Дата документу 07.05.2014
Справа № 320/466/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 травня 2014 року Мелітопольський
міськрайонний суд в складі:

головуючого - судді Міщенко Т.М.

при секретарі - Макаренко В.В.

за участю представника позивачки -
адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мелітополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка
діє і в інтересах неповнолітніх дітей
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа орган опіки
та піклування виконавчого комітету
Мелітопольської міської ради
Запорізької області про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить визнати
відповідачів такими, що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Від представника позивачки надійшла
заява з проханням розглянути справу у
його відсутність, на задоволенні
позову наполягає. Раніше в судовому
засіданні пояснював, що позивачка та
відповідачка рідні сестри. Приблизно в
2013 р. позивачка за проханням своєї
рідної сестри - ОСОБА_3 зареєструвала її
з дітьми в своїй квартирі. На даний час
в квартирі проживає позивачка разом з
дочкою. Зараз позивачка хоче продати
квартиру, однак не може, оскільки там
зареєстрована відповідачка з дітьми,
які жодного дня не проживали в даній
квартирі, їх речей в квартирі не має.
Крім того, у відповідачки є право
власності на квартиру АДРЕСА_3, де вона
може зареєструвати себе і дітей.

Відповідачка ОСОБА_3, яка діє і в
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4,
ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася,
не повідомив суд про причини неявки,
про час і дату судового засідання була
повідомлена належним чином, про що
свідчить її підпис в поштовому
повідомленні та в судовій розписці,
заяви про відкладення розгляду справи
та про розгляд справи за її відсутності
від неї не надходило, тому суд визнає її
неявку неповажною, та вважає можливим
ухвалити рішення за її відсутності на
підставі наявних у справі доказів.
Раніше в судовому засіданні ОСОБА_3
позов визнавала частково та
пояснювала, що вона не мешкає в
квартирі АДРЕСА_1 з 1996 р. В 2010 р. вона
мешкала в даній квартирі 1,5 місяця. З 2011
р. точно не живе в даній квартирі, речей
її там не має. Її діти в даній квартирі
не мешкали. У неї є право власності на
квартиру АДРЕСА_3, але там живуть її
сестра з дітьми. У її чоловіка також є
право власності на квартиру, однак вони
живуть в будинку АДРЕСА_4. Якщо її
випишуть з спірної квартири, то їй ніде
буде прописатися.

Від представника третьої особи
надійшла заява з проханням слухати
справу у її відсутність та прийняти
рішення на підставі наявних у справі
документів.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК
України, в зв'язку з неявкою сторін,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, відповідачки,
представника третьої особи, свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, вивчивши матеріали
справи, вважає, що позов слід
задовольнити повністю.

ОСОБА_2 на праві приватної
власності на підставі договору
дарування квартири від 01.03.2003 р.
належить квартира АДРЕСА_1 /а.с. 7-8/.

Згідно зі ст. 317 ЦК України право
власності являє собою право на
володіння, користування та
розпорядження майном та відповідно до
Конституції України та ст.387 ЦК України
захист права власності забезпечується
державою.

Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його права, хоч би ці порушення і не
були поєднані з позбавленням
володіння.

Згідно довідки ТОВ
«Комфорт-Мелітополь» від 13.02.2014 р. /а.с.
28/ за адресою: АДРЕСА_1 з 1996 р. не
проживають ОСОБА_3 та її неповнолітні
діти ОСОБА_4, ОСОБА_4

Фактично проживає за даною
адресою позивачка та її донька ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки
Мелітопольського МВ УДМС України в
Запорізькій області від 14.02.2014 р. /а.с. 31/
за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані з
04.10.1996 р. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з
нею зареєстровані неповнолітні діти:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Однак в указану квартиру відповідачка
разом з дітьми ніколи не вселялись та
не мешкали в ній.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснила, що вона сусідка позивачки.
Вона проживає в будинку АДРЕСА_1 з 1975 р.,
мешканців будинку знає. В даній
квартирі проживає ОСОБА_2 разом з
дочкою. Відповідачка не проживає в
даній квартирі і не проживала.
Відповідачка може приходила в гості до
позивачки, але там не проживає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7
пояснила, що вона сусідка позивачки.
Вона проживає в даному будинку з 1969 р.
Відповідачку вона взагалі не знає, вона
ніколи там не жила. В спірній квартирі
живе ОСОБА_2 разом з донькою. До
позивачки родичі приходять в гості, але
ніхто крім ОСОБА_2 та її дочки в
квартирі не живе.

Як пояснювала відповідачка вона разом
з дітьми постійно проживають в будинку
за адресою: АДРЕСА_4.

Доводи відповідачки про те, що їй
та її дітям ніде буде прописатися, не
можуть бути взяті до уваги, оскільки
згідно до ст.18 Закону України «Про
охорону дитинства», ст.12 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних громадян і безпритульних
дітей» дані вимоги закону
застосовуються лише при здійсненні
будь-яких правочинів стосовно
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти. В даному ж випадку неповнолітня
дитина втратила право користування
спірним житлом разом з матір`ю у зв'язку
з не проживанням їх в квартирі без
поважних причин понад один рік.

Згідно п. 1 ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно, або тимчасово.

Відповідно до п. 4 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла 10 років, є місце проживання
її батьків, або одного з них, з ким вона
проживає.

Оскільки, відповідачка ОСОБА_3
підтвердила те, що вона та її діти
дійсно ніколи не проживали в даній
квартирі, їх майна, речей та одягу в
квартирі немає, в квартирі не
з'являлися, вселятись не намагалися,
претензій не пред'являли, тому суд
вважає, що можливо визнати їх
втратившими право користування
житловим приміщенням. Крім того,
відповідачі весь час мешкають за іншою
адресою, що не заперечує відповідачка.

В силу того, що відповідачі
зареєстровані в цій квартирі, але в ній
не проживають, позивач не може в повній
мірі володіти, користуватись та
розпоряджатись цією квартирою.

Права власника житлового будинку
(квартири) визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що відповідачі дійсно
ніколи не проживали у вказаній
квартирі та можуть бути визнані такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 212 ЦПК
України, ст. ст. 29, 319, 391, 405 ЦК України,
суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє і в
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Мелітопольської міської ради
Запорізької області про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 та її неповнолітніх
дітей - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 такими, що
втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: