У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Закропивного О.В.,
Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Корсунь-Шевченківського районного
суду Черкаської області від 20
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 26 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
відповідно до кредитного договору від
14 квітня 2006 року № б/н ОСОБА_3 отримала
кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Через неналежне виконання
зобов`язання, станом на 31 липня
2013 року утворилась заборгованість
у сумі 35 274 грн. 93 коп., яка складається
із заборгованості за кредитом - 9 164 грн.
43 коп., заборгованості по процентам за
користування кредитом - 23 954 грн. 55 коп.,
штрафу (фіксованої частини) - 500
грн., штрафу (процентної складової) 1 655
грн. 95 коп., яку позивач просив стягнути
з ОСОБА_3

Рішенням Корсунь-Шевченківського
районного суду Черкаської області від
20 листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 26 грудня 2013 року, позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 35 274 грн. 93 коп. Вирішено питання
по сплаті судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що внаслідок
неналежного виконання відповідачкою
умов договору щодо повернення суми
кредиту разом з відсотками утворилася
кредитна заборгованість, яку банк має
право стягнути з боржника.

З такими висновками судів погодитись
не можна, оскільки ці висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що 14 квітня 2006 року
між ЗАТ «ПриватБанк» (на даний час ПАТ
КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 укладений
договір № б/н шляхом написання заяви,
яка разом з Умовами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами складає між банком та
відповідачкою договір про надання
банківських послуг (а. с. 15-24).

Відповідно до умов договору ОСОБА_3
отримала кредит у розмірі 2 500
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (а. с. 16).

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання
банківських послуг (далі - Умови)
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
пролонговується на такий самий термін
(а. с. 22).

Пунктом 9.5 вказаних Умов встановлено,
що картковий рахунок може бути
закритий на підставі заяви його
утримувача або банк має право закрити
Картрахунок, письмово повідомивши про
це утримувача. При цьому, утримувач
зобов'язаний повністю погасити перед
банком заборгованість за кредитом,
відсотками, а також іншими витратами
відповідно до умов договору (а. с. 22).

Як вбачається з матеріалів справи
відповідачка 07 травня 2009 року
надіслала на адресу банку заяву про
припинення дії договору (а. с. 71-72, 46), що
не заперечується позивачем.

Суди, задовольняючи позов виходили з
того, що строк дії кредитного договору
та кредитної картки пролонгувався з
кожним роком, на момент подання до
банку заяви про припинення дії
договору за ОСОБА_3 рахувалася
непогашена заборгованість у розмірі 10
034 грн. 85 коп., що унеможливило закриття
карткового рахунку, у зв'язку з чим
договір пролонгувався на підставі
п. 9.12 Умов, доводи відповідачки про
сплив строку позовної давності для
звернення до суду є необґрунтованими.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Судами залишено поза увагою те, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH) (а.
с. 22-23).

Крім того, згідно правової позиції,
викладеної у постанові Верховного Суду
України від 19 березня 2014 року (справа №
6-14 цс14), відповідно до правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору, картка
діє в межах визначеного нею строку. За
таким договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Тобто судами не з'ясовано, коли
відповідачкою було здійснено останній
платіж, та коли закінчилась дія картки.

Як вбачається з матеріалів справи 20
вересня 2013 року ОСОБА_3 подала до суду
першої інстанції заяву про
застосування строку позовної давності
(а. с. 40).

Питання застосування строку позовної
давності відповідно до ст. 256 ЦК
України, ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст.
267 ЦК України, з урахуванням цих
обставин та факту пред'явлення позову
тільки 27 серпня 2013 року, не вирішено.

Оскільки суди не звернули належної
уваги на вказані обставини, у порушення
вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не
врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, та
дійшли передчасного висновку про
задоволення позову, відповідно до ст. 338
ЦПК України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Корсунь-Шевченківського
районного суду Черкаської області від
20 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 26 грудня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
С.Ф. Хопта

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко