Справа № 462/1325/13
Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/2627/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло
М.В.,

ОСОБА_2, представника ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4 та представника
ОСОБА_5, розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Львові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 05 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 в
інтересах підопічного ОСОБА_6 до
ОСОБА_4, ОСОБА_7, третя особа: орган опіки
та піклування Залізничної районної
адміністрації львівської міської ради
про визнання правочинів недійними та
скасування реєстрації права власності,
-

в с т а
н о в и л а:

В лютому 2013 року ОСОБА_2, як опікун
ОСОБА_6, звернулась в суд з позовом в
інтересах останнього до ОСОБА_4, ОСОБА_7,
третя особа: орган опіки та піклування
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради про визнання
недійсними: договору про розподіл
ідеальних частин квартири АДРЕСА_1 від
16 серпня 2004 року; договору дарування
частини зазначеної квартири від 16
серпня 2004 року, укладеного між ОСОБА_4
та ОСОБА_6 та договору купівлі-продажу
цієї квартири від 22 вересня 2005 року,
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7;
скасувати реєстрацію права власності
на зазначену квартиру; скасувати заяву
ОСОБА_6 від 1 липня 2005 року про згоду на
продаж частини цієї квартири, належної
малолітньому сину ОСОБА_8.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що рішенням Залізничного
районного суду м.Львова від 22.06.2011 року,
яке набрало законної сили, було
скасовано приватизацію вказаної
квартири та визнано недійсним
свідоцтво про право власності ОСОБА_4,
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на спірну квартиру, а
тому всі подальші правочини щодо
вказаної нерухомості укладені
неправомірно.

Рішенням Залізничного районного
суду м.Львова від 05 лютого 2014 року
вищезгаданий позов задоволено
частково. Визнано недійним:

- договір про розподіл ідеальних
частин квартири АДРЕСА_1 від 16.08.2004 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, зареєстрований у
реєстрі за № 1302;

- договір дарування частини
квартири АДРЕСА_1 від 16.08.2004 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, зареєстрований у
реєстрі за № 1304;

- договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 22.09.2005 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7,
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, зареєстрований у
реєстрі за № 1509 та скасовано
реєстрацію права власності за ОСОБА_7
на квартиру АДРЕСА_1. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення суду оскаржила
відповідач ОСОБА_4, яка вважає це
рішення суду незаконним,
необґрунтованим, постановленим з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Апелянт вказує на те, що рішенням
Залізничного районного суду м.Львова
від 18.02.2013 року встановлено, що всі
правочини вчинені ОСОБА_6 без ознак
насильства, обману чи помилки, умислу,
тяжких обставин чи інших причин, на
підставі яких можна визнати дані
правочини недійсними, фіктивними чи
удаваними. Крім того стверджує. Що суд
безпідставно не застосував строк
позовної давності, як підставу для
відмови у позові. Просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
(а.с. 196-198).

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення відповідача ОСОБА_4 та
представника ОСОБА_5 на обґрунтування
апеляційної скарги, позивача ОСОБА_2 та
представника ОСОБА_3 в заперечення
доводів апеляційної скарги,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи, колегія
суддів не вбачає достатніх підстав для
задоволення скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України,
встановлено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін і, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

У відповідності до ст.3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.16 ЦК
України способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути визнання
права, припинення дії, яка порушує
право, відновлення становища, яке
існувало до порушення, примусове
виконання обов'язку в натурі, визнання
незаконними рішення дії чи
бездіяльності органу державної влади
або органу місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб.

Як вбачається з матеріалів справи
та беззаперечно встановлено судом
першої інстанції, спільним рішенням
адміністрації та профкомітету ДК
«Лорта» від 20.04.1999 р. ОСОБА_6 як
пільговому черговику на житло, було
надано квартиру АДРЕСА_1 на сім'ю з двох
осіб: він та дружина з наданням ордеру
№ 388 на вселення у вказане житло (а.с.11).

На підставі розпорядження органу
приватизації № 339 від 10.03.2004 р. ОСОБА_6,
ОСОБА_4 та їхньому сину ОСОБА_8 видано
свідоцтво про право спільної сумісної
власності на вказану квартиру,
реєстрація права власності за
вказаними особами здійснена 22.03.2004
року.

16.08.2004 року між відповідачкою
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір
про розподіл ідеальних частин квартири
АДРЕСА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 та
зареєстрованого у реєстрі за № 1302.
Згідно умов якого за кожним із
співвласником було визначено по 1/3
ідеальній частині права власності на
спірну квартиру(а.с.12).

Того ж числа між ОСОБА_6 та ОСОБА_4
було укладено договір дарування
частини квартири АДРЕСА_1 посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу,
відповідно до якого ОСОБА_6 подарував
відповідачці належну йому 1/3 частину
спірної квартири (а.с.13).

22.04.2004 року відповідач ОСОБА_4
відчужила всю квартиру ОСОБА_7, уклавши
з ним відповідний договір
купівлі-продажу квартири посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрований у реєстрі за № 1509 (а.с.15).

Рішенням Залізничного районного
суду м. Львова від 22.06.2011 року
розпорядження органу приватизації ДК
"ЛОРТА" від 10.03.2004 р. за № 339 про
передачу квартири АДРЕСА_1 у приватну
спільну сумісну власність сім'ї ОСОБА_6
було скасовано та визнано недійсним
свідоцтво про право власності ОСОБА_6,
ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на вказану квартиру
з тих підстав, що приватизація цього
житла була проведена з порушенням
вимог Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» без згоди ОСОБА_6. Вказане
рішення суду набрало законної сили
(а.с.17-18,19).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Таким чином, безспірною є та
обставина, що ні ОСОБА_6 ні члени його
сім'ї не набули права власності на
квартиру АДРЕСА_1, а отже не набули і
права розпоряджатися даним житлом,
відповідно до ст.319 ЦК України.

Таким чином, всі оспорюванні
договори були укладені з порушенням
вимог ч.ч.1,5 ст.203 ЦК України та
відповідно до положень ст.215 ЦК України
обґрунтовано визнані недійсними.

В супереч твердженням апелянта,
як вбачається зі змісту позовної заяви
ОСОБА_2, позов було подано лише з тих
підстав, що судом фактично було
скасовано приватизацію спірної
квартири та визнано недійсним
свідоцтво про право власності на цю
квартиру за ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_8.
При цьому позивач у даному позові не
ставив питання про визнання
оспорюваних договорів недійсними з
огляду на те, що ОСОБА_6 в момент їх
вчинення не усвідомлював значення
своїх дій та вчинення цих правочинів
під впливом обману чи з інших підстав.

З огляду на викладене судова
колегія вважає, що позивачем ОСОБА_2,
яка визнана опікуном ОСОБА_6 в грудні 2011
року (а.с.16) не було пропущено строку
звернення до суду з даним позовом, який
було подано в лютому 2013 року в межах
визначеної законом позовної давності.

Беручи до уваги викладене,
колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків районного суду
і не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307,
ч.1 ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х
в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 05 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Береза В.І.

Бойко С.М.