Справа № 247/393/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2014 року Торезький міський суд
Донецької області в складі:

Головуючої судді
Арапіної Н.Є.

при секретарі
Щербініній О.С.

за участю

позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Донцова Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Тореза
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Торезі про
відшкодування моральної шкоди,

В с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до відповідача про
відшкодування моральної шкоди. Свої
вимоги мотивував тим, що у період з 1975
року по 1999 рік працював на
підприємствах вугільної
промисловості. Під час роботи на
підприємствах вугільної промисловості
отримав професійне захворювання. 09
грудня 2004 року Шахтоуправлінням «ім.
К.І.Киселева» складено акт № 82 за
формою П-4. 03 лютого 2005 року висновком
МСЕК позивачу при первинному огляді
визначено 15 % втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням. 25 січня 2011 року
висновком МСЕК позивачу при повторному
огляді визначено 70 % втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням. У зв'язку з хронічним
професійним захворюванням позивач
відчуває моральні страждання, які
оцінює у сумі 15000 грн. Просить стягнути
з відповідача у відшкодування
моральної шкоди у сумі 15000 грн.

Позивач у судовому засіданні підтримав
позовні вимоги. Дав пояснення,
аналогічні викладеним у позові. Просив
задовольнити вимоги.

Представник відповідача відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Торезі Донцов
Р.В. позов не визнав. Підтримав письмові
заперечення, в яких зазначено, що
позивач отримує у відділенні Фонду
страхові виплати в розмірі 2694 грн. 24
коп. та одноразову страхову виплату в
сумі 14397 грн. 75 коп. Відповідно до п.п.
«е» п.1 ст.21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві або
профзахворювання, які спричинили
втрату працездатності» від 23 вересня
1999 року №1105-ХІV, Фонд виплачує грошову
суму за моральну шкоду за наявності
факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому. Наказом Міністерства
охорони здоров'я № 212 від 22 листопада 1995
року передбачено, що встановлення
факту моральної шкоди віднесено до
компетенції МСЕК. Довідка МСЕК про
відсоток стійкої втрати
працездатності є підставою для
розрахунку і відшкодування
потерпілому матеріальної шкоди тобто
частини втраченого заробітку і не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди. Факт наявності
моральної шкоди її ступень висновком
МСЕК позивачу не встановлено.
Додатково пояснив, що позивачем не
надано доказів наявності моральної
шкоди.

Дослідивши матеріали справи, судом
фактично встановлено наступні
обставини.

Згідно трудової книжки позивач у
період з 1975 року по 1999 рік працював на
підприємствах вугільної промисловості
на різних посадах. 28 серпня 1999 року
звільнений з Державного відкритого
акціонерного товариства «Шахта імені
К.І.Кисельова» дочірнє підприємство
державної холдингової компанії
«Торезантрацит» за ст.38 КЗпП України -
за власним бажанням (а.с.6-7зв.).

Згідно медичних довідок позивач
знаходився на лікуванні в Комунальному
лікувально-профілактичному закладі
«Обласна клінічна лікарня
профзахворювань» міста Донецька у
періоди з 22 листопада по 02 грудня 2004
року та з 14 по 31 грудня 2010 року
(а.с.8-8зв.,15-15зв.).

Згідно висновку Донецької обласної
клінічної лікарні профзахворювань від
01 грудня 2004 року позивачу було
встановлено основний діагноз:
первинний професійний
антракосілікатоз, інтерстіціальна
форма, I/I, с/с, пізно розвинений.
Легенева недостатність першого
ступеня. Захворювання професіональне
(а.с.9).

09 грудня 2004 року складено акт № 82
розслідування хронічного професійного
захворювання (а.с.10-10зв.).

Згідно виписки з акту огляду МСЕК про
результати визначення ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках, потреби у додаткових
витратах допомоги від 03 лютого 2005 року
при первинному огляді позивачу
визначено ступінь втрати професійної
працездатності 15% з 13 січня 2005 року
безстроково, у зв'язку з професійним
захворюванням (а.с.11).

Згідно виписки з акту огляду МСЕК про
результати визначення ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках, потреби у додаткових
витратах допомоги від 28 вересня 2006 року
при повторному огляді позивачу
встановлено третю групу інвалідності
та визначено ступінь втрати
професійної працездатності 40 % з 18
вересня 2006 року безстроково (а.с.12).

Згідно санітарно-гігієнічної
характеристики умов праці шахти «імені
К.І.Кисельова» Державної холдингової
компанії «Торезантрацит» позивач
працював на підприємстві з 1972 по 1999
роки, з них 1,8 роки - машиністом
підземних установок, 1 рік -
кріпильником та 20 років - ГРОЗ. Шахта
розробляє антрацитові пласти з питомою
пилевидавленням -1050 г / т. Виїмка
вугілля проводиться комбайнами К-101.
Комплекс заходів щодо пилоподавлення
здійснюється не в повному обсязі -
зволоження вугілля масиві не
проводиться, комбайни не оснащені
типовий системою зрошення (а.с.13).

Згідно медичної виписки позивач
знаходився на лікуванні в Центральній
міській лікарні м. Тореза з 18 по 29
листопада 2010 року (а.с.14-14зв.).

Згідно виписки з акту огляду МСЕК про
результати визначення ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках, потреби у додаткових
витратах допомоги від 25 січня 2011 року
при повторному огляді позивачу
встановлено другу групу інвалідності
та визначено ступінь втрати
професійної працездатності 70 % з 24
січня 2011 року безстроково (а.с.16).

Згідно епікризу № 291 позивач
знаходився на лікуванні в комунальному
закладі «Центр первинної
медико-санітарної допомоги міста
Тореза» з 16 по 26 травня 2012 року (а.с.17).

Аналізуючи добуті докази суд дійшов
наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.1, 3, 21, 43 ч.4, 46 ч.1
Конституції України, Україна як
соціальна держава, зміст і
спрямованість діяльності якої
визначають права і свободи людини та їх
гарантії, проголосила право громадян
на належні, безпечні і здорові умови
праці, соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності.

Відповідно до ст.ст.1, 21, 28, 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 року № 1105 на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві й професійних
захворювань України покладений
обов'язок відшкодувати застрахованим
особам моральну шкоду, у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, заподіяним
умовами виробництва, при цьому сума
страхової виплати не може перевищувати
двохсот розмірів мінімальної
заробітної плати, установленої на день
виплати.

Відповідно до ст.21 п.1 п.п. "е" та ст.28
вказаного Закону у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я, виплачуючи
йому страхову суму за моральну шкоду за
наявності факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому. Відшкодування моральної
шкоди застрахованим є особам є одним із
способів захисту особистих немайнових
прав працівника і передбачено ст.1
вказаного Закону незалежно від
відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 27 січня 2004 року №
1-рп/2004 положення ч.3 ст.34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
необхідно розуміти як визначення
порядку, процедури й розмірів
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної умовами виробництва, в
окремому випадку - лише у випадку
відсутності втрати потерпілим
професійної працездатності. Зазначене
положення не виключає обов'язок Фонду
відшкодовувати моральну шкоду,
заподіяну умовами виробництва, в інших
випадках, коли здійснення права
застрахованих на відшкодування
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної умовами виробництва, має
забезпечуватися Фондом на підставі
ст.ст. 1,5,6,13,21 і ч.3 ст.28 цього Закону всім
потерпілим, у тому числі у випадку
тимчасової, стійкої часткової або
повної втрати професійної
працездатності. Під шкодою, яка не
спричинила втрати потерпілим
професійної працездатності, треба
розуміти таку шкоду, за якої не
втрачається здатність працівника до
роботи за своєї професією (фахом) і
кваліфікацією.

Відповідно до Постанови № 4 Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди» від 31
березня 1995 року під моральною шкодою
слід розуміти витрати немайнового
характеру внаслідок моральних або
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
або юридичній особі незаконними діями
або без діями інших осіб.

Судом встановлено, що позивач з 1975 року
по 1999 рік працював на підприємствах
вугільної промисловості на різних
посадах. 28 серпня 1999 року звільнений з
Державного відкритого акціонерного
товариства «Шахта імені К.І.Кисельова»
дочірнє підприємство державної
холдингової компанії «Торезантрацит».
09 грудня 2004 року складено акт № 82
розслідування хронічного професійного
захворювання. 03 лютого 2005 року при
огляді позивачу визначено ступінь
втрати професійної працездатності 15% з
13 січня 2005 року безстроково, у зв'язку з
професійним захворюванням.

Позовні вимоги підлягають задоволенню
частково з урахуванням ступеня і
характеру ушкодження здоров'я, обсягу
та характеру фізичних страждань,
необхідності додаткових зусиль для
організації життя, порушених
виробничих зв'язків, порушенням
звичайних життєвих стосунків у зв'язку
з чим позивач зазнає фізичні і моральні
страждання. При цьому суд приймає до
уваги, що позивачу протягом тривалого
часу завдано моральної шкоди умовами
виробництва, що призвело до втрати
здоров'я.

Суд не приймає до уваги позицію
представника відповідача про
необхідність встановлення факту
моральної шкоди на підставі висновків
МСЕК, оскільки згідно ст. 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» висновок МСЕК про
наявність моральної шкоди є
обов'язковим, якщо моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва, не
спричинила стійкої втрати
працездатності. В даному випадку
втрата працездатності спричинена саме
несприятливими умовами виробництва.

Таким чином, при визначенні розміру
відшкодування, керуючись
встановленими законом принципами
виваженості та розумності, суд
визначає у відшкодування моральної
шкоди в сумі 4500 гривень. В іншій частині
позовних вимог відмовити.

Відповідно до п.18 ст.5 Закону України
«Про судовий збір» Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві й професійних захворювань
України звільнений від сплати судового
збору.

Керуючись ст.ст.1,3,21, ст. 43 ч.4, ст.46 ч.1
Конституції України, ст.ст.1,21,28, ч.3 ст.34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві й професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», постановою № 4
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах по
відшкодуванню моральної (немайнової)
шкоди» від 31 березня 1995 року, ст.ст.10, 11,
15, 60, 197, 209, 210, 212, 214, 215, 223, 225, 226, 294 ЦПК
України, суд,-

В и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Торезі про
відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Торезі на
користь ОСОБА_1 у відшкодування
моральної шкоди в сумі 4500 (чотири
тисячі п'ятсот) грн. 00 коп.

У задоволенні вимог в іншій частині
відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 08
квітня 2014 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через Торезький
міський суд шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення. У разі якщо
судове рішення було постановлено без
участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н. Є. Арапіна