РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/859/14-ц

провадження у справі № 2/0285/494/14

29 квітня 2014 року
м.
Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд
Житомирської області в складі:

головуючої судді………………….Літвин О.О.

при секретарі……………………....Кізяк Ю.С.

за участі:
позивача……………………………ОСОБА_3.

представника позивача……………ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_3

до Новоград-Волинської
міської ради

ІІІ особа: Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Житомирській області (далі - Інспекція)

про визнання права власності на
самочинне будівництво, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2014 року позивач звернулася до суду з
позовом до відповідача, в якому просила
визнати за нею право власності на
самочинно збудовану добудову
прибудови з ґанком власної частини
житлового будинку та літньої кухні з
прибудовою по АДРЕСА_1

В обґрунтування позову зазначила, що їй
на праві власності належить земельна
ділянка з розташованим на ній житловим
будинком за вищезазначеною адресою. В
1997 році самовільно збудувала прибудову
до будинку та літню кухню з прибудовою,
які жодним чином не порушують
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, однак в їх узаконенні
Інспекцією їй було відмовлено.

Позивач та її представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю, з підстав, зазначених в
позові, просили їх задовольнити,
зазначили, що самочинно збудовані
добудови є приналежністю будинку.

Представники відповідача та ІІІ особи
в судове засідання не прибули.
Надіслали до суду письмову заяву про
розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення позивача і її
представника, дослідивши матеріали
справи та надані докази, суд вважає, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що з 26.11.1980 року
позивачу на праві власності належить
частина житлового будинку в АДРЕСА_1
/а.с.5-6/ та земельна ділянка, на якій він
розташований /а.с.7/.

Житлова прибудова до будинку з ґанком
та літня кухня з прибудовою за
вищезазначеною адресою були збудовані
позивачем самовільно в період часу з 1995
по 1997 роки /а.с.9-12/, у зв'язку з чим в
лютому 2014 року вона звернулась до
Інспекції про прийняття зазначених
об'єктів до експлуатації, оскільки вони
згідно висновку міського
архітектурно-планувального
комунального підприємства
Новоград-Волинської міської ради від
06.11.2013 року можуть безпечно
експлуатуватись /а.с.13-18/, однак їй було
відмовлено /а.с.8/.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 тієї ж
статті особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Порядок набуття права власності на
самочинне будівництво передбачений ст.
376 ЦК України, яка є спеціальною нормою
в регулюванні таких правовідносин,
оскільки унормовує відносини, що
виникають у тих випадках, коли
загальний порядок будівництва був
порушений. Тобто, право власності на
самочинно побудовані об'єкти
набувається не в загальному порядку, а
в спеціальному - на підставі рішення
суду, прийнятого у відповідності до
вимог ст. 376 ЦК України.

В той же час правила статті 376 ЦК
України не може бути застосовано при
вирішенні справ за позовами про
визнання права власності на самочинно
збудовані приналежності до основної
речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

В пункті 27 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 30.03.2012
року Про практику застосування судами
статті 376 ЦК України (про правовий режим
самочинного будівництва) роз'яснено, що
розташовані на земельній ділянці поряд
із житловим будинком
господарсько-побутові будівлі й
споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо
відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є
приналежністю головної речі (будинку).
У зв'язку із цим, положення ч. 5 ст. 376 ЦК
не є підставою для визнання за
власником такого житлового будинку
самостійного права власності на
самочинно побудовані
господарсько-побутові будівлі й
споруди, що були зведені після набуття
ним права власності на будинок чи
садибу.

Крім того, слід відмітити, що
відповідачем у позові про визнання
права власності виступає будь-яка
особа, яка сумнівається у належності
майна позивачеві, або не визнає за ним
права здійснювати правомочності
володіння, користування і
розпорядження таким майно, або має
власний інтерес у межах існуючих
правовідносин. Всупереч вказаним
обставинам позивачем не було доведено,
яким чином порушуються її права
відповідачем.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги є безпідставними та не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-60, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 186, 376, 381 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Новоград-Волинської міської ради про
визнання права власності на самочинне
будівництво відмовити за
безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Новоград-Волинський
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Головуюча
О.О.Літвин