Справа №:
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року
Уманський міськрайонний суд
Черкаської області

в складі: головуючого-судді
Мельничука Ю.В.

при секретарі Юхименко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Умані
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання майна
особистою приватною власністю,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання майна особистою
приватною власністю, посилаючись на те,
що 04.09.1999 року вона уклала шлюб з
відповідачем, який вони зареєстрували
в Уманському відділі РАЦС.

13.05.2010 року шлюб між ними було
розірвано.

За час перебування в шлюбі у них
народилося двоє дітей: син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

До укладення шлюбу, 04.08.1999 року, згідно
договору купівлі-продажу, посвідченого
нотаріусом Уманської міської
державної нотаріальної контори
Копиловим В.І., вона за власні кошти
придбала у ОСОБА_7 собі у власність
квартиру, за адресою: АДРЕСА_1.

06.11.2003 року вона дану квартиру продала
ОСОБА_3 за 40000 гривень, але дану угоду
було між ними оформлено у вигляді
договору дарування, про що вона
написала відповідну розписку.

Того ж дня, 06.11.2003 року за кошти, які вона
отримала від продажу нерухомого майна,
що являлося її особистою приватною
власністю, вона придбала у ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, за договором
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_11, квартиру,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Оскільки кошти на придбання квартири
за адресою: АДРЕСА_2, були коштами, які
вона отримала від продажу квартири
АДРЕСА_1, тому вона вважає, що право
спільної сумісної власності на таке
майно у відповідача ОСОБА_2 не виникало
і квартира за адресою: АДРЕСА_2 є
виключно її приватною власністю.

Спільного майна подружжя вона з
відповідачем не ділила, оскільки
ділити немає що, а от що стосується
квартири АДРЕСА_2, то відповідач
постійно ухиляється від зустрічі з нею
щодо визнання її одноосібно власником
даної квартири, тому за вирішенням
даного питання звернулася до суду.

Позивач в судовому засіданні свої
позовні вимоги підтримала та просила
суд їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_12,
просила суд позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити, а саме визнати договір
дарування квартири АДРЕСА_1 від 06.11.2003
року удаваним правочином, який
вчинений для приховання договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
визнати квартиру АДРЕСА_2 особистою
приватною власністю ОСОБА_1.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
ОСОБА_1 визнав повністю та не
заперечував проти їх задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_13 не заперечував проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Ухвалою Уманського міськрайонного
суду від 23.04.2014 року було залучено за
клопотанням позивача по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання майна особистою приватною
власністю в якості співвідповідача
ОСОБА_3.

Відповідач по справі ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явився, надав суду заяву,
в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнав в
повному обсязі та зазначив,що він
дійсно 06.11.2003 року придбав у позивача
ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 за 40000 гривень.
Угоду між ними було оформлено у вигляді
договору дарування, хоча насправді це
була купівля - продаж. Про те, що він
придбав квартиру свідчить розписка,
надана ОСОБА_1 та факт отримання нею
коштів.

Суд, дослідивши матеріали цивільної
справи, вислухавши думку позивача, її
представника, думку відповідача
ОСОБА_2, його представника, врахувавши
процесуальну позицію відповідача
ОСОБА_3, дійшов висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню
на підставі наступного.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

04.09.1999 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з
відповідачем ОСОБА_2, який вони
зареєстрували в Уманському відділі
РАЦС.

13.05.2010 року шлюб між ними було
розірвано(а.с.12).

За час перебування в шлюбі у них
народилося двоє дітей: син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.9,10).

До укладення шлюбу між позивачем
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 04.08.1999 року, згідно
договору купівлі-продажу, посвідченого
нотаріусом Уманської міської
нотаріальної контори Копиловим В.І.
позивач ОСОБА_1 за власні кошти
придбала у ОСОБА_7 у власність квартиру,
за адресою: АДРЕСА_1(а.с.14).

06.11.2003 року, під час зареєстрованого
шлюбу, згідно договору дарування,
укладеного між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_3, погодженого
приватним нотаріусом Уманського
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
квартиру АДРЕСА_1 було подаровано
позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_3, а
ОСОБА_3 прийняв в дар вищевказану
квартиру(а.с.15).

Згідно пояснень позивача ОСОБА_1 та
відповідача ОСОБА_3 останній 06.11.2003 року
придбав у позивача ОСОБА_1 квартиру
АДРЕСА_1 за 40000 гривень. Угоду між ними
було оформлено у вигляді договору
дарування, хоча насправді це була
купівля - продаж. Про те, що він придбав
квартиру свідчить розписка, надана
ОСОБА_1 та факт отримання нею коштів.

Згідно розписки від 06.11.2003 року позивач
ОСОБА_1 отримала від відповідача ОСОБА_3
за продаж квартири АДРЕСА_1 40000 гривень
(а.с.5).

Даний факт доказуванню не підлягає
оскільки визнається сторонами по
справі.

Того ж дня, 06.11.2003 року за кошти, які
отримала позивач ОСОБА_1 від укладення
договору дарування квартири АДРЕСА_1,
та за додані нею власні кошти вона
придбала у ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, за
договором купівлі-продажу, посвідченим
приватним нотаріусом ОСОБА_11, квартиру,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Пленум Верховного Суду України у п.25
постанови від 6 листопада 2009 року "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" роз'яснив, що за удаваним
правочином сторони умисно оформляють
один правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним договором права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.
Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК
України має визнати, що сторонами
вчинено саме цей правочин, та вирішити
спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин.

Суд встановив, що під договором
дарування квартири АДРЕСА_1 позивач
ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 фактично
приховали договір купівлі - продажу
вищевказаної квартири, що суперечить
закону, і цим порушено право держави, до
обов'язків якої входить забезпечення
визнання та захист речових прав на
нерухомість (преамбула Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"), а
тому договір дарування квартири
АДРЕСА_1 від 06.11.2003 року, укладений між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_3 необхідно визнати удаваним
правочином, який вчинений для
приховання договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1.

Щодо позовних вимог про визнання
квартири АДРЕСА_2 особистою приватною
власністю позивача ОСОБА_1 суд
встановив, що вищевказана квартира
придбана позивачем ОСОБА_1 згідно
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_11, від 6
листопада 2003 року, під час
зареєстрованого шлюбу, але за кошти,
які належали їй особисто від продажу
квартири АДРЕСА_1 та додані нею власні
кошти.

Даний факт підтверджується та
визнається відповідачем ОСОБА_2

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.57 СК
України майно, набуте дружиною чи
чоловіком за час шлюбу, але за кошти,
які належали їй, йому особисто, є
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка.

На підставі вищевикладеного суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій
частині також підлягають задоволенню.

Керуючись п.3 ч.1 ст.57 СК України,
ст.ст.235,655 ЦК України, постановою
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року №9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", ст.ст. 10, 11, 57-60,
88, 208, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати договір дарування квартири
АДРЕСА_1 від 06.11.2003 року удаваним
правочином, який вчинений для
приховання договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 особистою
приватною власністю ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Черкаської області
шляхом подачі в 10-ти денний строк, з дня
проголошення рішення, апеляційної
скарги.

Головуючий:
Ю.В. Мельничук