Справа №442/1506/14-ц
Провадження №2/442/809/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Заочне

30 квітня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої - судді Курус Р.І.

з участю секретаря - Махняк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Дрогобичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи - Комісія з питань
захисту прав дитини Дрогобицької
районної державної адміністрації,
Дрогобицького міського відділу
Головного управління Державної
міграційної служби у Львівській
області про надання дозволу на
виготовлення неповнолітній дитині
проїзного документу на виїзд за кордон
без згоди батька та надання
тимчасового дозволу неповнолітній
дитині на виїзд за кордон без згоди
батька, -

в с т а н о в и в :

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з
позовом до відповідача, в якому з
уточненням позовних вимог (а.с. 2-3, 28)
просить надати дозвіл на виготовлення
без згоди батька - відповідача ОСОБА_2
проїзного документу для виїзду за
кордон, а саме - в Республіку Польща в
період з 01 червня по 01 вересня 2014 року,
їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Також просить надати їй
дозвіл на тимчасові поїздки за кордон -
в Республіку Польща з донькою ОСОБА_4
без згоди та супроводу батька -
відповідача.

В обґрунтування позову посилається на
те, що 10 вересня 2009 року розірвала шлюб
з відповідачем, в якому у них
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_4.
Зазначає, що 10 жовтня 2009 року уклала
шлюб з ОСОБА_5, який є громадянином
Польщі. Вказує, що після народження
ІНФОРМАЦІЯ_5 її другої доньки - ОСОБА_10,
яка постійно проживає в Республіці
Польща, декілька раз їздила з донькою
ОСОБА_4 до свого чоловіка. Звертає увагу
суду на те, що матеріально утримує
дитину та належним чином піклується
про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток. На
даний час в неї виник намір поїхати з
донькою ОСОБА_4 на період літніх
канікул в Польщу. На її думку така
подорож матиме неабияке значення для
духовною та фізичного розвитку її
дитини, розширення кругозору
останньої, стимулюватиме її вивчати
іноземні мови, дасть їй можливість
познайомитись з іншою країною. Однак,
незважаючи на це, її колишній чоловік -
ОСОБА_2 безпідставно не надає їй згоди
на виготовлення дитині проїзних
документів та виїзд дівчинки за межі
України. При цьому вагомих аргументів,
які б пояснювали та обґрунтовували
його відмову, - не наводить.
Неодноразово зверталась до
відповідача для вирішення питання
виїзду дитини разом з нею, але всі її
спроби домовитись не приносили
позитивного результату. Вважає, що така
позиція відповідача шкодить інтересам
дитини та не сприяє її всебічному та
гармонійному розвитку, а тому змушена
звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник
позивачки - ОСОБА_7 позовні вимоги
підтримала, доповнила, що вони
неодноразово зверталась до
відповідача, як усно, так і письмово, з
проханням надати дозвіл її онуці для
виготовлення проїзних документів та
виїзд за кордон, однак той байдуже
ставиться до потреб дівчинки.
Відповідач допускає заборгованість по
аліментах, не навідує доньку, не
цікавиться її навчанням, тощо. Вказує,
на те, що поїздка за кордон піде на
користь ОСОБА_4, позаяк остання матиме
можливість ближче спілкуватись з
матір'ю та сестрою, сприятиме у
вивченні іноземних мов. Зазначила, що
дівчинка неодноразово їздила до своєї
матері в Польщу, при цьому відповідач
надавав необхідний дозвіл для таких
поїздок. Однак, на сьогоднішній день
термін дії цього дозволу закінчився, як
і закінчився термін дії проїзних
документів. ствердила, що теперішній
чоловік її доньки повністю
забезпечений житлом та роботою, не
заперечує проти відвідин ОСОБА_4 та
гостювання у своєї матері на час літніх
канікул та в будь-який інший час.
Вважає, що задоволення позову
відповідатиме інтересам дитини,
оскільки відповідач (батько дитини)
ухиляється від надання добровільної
згоди на виїзд дитини за кордон, а також
не надав своєї згоди на оформлення у
відповідних органах та установах
України, консульських та посольських
установах Республіки Польща проїзних
та інших документів для виїзду дитини
за межі України без його згоди. Через
небажання відповідача з'являтись в
судові засідання просить провести
заочний розгляд справи та задоволити
позов.

Відповідач в судові засідання
неодноразово не з'являвся, причин
неявки не повідомив, хоча належним
чином був повідомлений про слухання
справи по останньому відомому місцю
реєстрації (а.с. 14, 18, 20). Однак на судові
засідання 15 та 30 квітня 2014 року, конверт
з судовою повісткою повернувся до суду
з відміткою "за закінченням строку
зберігання" (а.с. 32, 37). Відповідно до
вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова
повістка надсилається поштою
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення за вказаною стороною в
позовній заяві адресою місця
проживання. У разі відсутності особи за
такою адресою, вважається що судове
повідомлення їй вручене належним
чином. При таких обставинах суд визнав
неявку відповідача неповажною та
розглянув справу у його відсутності,
провівши заочний розгляд справи.

Представник Служби у справах дітей
Дрогобицької районної державної
адміністрації - Поліщук Р.І. в судовому
засіданні не заперечила проти
задоволення позову, оскільки вважає, що
поїздка неповнолітньої ОСОБА_4 за
кордон зі своєю матір'ю сприятиме її
гармонійному розвитку, буде
відповідати її інтересам, вона проведе
час з найріднішою для себе людиною -
матір'ю.

Представник Дрогобицького МВ
Головного управління державної
міграційної служби у Львівській
області в судове засідання не з'явився,
не повідомивши причин неявки, хоча
належним чином був повідомлений про
час і місце судового засідання.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, опитавши
неповнолітню ОСОБА_4 в присутності
шкільного психолога ОСОБА_9,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що позов є підставним та
підлягає до задоволення, виходячи з
наступних міркувань.

Небажання відповідача надавати докази
в обґрунтування своїх заперечень проти
позову, зокрема з причини ухилення від
участі в судових засіданнях, дає суду
право при заочному розгляді справи
обмежитися доказами, наданими
позивачем, що повністю відповідає
положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Вимогами ст. ст. 11, 60 ЦПК України
визначено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненнями
фізичних чи юридичних осіб, поданих
відповідно до вимог цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб
які беруть участь у справі. При цьому,
кожна із сторін зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 7 та ст. 155 СК України, дитина
має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України та Конвенцією про
права дитини, а батьківські права не
можуть здійснюватись всупереч
інтересам дитини.

Згідно з ч. 2 ст.154 СК України батьки
мають право звертатися до суду за
захистом прав та інтересів дитини.

Як вбачається з копії свідоцтва про
народження серія НОМЕР_1 (а.с. 6), ОСОБА_4
народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 і її батьками є
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно копії свідоцтва про розірвання
шлюбу (а.с. 4), серія НОМЕР_2, виданого
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Дрогобицького району
Дрогобицького МРУЮ Львівської області,
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 10
вересня 2009 року, про що в книзі
реєстрації розірвань шлюбів зроблено
відповідний актовий запис №83.

Частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу
України передбачено, що розірвання
шлюбу між батьками, проживання їх
окремо від дитини не впливає на обсяг
їхніх прав і не звільняє від обов'язків
щодо дитини.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про
охорону дитинства", на кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці. Батьки
або особи, які їх замінюють, несуть
відповідальність за порушення прав і
обмеження законних інтересів дитини на
охорону здоров'я, фізичний і духовний
розвиток, навчання, невиконання та
ухилення від виконання батьківських
обов'язків відповідно до закону.

Приписами ст. 33 Конституції України
задекларовано, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України,
конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені,
крім випадків, передбачених
Конституцією України.

У відповідності з ч. 3 ст. 313 ЦК України
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів) піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
порядок виїзду з України та в'їзду в
Україну громадян України" та
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року №57 "Про
затвердження Правил перетинання
державного кордону громадянами
України", виїзд за межі України
громадянина, який не досяг 16-тирічного
віку, і без згоди та супроводу другого з
батьків може бути дозволено на
підставі рішення суду.

За змістом п.2 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, проїзний документ дитини є
документом, який дає право на виїзд з
України і в'їзд в Україну дитини -
громадянина України в пунктах пропуску
через державний кордон та пунктах
контролю.

Згідно п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, виїзд з України громадян, які
не досягли 16-тирічного віку, в
супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків, за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску, а також без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків, зокрема, у разі пред'явлення
рішення суду про надання дозволу на
виїзд з України громадянину, який не
досяг 16-тирічного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

У ст. 141 СК України визначена рівність
прав і обов'язків батьків відносно
дитини.

Таким чином, законодавством України
передбачена можливість вивезення
дитини за кордон без надання згоди
одного з батьків на підставі рішення
суду лише за умови зазначення
конкретної держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі.

Так, як встановлено в судовому
засіданні, відповідачем ОСОБА_2 в 2011
році надавалась заява-згода,
посвідчена нотаріально (а.с. 38),
відповідно до якої він надав свою згоду
малолітній ОСОБА_4 на виготовлення
проїзних документів для тимчасових
поїздок за кордон.

Представник позивачки в судовому
засіданні пояснила, що позивач
зверталась до відповідача
неодноразово з проханням надати дозвіл
на виготовлення проїзних документів та
виїзд за кордон, востаннє письмово (а.с.
24), однак відповідач ухиляється від
надання такої згоди, це перешкоджає
дитині відвідувати матір та молодшу
сестричку.

Крім цього, як пояснила в судовому
засіданні малолітня ОСОБА_4 (допит
проводився в присутності шкільного
психолога ОСОБА_9), свого батька вона
ніколи не бачить, він з нею не
спілкується, натомість мати приїжджає
до неї постійно, оскільки проживає в
Республіці Польща з татом ОСОБА_5 і
сестричкою ОСОБА_10. Неодноразово
гостювала у матері, де їй виділялась
кімната і були всі необхідні умови для
її проживання. Чоловік матері - ОСОБА_5
ніколи не заперечував проти її
проживання у Польщі, дуже добре до неї
ставиться, вони разом їздили
відпочивати, гостювали у дідуся у
Польщі. Просила свою бабусю по лінії
батька, щоб той надав їй згоду на виїзд
до матері, однак та відповіла, щоб мати
вирішувала такі питання з батьком
(відповідачем) самостійно. Наміру
постійно проживати у Польщі у неї
немає, оскільки тут відвідує школу, має
подруг. При цьому, шкільний психолог
ОСОБА_9 вказала, що мала бесіду з ОСОБА_4
з приводу її поїздок до матері і
спілкування з батьком, на що дівчинка
розповідала як їй, так і іншим
однокласникам, про нового батька
ОСОБА_5, про її бажання їздити до матері,
про гарно проведений відпочинок. Про
свого батька ОСОБА_2 дівчинка не
говорить нічого.

Відповідач, будучи належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, до суду не з'явився та не
направив свого представника.
Відповідно пояснень з приводу надання
чи ненадання дозволу на виїзд дитини в
Польщу на час літніх канікул не надав.

При таких обставинах суд, на підставі
аналізу наявних в матеріалах справи
доказів та пояснень представника
позивачки в судовому засіданні,
приходить до висновку, що відповідач з
часу звернення позивачки до суду і по
даний час зловживає своїми
батьківськими правами і ухиляється від
надання добровільної згоди на виїзд
дитини за кордон на час її літніх
канікул. Зважаючи на те, що такий дозвіл
відповідатиме інтересам дитини,
сприятиме її гармонійному розвитку,
адаптації у суспільстві, розширюватиме
її кругозір, в цій частині вирішення
питання про надання згоди на виїзд
дитини за кордон без згоди батька
необхідне в судовому порядку.

Надаючи дозвіл на виїзд дитини ОСОБА_4 з
матір'ю за кордон, суд також враховує,
що позивачка має право на проживання у
Польщі, її нова сім'я забезпечена
житлом, чоловік працевлаштований,
отримує постійний дохід і не заперечує
проти проживання дружини та ОСОБА_4 в
його житлі (а.с. 39-41).

Разом з тим, суд приймає до уваги і те,
що ОСОБА_4 навчається у Сторонянській
СЗШ І-ІІ ст. в 5 класі і час літніх
канікул закінчується 01 вересня, а тому
суд приходить до висновку про
необхідність надання такого дозволу
лише з 01 червня до 01 вересня 2014 року.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 4
Закону України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України", оформлення проїзного
документа дитини проводиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників батьків чи дітей у разі
потреби самостійного виїзду
неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків,
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на пастві рішення суду. Проїзний
документ дитини видається центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
громадянства.

Проїзний документ на дитину
оформляється терміном на три роки, але
до досягнення нею 18-річного віку.

Відповідно до п. 1 Правил оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№231 від 31 березня 1995 року, проїзний
документ дитини є документом, який
посвідчує особу і підтверджує
громадянство України особи, на яку вони
оформлені і дають право цій особі на
виїзд з України і в'їзд в Україну.

Пунктом 18 Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, визначено, що оформлення
проїзного документа здійснюється на
підставі заяви батьків (законних
представників батьків чи дітей), а у
разі, коли батьки не перебувають у
шлюбі між собою, - того з них, з ким
проживає дитина, справжність підпису
яких засвідчена нотаріально. За
наявності заперечень одного з батьків
документ можу бути оформлено на
підставі рішення суду. Для дітей віком
від 14 до 18 років у заяві зазначається
відсутність обставин, що обмежують
згідно із законодавством право їх
виїзду за кордон.

Таким чином, оскільки сторони у шлюбі
не перебувають, оформлення проїзного
документа дитини може бути здійснено
на підставі заяви того з батьків, з ким
проживає дитина (справжність підпису
якого засвідчено нотаріально), а на
підставі рішення суду - лише коли інший
з батьків заперечує проти цього.

З пояснень представника позивачки в
судовому засіданні вбачається, що для
оформлення проїзного документу дитини
позивачка по справі зверталась у
компетентні органи, однак в цьому їй
було усно відмовлено через відсутність
згоди батька на таке оформлення.

Відповідно до Конвенції про права
дитини, ратифікованою Постановою
Верховної Ради України №789 від 27.02.1991
року, в усіх діях щодо дітей, незалежно
від того здійснюються вони державними
чи приватними органами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Задовольняючи позов в частині
необхідності надання дозволу на
оформлення ОСОБА_4 проїзного документу
суд враховує, що без такого оформлення
дівчинка не зможе здійснити поїздку за
кордон на час своїх літніх канікул, а
тому суд приходить до висновку, що для
якнайкращого забезпечення інтересів
дитини необхідно надати дозвіл
позивачці на виготовлення проїзного
документа для виїзду дитини за кордон
без згоди батька.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до переконання, що дозвіл на
тимчасовий виїзд дитини за кордон буде
сприяти гармонійному розвитку дитини,
адаптації у суспільстві, розширюватиме
її кругозір розвитку, буде відповідати
її інтересам, а тому суд знаходить
підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224, 226
ЦПК України, ст. ст. 7, 141, 150, 154, 155 СК
України, п. 2 ст. 4 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України", ст. 14 Закону
України "Про охорону дитинства", п. п. 1, 18
Правил оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України №231 від 31 березня 1995
року, Конвенцією про права дитини,
ратифікованою Постановою Верховної
Ради України №789 від 27.02.1991 року, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Надати малолітній громадянці України -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на видачу
проїзних документів та виїзд в період
часу з 01.06.2014 року по 01.09.2014 року за межі
України, а саме - в Республіку Польща, з
матір'ю, громадянкою України - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу
батька, громадянина України - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя

Повний текст судового рішення

виготовлено 05 травня 2014 року

Справа №442/1506/14-ц

Провадження №2/442/809/2014

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

В с т у п н а т а р е з о л ю т и в н а ч а
с т и н а

30 квітня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої - судді Курус Р.І.

з участю секретаря - Махняк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Дрогобичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи - Комісія з питань
захисту прав дитини Дрогобицької
районної державної адміністрації,
Дрогобицького міського відділу
Головного управління Державної
міграційної служби у Львівській
області про надання дозволу на
виготовлення неповнолітній дитині
проїзного документу на виїзд за кордон
без згоди батька та надання
тимчасового дозволу неповнолітній
дитині на виїзд за кордон без згоди
батька, -

в с т а н о в и в :

Зважаючи на складність у викладенні
повного рішення суду, пов'язаного з
потребою в обґрунтуванні доводів
сторін, на що може бути витрачений
значний час, суд вважає за необхідне
проголосити його вступну та
резолютивну частини.

Керуючись ст. 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Надати малолітній громадянці України -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на видачу
проїзних документів та виїзд в період
часу з 01.06.2014 року по 01.09.2014 року за межі
України, а саме - в Республіку Польща, з
матір'ю, громадянкою України - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу
батька, громадянина України - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя