеністю її вини в ситуації, що
склалася, оскільки позивач сам не бажає
виконувати рішення виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради,
подає до суду позови, висуває вимоги,
замість того, щоб приходити та гуляти з
донькою у встановлений місцевими
органами час, позивач постійно з'ясовує
з нею якісь особисті стосунки. Після
чого дитина плаче, засмучується,
оскільки позивач без скандалів жити не
може, влаштовує провокаційні ситуації,
не звертаючи уваги на те, що донька
болісно реагує на події. Її доводи
можуть підтвердити свідки, яких у разі
необхідності вона буде просити суд
викликати в судове засідання для дачі
пояснень по суті заявлених позовних
вимог, для встановлення істини у справі
та правильного вирішення питання по
суті. У зв'язку з вищевикладеним, вона
просить суд позовні вимоги позивача
задовольнити частково з урахуванням
рішення виконавчого комітету
Краснолуцької міської ради № 81/2 від
28.03.2013 року, визначивши позивачу
порядок його участі у вихованні та
спілкуванні з малолітньою донькою -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 щосуботи з 11 години
00 хвилин до 14 години 00 хвилин на вільній
території, у присутності її, як матері
дитини. В іншій частині заявленого
позивачем - відмовити за
необґрунтованістю. Додаток: копія
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю № 4456 від 15.08.2012
року; договір про надання юридичних
послуг від 16.09.2013 року; копії квитанцій
про сплату аліментів; копія
виконавчого листа; копія супровідного
листа. 17.09.2013 року, адвокат в інтересах
ОСОБА_2 , підпис, ОСОБА_3 (вхідний №
14458/13-вх від 17.092013 року) .

07.11.2013 року позивач ОСОБА_1 надав суду
клопотання, в якому він вказав про те,
що в проваджені Краснолуцького
міського суду знаходиться справа №
413/5763/13ц за позивом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Третя особа: Служба у справах дітей
Виконавчого комітету Краснолуцької
міської ради. У зв'язку з обставинами
які виникли у Позивача стосовно
розкладу робочого графіку, він просив
Суд змінити його позивні вимоги які
вказані в частині 2 (другой) позову на
наступні: 2. Визначити наступні способи
його участі у вихованні доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, особисте спілкування: -
побачення з донькою особисто, без
присутності матері, кожної неділі з 10-00
до 20-00 годин, у тому числі на квартирі по
місту мешкання батька, а при досягненні
донькою п'ятирічного віку залишати її
на ніч до 10-00 годин наступного дня; -
побачення з донькою щовівторка та
щочетверга по 3,5 (три з половиною)
години, у тому числі на квартирі по
місту мешкання батька особисто з 10-00 до
13-30 годин, або з 16-30 до 20-00 годин без
присутності матері доньки; Інші
позовні вимоги пункту 1, пункту 2 (абз. 3,
4) та пункту 3 вважати не змінними. 07.11.2013
року, позивач, підпис, ОСОБА_1 (вхідний №
17627/13-вх від 07.11.2013 року) .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав свої позовні вимоги з
урахуванням уточнення та пояснив суду
про те, що протягом всього судового
слухання відповідачка та її
представниця намагалися говорити про
що завгодно, тільки не по суті
розглянутої судом справи.
Відповідачкою як особисто, так і в
своїх запереченнях суду давала
недостовірну, а часом і неправдиву
інформацію щодо аліментів на утримання
дитини, їхньої спільної з
відповідачкою дочкою, спілкування та
проживання, що дало відповідачці право
стверджувати про неспроможність
батька дитини в особистому спілкуванні
з нею та в її вихованні. Відповідачка
очевидно забула або навмисно не дала
суду свідчення про те, що з моменту
народження дочки та впродовж дев'яти
місяців він, як батько дитини, щодня, а
часом і цілодобово брав участь у всіх
процедурах по догляду за дитиною. Що
після сімейної сварки в серпні 2010 року
вони весною 2011 відновили відносини,
проводили час у вихідні дні та по
буднях після роботи мами дочки
протягом усього року, а також брали
участь у спільному відпочинку. Що їхнє
спільне проживання проходило з травня
2012 року й до лютого 2013 року, а не так як
вказує відповідачка: в жовтні 2012 року
та в січні 2013 року по одному тижню, що
перед кожним приїздом мами та їхньої
дочки в період травня 2012 року до лютого
2013 року він особисто готував весь
асортимент меню як для них, так і для
дитини, створював в квартирі тепло,
порядок і затишок. Крім того, комісією у
справах дітей виконкому (третя особа в
суді) , яка представляє інтереси дитини,
надано документи на момент прийняття
комісією у справах дітей постанови про
час та про спосіб участі в спілкуванні
та вихованні батька з малолітньою
дитиною, які говорять про те, що батько
дитини прописаний, проживає і має
власність за тією адресою, де хоче
зустрічатися та спілкуватися зі своєю
дочкою особисто та безперешкодно, що
він має хороші житлові умови для
проведення часу з дочкою, про що
свідчать акти обстеження, що він має
досить задовільну побутову
характеристику, яка вказує на його
особисті та ділові якості, а також
свідоцтво про те, що він не є алко- та
наркозалежною людиною та не перебуває
на психоневрологічному обліку. В
період спільного проживання та
спілкування, а також спілкування після
розриву відносин з відповідачкою,
дочка ніколи ні в чому не соромилася
батька, завжди були довірчі відносини.
На всіх прогулянках дочці було цікаво з
ним. Відповідачка це бачила та робила
все для того, щоб зменшити час
проводження дочки з батьком. З вересня
2013 року нею були виключені його
зустрічі з дочкою у вівторок та четвер
з 18 години 30 хвилин до 20 години 30 хвилин.
Всі його прохання про перенесення часу
на ранній строк натикалися на "глуху
стіну небажання" вирішити проблему
мирним шляхом. "Я для тебе робити нічого
не буду. А дитину без мене тобі ніхто не
дасть" . В суботу замість чотирьох годин
передбачених тим же рішенням виконкому
за № 81/2 від 28.03.2013 року їхнє проведення
часу обмежувалося 1-1,5 годинами. На це
впливали ранні вечірні сутінки, втома
або поганий настрій відповідачки,
робота відповідачки у вихідні дні,
погодні умови тощо, наслідком чого були
сварки та з'ясування відносин при
дитині, хоча представниця комісії у
справах дітей (третя особа в суді)
пояснила суду у своєму виступі про те,
що рішення виконкому за № 81/2 від 28.03.2013
року було винесено виключно на
прохання відповідачки, де вона
особисто вказала час і спосіб участі
батька у вихованні та спілкуванні з
дитиною. Твердження відповідачки, а
також представниці третьої особи про
те, що дитина в 4,5 року є ще маленькою та
не самостійною для того, щоб
зустрічатися з батьком особисто без
присутності мами, є аморальним, він
вважає абсурдним і не спроможним,
таким, що ущемлюють права та обов'язки
як батька щодо дитини, так і інтереси,
права і обов'язки дитини щодо батька,
який проживає окремо, передбачені ст.
ст. 142, 157, ч. 2 ст. 155 СК України. Діти в
цьому віці самостійно приймають їжу,
одягаються та роздягаються не без
допомоги батьків, справляють свої
фізіологічні потреби, вміють рахувати,
писати та читати. Сторона відповідачки,
а також сама відповідачка розуміють, що
з моменту народження мати та батько
дитини мають рівні права й обов'язки
щодо малолітнього дитини, навіть якщо
вони живуть окремо. Поняття та вік
малолітньої дитини визначається ч. 2 ст.
6 СК України, тобто до 14 років. У свою
чергу відповідачка не змогла повною
мірою пояснити суду в якому віці
малолітня дитина може бути не
самостійною, частково самостійною та
повністю самостійною, а також що
значить вільна територія для зустрічей
батька з дитиною. Він вважає абсурдним
твердження представниці відповідачки
про те, що для нього ще не настали факти
перешкод з боку третіх осіб (бабусі
дочки) , спільної участі з мамою в
дитячих святах, святах в дитячому
садку, школі , оздоровленні дитини в
літній період, хоча всі ці факти
позначені в ст. 150 СК України, і чекати
їх настання немає ніякої необхідності.
Дана норма закону зобов'язує батьків їх
виконувати, а він як батько дитини хоче
ці норми за собою закріпити, до
досягнення дочкою неповнолітнього
віку, на що має повне законне право.
Далі, відповідачка в своїх
запереченнях, посилаючись на рішення
виконкому, просить суд визначити йому
зустрічі з дочкою з 11 години 00 хвилин до
14 години 00 хвилин щосуботи замість 10
години 00 хвилин до 14 години 00 хвилин,
пояснюючи це тим, що дитина ще в цей час
спить, в іншому відмовити за
необґрунтованістю. Більш вагомої
причини для відстоювання своєї
позиції, яка явно не в інтересах дитини
відповідачці знайти не вдалося. Крім
того, в судовому засіданні вони
побачили упереджене ставлення
відповідачки, а також неадекватність
своїх суджень та вчинків щодо батька
дитини, членів комісії у справах дітей,
Рішенню виконкому, яке зобов'язує
відповідачку його виконувати, що
призвело до грубого та неодноразового
порушення вимог п. 2 ст. 158 СК України, а
також до порушення вимог усіх статей СК
України, які відносяться до участі в
спілкуванні та вихованні батька
дитини, який проживає окремо, що явно не
в інтересах дитини. Більш того,
відповідачка визнала два факти
порушення нею рішення виконкому № 81/2
від 28.03.2013 року за актами відмови, які
знаходяться у справі. Вважає, що іншим
фактам порушення відповідачкою
вищезазначеного рішення виконкому суд
дасть належну та передбачену законом
оцінку. Відповідно до вищевикладеного,
він вважає, що відповідачка
неодноразово, усвідомлено, розуміючи
протиправний характер своїх дій,
порушила вимоги рішення виконкому № 81/2
від 28.03.2013 року, відповідно до якого
йому було визначено час і спосіб його
участі в спілкуванні та вихованні
дитини, а також ст. 142 СК України, яка
захищає інтереси дитини по відношенню
до своїх батьків. Відповідно до ч. 8 ст. 7
СК України, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини, регулювання сімейних відносин
має здійснюватися з максимально
можливим урахуванням інтересів дитини,
а при вирішенні спору щодо участі у
вихованні, порядку, часу та способу при
зустрічах з дитиною того з батьків, хто
проживає окремо від дитини, судом мають
враховуватися перш інтереси дитини.
Він також, як і мати їхньої дитини,
любить свою дочку, хоче бачити її,
спілкуватися з нею особисто, на що має
повне право, брати участь у її
вихованні та розвитку її здібностей,
становленні її в суспільстві як
особистості. Спілкування дочки з
батьком також важливо як і з матір'ю, а
може навіть в чомусь і важливіше, але не
по 1,5 години на тиждень у кращому
випадку, як це відбувається останнім
часом. Щоб на їхні зустрічі та
спілкування не впливали ранні вечірні
сутінки, втома, небажання або поганий
настрій відповідачки, робота
відповідачки у вихідні дні, погодні
умови тощо. Він вважає, що своїми
зміненими позовними вимогами він
жодною мірою не утискає інтереси
дитини як по відношенню до нього
самого, так і по відношенні до її
матері. Враховуючи вищевикладене та
керуючись ст. ст. 141, 142, 150, 157, ч. 2 ст. 155, 259
СК України, ст. ст. 3, 15, 16, 34 - 36, 118, 119 ЦПК
України, він просив визнати
неодноразове, усвідомлене порушення
відповідачкою вимог рішення виконкому
№ 81/2 від 28.03.2013 року, відповідно до
якого йому було визначено час і спосіб
його участі в спілкуванні та вихованні
дитини, задовольнити заявлені ним
змінені позовні вимоги відносно його
участі в спілкуванні та вихованні
дитини з урахуванням зазначеного
способу і часу, а також раніше поданих
прохань. Судові витрати покласти на
відповідачку.

У судовому засіданні відповідачка
ОСОБА_2 позов визнала частково та
пояснила суду про те, що з позивачем
вони прожили спільно не до вересня 2010
року, як позивач зазначає в позовній
заяві, а конкретно до 01.08.2010 року. Саме в
цей день позивач вигнав її з дитиною на
вулицю, сказав щоб до вечора не було
їхніх речей в квартирі, її батьки
намагалися їх захистити, він вигнав і
їх, а речі свої вона виносила їм на
сходовий майданчик. Після чого позивач
бачив дитину за своїм бажанням, вона
відразу вирішила й її батьки
погодилися, що як би там не було, а
дитина повинна знати свого батька.
Утримувала дитину повністю вона,
батьки допомагали, на аліменти вона
тоді не подавала, позивач максимум
купував подарунки на Новий рік, 8
березня і день народження. Відповідно,
дочку їхню виховали дідусь, бабуся та
вона, вона не сприймає позивача як
члена сім'ї, дочка навіть на
прогулянках часто називає його дідом,
бо її тато виростив дочку, виконав
функції батька, і позивача вона не
сприймає як людину, якій можна
повідомити про свої потреби і так далі,
дочка просто звикла, що він іноді гуляє
з нею і все. В квітні 2012 року вони
спільно придбали квартиру. До того часу
позивач наполягав, що все-таки дитина
повинна жити та виховуватися в
повноцінній сім'ї, вона теж хотіла, щоб
дочка їхня нічим обділена не була.
Продавці: ОСОБА_9 з'їхали в травні та
дійсно в травні вони їздили з ОСОБА_5
познайомитися з сусідами, але після
цього вони приводили квартиру в
порядок і вперше поїхали туди на
вихідні в червні. ОСОБА_5 не хотіла, вона
намагалася її привчити, але оскільки
квартира знаходиться в АДРЕСА_5, її
робочий день до 18 години 00 хвилин,
міським транспортом не має можливості
їй їхати на 4 мікрорайон, забирати
дитину й їхати з нею на АДРЕСА_5 кожен
день. Машину позивач купувати
відмовлявся, а з її батьками нормальні
відносини він, як обіцяв, не налагодив.
І цього разу вони були проти, оскільки
не вірили, що людина, яка вигнала
дитину, може в такому віці змінитися, і
тепер вона бачить як вони були праві.
Таким чином, влітку 2012 року вони з
дитиною на вихідні їздили на квартиру,
де з позивачем спільно проживали ці 1,5 -
2 дні, періодично за бажанням він
приходив серед тижня ввечері гуляти з
ОСОБА_5. Питання одягти, взути дитину по
колишньому були на ній. Мало того,
ОСОБА_5 дитина чутлива, вона вимагає до
себе багато уваги, вона примхлива в їжі,
позивач розуміти дитину не навчився,
він відразу кричить, в підсумку
загрожував їй ременем. Прийшли
наступні вихідні їхати, у дитини
істерика, вона не хотіла їхати, стала
його боятися. Приїжджають, вона каже,
пограйте ж удвох, щоб вони якось почали
звикати до спільного проживання. Але
тільки вийде в сусідню кімнату, чує, що
ОСОБА_5 вже сама, позивач побіг курити
на балкон, це в квартирі з дитиною,
залишивши її з телевізором, в кімнаті
купа розеток і небезпечних предметів.
Восени 16.10.2012 року ОСОБА_5 на день
народження захворіла. Позивач з'явився
до неї на роботу з сумкою, ну говорить
він тоді поїхав, до своїх до Росії, на
день залишився. На 17 число вранці вони
звозили її до лікаря та виїхав таки, на
тиждень. Не телефонував навіть на
вихідних, дитину як зазвичай лікувала
вона та батьки, ніхто навіть не
зателефонував дізнатися як взагалі
ОСОБА_5, подарунок на день народження
відсутній. Після того як вона почала
обурюватися таким станом речей,
позивач в грудні 2012 року розповів їй що
ось він не може знайти собі гідну
роботу, тому працювати повинна вона, а
він буде з ОСОБА_5. Вона йому пояснила,
що з ОСОБА_5 є кому бути, а заробляти
гроші в загальному то повинен чоловік,
на що почула, що раз так, то між ними
загальна тільки квартира. На Новий рік
тим не менше вони приїхали, за Різдво
мови не було, і ОСОБА_5 захворіла на
початку січня, лікувала дочку вона
знову сама, тато зайвий раз не
зателефонував. Після чого перед своїм
днем народження 12.02.2013 року позивач
влаштував скандал при дитині, вони з
ОСОБА_5 виїхали, 11.02.2013 року ніхто не
телефонував. 12.02.2013 року зателефонувала
вона для того, щоб привітати та
з'ясувати як відзначати. Почула що це не
її справа, про дитину теж ніхто не
згадав. У підсумку вона чітко
зрозуміла, що ні вона, ні дитина
позивачеві не потрібні, ніякої
повноцінної сім'ї для дитини не буде.
Вона подала на аліменти для того, щоб
позивач хоч якось брав участь в
утриманні дочки. В період з 12.02.2013 року
до кінця лютого, поки позивачеві не
зателефонували з суду і не повідомили
про слухання справи про аліменти він
взагалі не з'являвся, не телефонував,
дитиною не цікавився. Як тільки
дізнався про аліменти, то на неї
посипалася маса погроз і образ з
вимогами забрати заяву на аліменти,
причому не було мови, щоб домовитися
про якусь то суму, а тільки загрози та
намагання зганьбити її на все місто, і
що роботу вона втратить, хоча позивач,
слава Богу, ніякого відношення до її
роботи не має, і що він подасть на
комісію у виконком, що в підсумку і
зробив. Юриста їй порадили ОСОБА_11 . Так
вийшло, що мабуть вони не зрозуміли
один одного. ОСОБА_11 сильно
налаштований на захист прав батьків, а
вона не настільки досвідчена в
юридичних питаннях. Хоча в будь-якому
випадку чисто логічно зрозуміло що в
осінньо-зимовий період гуляти ввечері
з дитиною нереально. Також зрозуміло,
що якщо й прописано з 10 години 00 хвилин,
але це дитина, а не робот, то загралася,
то ще щось. А позивач приймає рішення
виконкому буквально. Речі з квартири
вона забирала в присутності батька, за
його вимогою, ключів немає в неї, аж в
червні місяці, оскільки до кінця травня
позивач був відсутній. Далі влітку 2013
року вона виконувала рішення виконкому
і навіть більше, ще були прогулянки
ввечері в суботу, хоча вони не
прописані, якщо йому треба було вони
переносили дні, вона просто не
перешкоджала спілкуванню батька з
дитиною. Позивач періодично в
присутності дочки влаштовував
скандали на різну тематику, вона
терпіла, просто тому, що знала, що скоро
він перестане гуляти з ними. ОСОБА_5
йому не потрібна, масу негативу на її
адресу на все місто він тож вилив, і в
силу його непостійного характеру йому
зображати зразкового батька скоро
набридне, тим більше, що він приватно
почав відвідувати пивні заклади
близько "Титаніка" в компанії різних
жінок. Що стосується оздоровлення
дитини, то в одну з субот він сказав
ОСОБА_5 про те, що йому треба терміново
виїхати, вони з нею пішли гуляти та
добре, що вона відвернула дочку вчасно,
оскільки позивач близько "Титаніка" на
літньому майданчику за столиком сидів
з чоловіком та 2 жінками. Вона попросила
по можливості вибирати місця для
розваг так, щоб дитина поки не побачила,
на що позивач заявив про те, що це він
"вирішував питання" про путівки для них
з ОСОБА_5. Природно їхати з ним по якимсь
путівками вона відмовилася. Більше у
нього пропозицій з приводу
оздоровлення дитини не було. В серпні
2013 року вечорами в суботу він з ними не
гуляв, і нарешті 24.08.2013 року він їй
зателефонував зранку і сказав, що не
зможе ні 24.08.2013 року, ні 25.08.2013 року, на
день шахтаря гуляти, і взагалі хоче все
суботи перенести на понеділок. Вона
уточнила, тобто скоро осінь і він
гуляти перестане взагалі, на що чіткої
відповіді не отримала. Вони якраз
збирали речі, він поклав трубку. Вона не
встигла сказати, не збагнула відразу що
в понеділок їх вже не буде, вирішила
зателефонувати потім. Набирала, він був
зайнятий, ну свята. 26.08.2013 року позивач
зателефонував їй з питанням у скульки
вони виходять. Вона сказала, що вони на
морі. У відповідь почула масу
нецензурних виразів, отримала sms з ними
ж, може пред'явити і там же є фрази "на
море холод". Таким чином позивач знав,
що з 26.08.2013 року вона на морі з дитиною.
Після образ і відмови вибачитися у неї
природно не виникало бажання
присвячувати його в якісь подробиці, де
вони і як вони. У четвер 29.08.2013 року він
почав телефонувати на мобільний
телефон її мами. Вона йому
передзвонила, він почав ставити дурні
питання де вони є, він ось стоїть під
квартирою, тут темно. Потім вона вже
зрозуміла, що це він перед свідками
зображував своє незнання ситуації,
мало того вона потім до кінця
відпустки, ще переживала як би квартиру
після їх походів не пограбували. З моря
вона приїхала хвора, а не ОСОБА_5.
Відповідно з цієї причини 07.09.2013 року
вони не гуляли, але позивач і не
приходив. Він просто звідкись
зателефонував і все. Почалося
нескінченне нервування, помста за її
"морський вчинок" . Так позивач називає
те, що вона оздоровила дитину, і головне
він вимагає, щоб вона вибачилась перед
ним за це. 12.09.2013 року ввечері біля
під'їзду він був з двома сусідками з
АДРЕСА_5. При них образив її як хотів.
Вона звернулася із заявою в міліцію,
оскільки не вважає, що хтось би то не
був, а тим більше така особа як позивач,
може її в присутності або без
присутності когось ображати. Увесь
вересень тривав нескінчений тиск, мало
того один зі свідків ОСОБА_7 живе в
їхньому будинку. Позивач зателефонував
їй на роботу, кричав, що її тато напав на
свідка. Вона сказала татові, той
рознервувався, а нервувати йому не
можна. Тато казав, що взагалі не чіпав
його, просто він привітався з ОСОБА_7. Її
тато був абсолютно неконфліктною
людиною, просто позивач постійно
намагався тиснути морально не тільки
на неї, а й на батьків, знаючи прекрасно
вони кохають ОСОБА_5. 28.09.2013 року вони
змогли вийти погуляти з ОСОБА_5, позивач
прийшов до дитини з порожніми руками.
Вона була просто в шоці. В жовтні 2013
року всі вівторки і четверги позивач не
приходив. 05.10.2013 року йшов дощ, вони не
ходили гуляти. 12.10.2013 року та 16.10.2013 року
вона була в офіційному відрядженні в м.
Луганськ, може надати копії наказів,
якщо треба. 19.10.2013 року в кафе "Казка"
разом з хресним ОСОБА_5 та його сім'єю.
Вони кілька годин провели там,
святкували день народження ОСОБА_5. До
речі для порівняння на 8 березня бабуся
та дідусь купили дитині велосипед за 800
грн , на день народження - шубу
натуральну за 1100 грн. А ІНФОРМАЦІЯ_6 не
стало її тата, позивач зателефонував їй
разів 10. Коли вона ввечері відповіла, ні
слова про дитину, тільки претензії чому
він телефонує, а вона не бере слухавку,
і крики та розповіді про те, що він може
їй вирахувати, а коли ж помре її мама та
вона залишиться одна. Просто у людини
немає нічого святого.22.10.2013 року, 24.10.2013
року та 26.10.2013 року позивач не був, не
телефонував. 29.10.2013 року мер запросила
до себе, оскільки на 23.10.2013 року згідно
її заяви була призначена комісія у
справах неповнолітніх. Вона просила
змінити рішення виконкому в частині
конкретизації того, що час з 18 години 30
хвилин до 20 години 30 хвилин - це літній
період та прибрати слова з приводу
території зустрічей. На її територію
позивачу потрапити нереально, її
батьків він вигнав, а тата в підсумку
взагалі довів до третього інсульту, а
на його території їм не
представляється можливим їздити з
дитиною, оскільки там невідомо хто
буває, ключів у неї немає і як то
взагалі це буде не зовсім нормально в
силу ситуації, яка створилася. Вона
багато разів говорила позивачу,
виросте ОСОБА_5, захоче до нього
поїхати, вона не буде проти, але тут же
однозначно питання абсолютно не в
ОСОБА_5, а в постійному допіканні та
приниженні її. 02.11.2013 року та 05.11.2013 року
позивач не з'являвся. 07.11.2013 року після
засідання суду почав з'ясовувати, чи
приходити йому гуляти з дитиною, на
публіку грати. 09.11.2013 року суботу
переніс на 10.11.2013 року на неділю, вона
пішла назустріч. 16.11.2013 року та 23.11.2013
року в суботу вони гуляли, причому
23.11.2013 року це було після ОСОБА_5
застуди, позивач прийшов і приніс
дитині кульочок гарбузового насіння.
Вона не знає навіщо, мабуть думки про
вітаміни не виникло. З приводу
висловлених їй претензій (29.10.2013 року у
мера) про те, що позивач не знає куди ж
вона діває одержувані 350 грн. аліментів,
вона почала збирати хоча б деякі чеки і
може пред'явити при необхідності, хоча
спочатку й прописано в рішенні, що це
всього лише третина необхідного
пожиточним мінімуму на дитину. Хоче
сказати позивачу, що є суд людський, а є
Божий, і її совість перед дитиною й її
батьками абсолютно чиста, вони для
дочки робили та роблять все
максимально можливе, якщо треба, суд
може прийти та подивитися, як і чим
забезпечена дитина, які в неї іграшки
та речі, як вона розвинена, навіть в
шахи давно дід навчив її грати. Дитина
вже знає як фігури розставити
правильно, як ходити, вона на 1,5 - 2 роки
випереджає свій вік з розвитку і
позивач ніякого відношення до цього не
має.

У судовому засіданні представник
відповідачки ОСОБА_2 за договором -
адвокат ОСОБА_3 позов визнала частково,
дала пояснення, аналогічні викладеним
відповідачкою в запереченні проти
позову, та просила суд ухвалити
рішення, яким позовні вимоги позивача
задовольнити частково з урахуванням
рішення виконавчого комітету
Краснолуцької міської ради № 81/2 від
28.03.2013 року, визначивши позивачу
порядок його участі у вихованні та
спілкуванні з малолітньою донькою -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 щосуботи з 11 години
00 хвилин до 14 години 00 хвилин на вільній
території, у присутності її, як матері
дитини. В іншій частині заявленого
позивачем - відмовити за
необґрунтованістю.

У судовому засіданні представниця
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідачки: головний
спеціаліст служби у справах дітей
виконавчого комітету Краснолуцької
міської ради Гуцева Олена Юріївна
просила ухвалити рішення на розсуд
суду.

Із змісту постанови комісії з питань
захисту прав дітей при виконавчому
комітеті Краснолуцької міської ради
від 20.03.2013 року вбачається, що
розглянуто заяву громадянина ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою:
АДРЕСА_4, про встановлення часу та
порядку участі у вихованні малолітньої
дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В процесі
вивчення документів, а також
проведення індивідуальних бесід було
встановлено, що малолітня ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою:
АДРЕСА_3, з матір'ю, громадянкою ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_5, дідом і бабою, які беруть
участь у вихованні дитини. ОСОБА_1 в
офіційному шлюбі з ОСОБА_2 не
знаходиться, і на теперішній час
спільно не проживають. Дитина не
організована. Батько дитини,
громадянин ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, працює
директором ПП "Пласт" . Згідно побутовій
характеристиці громадянин ОСОБА_1 за
місцем проживання характеризується
позитивно. Згідно довідці з місця
проживання від 05.03.2013 року, в даний час
за адресою: АДРЕСА_4, проживає один. За
інформацією
амбулаторно-поліклінічного
психіатрично-наркологічного
відділення МЛ "Княгинівська" ОСОБА_1 у
лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра
на обліку не перебуває. За місцем
проживання ОСОБА_1 має задовільні
житлово-побутові умови, про що свідчить
акт обстеження умов проживання,
складений головою будинкового
комітету від 13.03.2013 року. В квартирі
проведений капітальний ремонт, є
побутова техніка, індивідуальне
опалення, є всі необхідні умови для
нормального проживання, розвитку
малолітньої дитини. Громадянин ОСОБА_1
висловив бажання спілкуватися з дочкою
за адресою: АДРЕСА_4, щосуботи з 11 години
00 хвилин до 20 години 00 хвилин, кожні
вівторок і четвер в зимовий час з 10
години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин, в
літній час з 17 години 00 хвилин до 20
години 30 хвилин, в присутності матері, в
силу малолітнього віку дочки та
великої прихильності до матері. Брати
участь в оздоровленні дочки - 1 раз рік
(кількість днів за погодженням з
матір'ю дитини) . При досягненні дочкою
5-річного віку, залишати її на ніч.
Громадянка ОСОБА_2 пояснила, що розуміє
вимоги Сімейного кодексу України про
те, що батьки мають рівні права і
обов'язки з виховання та утримання
дитини, з цієї причини ніколи не
перешкоджала спілкуванню батька з
дитиною. Однак, громадянка ОСОБА_2
заявила про те, що не згодна з часом
спілкування батька і дитини щосуботи з
11 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин у
зв'язку з тим, що у дитини сформувався
певний режим дня, порушення якого,
зокрема відсутність денного сну, може
негативно позначитися на емоційному
стані дитини, а вважає доцільним час
спілкування батька з дитиною - з 10
години 00 хвилин до 14 години 00 хвилин.
Спілкування батька з дитиною у
вівторок і четвер у вказаний ОСОБА_1
час, громадянка ОСОБА_2 також не
сприймає, у зв'язку з своєю зайнятістю
на роботі до 18 годин 00 хвилин. Також
батькам дитини роз'яснені положення ст.
ст. 153, 157, 158 СК України. Виходячи з
вищевикладеного, з метою соціального
захисту малолітньої дитини, враховуючи
бажання батька не залишати дитину без
присутності матері в силу її
малолітнього віку та великої
прихильності до матері, а також
керуючись ст. 158 СК України, Положенням
комісії з питань захисту прав дітей;
комісія з питань захисту прав дітей
постановила: 1. Вважати доцільною
участь громадянина ОСОБА_1 у вихованні
його малолітньої дочки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. 2. Визначити громадянину
ОСОБА_1 час і порядок участі у вихованні
малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
а саме: щосуботи з 10 години 00 хвилин до 14
години 00 хвилин, кожні вівторок і
четвер з 18 години 30 хвилин до 20 годин 30
хвилин за місцем проживання батька чи
матері за присутності матері. 3.
Рекомендувати матері дитини,
громадянці ОСОБА_2 не перешкоджати
спілкуванню батька дитини, громадянина
ОСОБА_1 з малолітньою дочкою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. 4. Контроль за виконанням
п. 3 постанови покласти на заступника
голови комісії з питань захисту прав
дітей, начальника служби у справах
дітей Кобзіну Н. А.

Згідно рішенню виконавчого комітету
Краснолуцької міської ради "Про
визначення часу, порядку участі у
вихованні та спілкуванні із
малолітньою донькою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1" № 81/2 від 28.03.2013 року,
розглянувши заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
що мешкає за адресою: АДРЕСА_4, щодо
визначення часу, порядку участі у
вихованні та спілкуванні із
малолітньою донькою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, беручи до уваги постанову
комісії з питань захисту прав дітей при
виконавчому комітеті Краснолуцької
міської ради від 20.03.2013 року, керуючись
ст. ст. 141, 150, 153, 157, 158 Сімейного кодексу
України, п. 73 Порядку про провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 24
вересня 2008 року № 866 та ст. 34 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", виконавчий комітет
Краснолуцької міської ради вирішив: 1.
Встановити для громадянина ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, порядок його участі у
вихованні та спілкуванні із
малолітньою донькою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, кожну суботу з 10 години 00
хвилин до 14 години 00 хвилин, кожні
вівторок та четвер з 18 години 30 хвилин
до 20 години 30 хвилин на території
матері чи батька, в присутності матері.
2.3обов'язати громадянку ОСОБА_2 не
перешкоджати спілкуванню батька з
малолітньою донькою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. 3. Контроль за виконанням
цього рішення покласти на заступника
міського голови Мягкую Л. І.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
пояснення відповідачки ОСОБА_2,
пояснення представниці відповідачки
ОСОБА_2 за договором - адвоката ОСОБА_3,
пояснення представниці третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, на стороні
відповідачки, - головного спеціаліста
служби у справах дітей виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради
Гуцевої Олени Юріївни, дослідивши та
перевіривши письмові докази справи,
встановивши такі юридичні факти та
відповідні їм правовідносини, суд
дійшов до наступного висновку.

Із аналізу чинного конституційного,
міжнародного, цивільного, сімейного,
цивільно-процесуального законодавства
з урахуванням рекомендацій та
роз'яснень Верховного Суду України
вбачається наступне.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки і
чоловіка. Кожен із подружжя має рівні
права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.
Батьки зобов'язані утримувати дітей до
їх повноліття. Повнолітні діти
зобов'язані піклуватися про своїх
непрацездатних батьків. Сім'я,
дитинство, материнство і батьківство
охороняються державою.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Із змісту п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції
України вбачається, що основними
засадами судочинства є обов'язковість
рішень суду.

Згідно ч. 1 ст. 144 Конституції України
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.

Із змісту п. 1 ст. 18 ч. І Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року,
підписаної Україною 21.02.1990 року, яка
набула чинності для України 27.09.1991 року,
яка ратифікована 27.02.1991 року,
вбачається, що батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

Декларація прав дитини, проголошена
20.11.1959 року Генеральною Асамблеєю
Організації Об'єднаних Націй,
визначила, що дитина для повного та
гармонічного розвитку її особистості
має потребу в любові та розумінні, вона
повинна рости під піклуванням та під
відповідальністю своїх батьків і у
всякому разі в атмосфері любові та
моральної й матеріальної
забезпеченості. Найкраще забезпечення
інтересів дитини повинне бути керівним
принципом для тих, на кому лежить
відповідальність за його освіту та
навчання; ця відповідальність лежить
насамперед на її батьках.

Із змісту ч. ч. 2, 3 ст. 19 СК України
вбачається, що рішення органу опіки та
піклування є обов'язковим до виконання.
Звернення за захистом до органу опіки
та піклування не позбавляє особу права
на звернення до суду.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 150 СК України батьки
зобов'язані виховувати дитину в дусі
поваги до прав та свобод інших людей,
любові до своєї сім'ї та родини, свого
народу, своєї Батьківщини. Батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток.

Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають
переважне право перед іншими особами
на особисте виховання дитини.

Згідно ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько
та дитина мають право на безперешкодне
спілкування між собою, крім випадків,
коли таке право обмежене законом.

Згідно ч. 3 ст. 157 СК України той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Із змісту ст. 158 СК України вбачається,
що за заявою матері, батька дитини
орган опіки та піклування визначає
способи участі у вихованні дитини та
спілкуванні з нею того з батьків, хто
проживає окремо від неї. Рішення про це
орган опіки та піклування постановляє
на підставі вивчення умов життя
батьків, їхнього ставлення до дитини,
інших обставин, що мають істотне
значення. Рішення органу опіки та
піклування є обов'язковим до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із
батьків, з ким проживає дитина, чинить
перешкоди тому з батьків, хто проживає
окремо, у спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод.

Із змісту ст. 291 ЦК України випливає, що
фізична особа не може бути проти її
волі розлучена з сім'єю, крім випадків,
встановлених законом, фізична особа
має право на підтримання зв'язків з
членами своєї сім'ї та родичами
незалежно від того, де вона перебуває.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України "Про
охорону дитинства" № 2402-III від 26.04.2001
року (із змінами і доповненнями) батьки,
які проживають окремо від дитини,
зобов'язані брати участь у її вихованні
і мають право спілкуватися з нею, якщо
судом визнано, що таке спілкування не
перешкоджатиме нормальному вихованню
дитини.

Із змісту ч. 1 ст. 73 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" №
280/97-ВР від 21.05.1997 року (із змінами і
доповненнями) вбачається, що акти
виконавчого комітету міської ради,
прийняті в межах наданих йому
повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Невиконання або неналежне виконання
законних рішень органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб з
боку будь-яких державних органів, інших
органів самоврядування, підприємств,
організацій і установ, посадових осіб
та громадян є грубим порушенням прав
територіальних громад на самостійне
вирішення питань місцевого значення в
межах Конституції і законів України.

Із змісту абз. 1 п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про
застосування судами Кодексу про шлюб
та сім'ю України" № 16 від 12.06.1998 року
(пункт 7 втратив чинність) вбачається,
що той із подружжя, хто проживає окремо
від дітей, зобов'язаний брати участь у
їх вихованні й має право спілкуватися з
ними, а другий з подружжя не має права
перешкоджати цьому.

Згідно п. 73 Порядку провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 866 від
24.09.2008 року, у разі виникнення спору між
батьками щодо участі у вихованні
дитини один з батьків, що проживає
окремо від дитини, подає службі у
справах дітей за місцем проживання
дитини заяву, копію паспорта, довідку з
місця реєстрації (проживання) , копію
свідоцтва про укладення або розірвання
шлюбу (у разі наявності) , копію
свідоцтва про народження дитини.
Працівник служби у справах дітей
проводить бесіду з батьками, а у разі
потреби, також з родичами дитини. До
уваги береться ставлення батьків до
виконання батьківських обов'язків,
особиста прихильність дитини до
кожного з них, стан здоров'я дитини та
інші обставини, що мають істотне
значення. Після з'ясування обставин, що
призвели до виникнення спору між
батьками щодо участі у вихованні
дитини, служба у справах дітей складає
висновок. Участь у вихованні дитини та
у разі потреби порядок побачення з
дитиною того з батьків, який проживає
окремо від неї, встановлюються
рішенням районної, районної у містах
Києві та Севастополі
держадміністрації, виконавчого органу
міської, районної у місті ради з
урахуванням висновку служби у справах
дітей.

Отже, що стосується вимог позивача
ОСОБА_1 про зобов'язання бабусі та
дідуся не перешкоджати йому брати
участь у вихованні та вільному
спілкуванні з його донькою, то суд
дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1
ст. 30 ЦПК України сторонами в
цивільному процесі є позивач і
відповідач. Оскільки ні бабуся, ні
дідусь малолітньої ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, не являються ні
позивачами, ні відповідачами, тобто не
являються сторонами в цивільному
процесі в розумінні Цивільного
процесуального кодексу України, відтак
суд позбавлений будь якої можливості
зобов'язати їх не перешкоджати йому
брати участь у вихованні та вільному
спілкуванні з його донькою. Тобто в
даній частині вимоги позивача ОСОБА_1 є
такими, що не ґрунтуються на вимогах
закону.

Отже, що стосується вимог позивача
ОСОБА_1 про визначення наступних
способів його участі у вихованні
доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, особисте
спілкування: - побачення з донькою
особисто, без присутності матері,
кожної неділі з 10 години 00 хвилин до 20
години 00 хвилин, у тому числі на
квартирі по місту мешкання батька, а
при досягненні донькою п'ятирічного
віку залишати її на ніч до 10 години 00
хвилин наступного дня; - побачення з
донькою щовівторка та щочетверга по 3,5
(три з половиною) години, у тому числі на
квартирі по місту мешкання батька
особисто з 10 години 00 хвилин до 13 години
30 хвилин або з 16 години 30 хвилин до 20
години 00 хвилин без присутності матері
доньки; - брати участь, спільно з матір'ю
доньки у святкуванні святкових днів
(дитячі свята, свята у дитячому
садку/школі, Новий рік й т. п. ) ; - один
раз на рік звозити доньку на
оздоровлення (море, село і т. п. ) в
присутності матері, а при досягненні
донькою семирічного віку без
присутності матері, то суд дійшов
наступного висновку.

Постанова комісії з питань захисту
прав дітей при виконавчому комітеті
Краснолуцької міської ради від 20.03.2013
року, як рішення органу опіки та
піклування, є обов'язковим до виконання
в силу вимог закону, а саме: в силу ч. 2
ст. 19, ч. 2 ст. 158 СК України.

Із матеріалів справи вбачається, що
рішення виконавчого комітету
Краснолуцької міської ради "Про
визначення часу, порядку участі у
вихованні та спілкуванні із
малолітньою донькою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1" № 81/2 від 28.03.2013 року є
чинним. Сторонами по справі воно не
було оскаржене в суді, воно не було ані
змінене, ані скасоване. Відтак воно
набрало законної сили та є
обов'язковими до виконання на
відповідній території, оскільки
прийняте органом місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, що в повній мірі
узгоджується та не суперечить вимогам
ч. 1 ст. 144 Конституції України.

Крім того, рішення виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради
"Про визначення часу, порядку участі у
вихованні та спілкуванні із
малолітньою донькою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1" № 81/2 від 28.03.2013 року, як акт
виконавчого комітету Краснолуцької
міської ради, прийнятий в межах наданих
йому повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території, що в повній мірі
узгоджується та не суперечить вимогам
ч. 1 ст. 73 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" .

Тобто рішення виконавчого комітету
Краснолуцької міської ради "Про
визначення часу, порядку участі у
вихованні та спілкуванні із
малолітньою донькою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1" № 81/2 від 28.03.2013 року є
обов'язковими для виконання в тому
числі й посадовими особами
Краснолуцького міського суду
Луганської області, й позивачем ОСОБА_1,
й відповідачкою ОСОБА_2, й
представницею відповідачки за
договором - адвокатом ОСОБА_3, й
представницею третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, на стороні
відповідачки - головним спеціалістом
служби у справах дітей виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради
Гуцевою Оленою Юріївною, тобто всіма
фізичним та юридичними особами. Отже в
даній частині вимоги позивача ОСОБА_1 є
такими, що не ґрунтуються на вимогах
закону.

Отже, що стосується вимог позивача
ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_2 не
перешкоджати йому брати участь у
вихованні та вільному спілкуванні з
його донькою, то суд дійшов висновку
про те, що в даній частині позовні
вимоги є законними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню,
оскільки підтверджені дослідженими в
судовому засіданні доказами та не
спростовані під час судового розгляду
справи у відповідності до вимог ст. 212
ЦПК України.

Отже, що стосується вимог позивача
ОСОБА_1 про покладення витрат на
відповідачку ОСОБА_2, то суд дійшов
висновку про те, що позивачу ОСОБА_1 як
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, слід присудити з другої
сторони - з відповідачки ОСОБА_2
понесені ним і документально
підтверджені судові витрати, що в
повній мірі узгоджується та не
суперечить вимогам ч. 1 ст. 88 ЦПК
України.

Таким чином, на основі з'ясованих
обставин, на які позивач ОСОБА_1,
відповідачка ОСОБА_2, представниця
відповідачки ОСОБА_2 за договором -
адвокат ОСОБА_3, представниця третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору, на стороні
відповідачки, - головний спеціаліст
служби у справах дітей виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради
Гуцева Олена Юріївна посилалися як на
підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, давши
їм належну оцінку, суд дійшов висновку
про те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
служби у справах дітей виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради
про не виконання рішення виконавчого
комітету Краснолуцької міської ради, є
законним, частково обґрунтованим та
таким, що підлягає частковому
задоволенню.

Дане рішення Краснолуцького міського
суду Луганської області ухвалене з
урахуванням правових позицій та
судової практики Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ та апеляційного суду Луганської
області, а саме: з урахуванням ухвали
апеляційного суду Луганської області
від 23.10.2013 року по цивільній справі №
420/271/13-ц, провадження № 22ц/782/2939/13
(http://reyestr.court.gov.ua/Review/34341495) , з метою
досягнення забезпечення однаковості
застосування судом одних і тих самих
норм права у подібних правовідносинах.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 169, 208, 209, 213 - 215, 218, 222 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про не виконання
рішення виконавчого комітету
Краснолуцької міської ради
задовольнити частково.

3обов'язати громадянку ОСОБА_2 не
перешкоджати спілкуванню батька з
малолітньою донькою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 114 (сто
чотирнадцять) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Луганської області
через суд першої інстанції -
Краснолуцький міський суд Луганської
області, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Головуючий: