Справа № 466/100/14
Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/2779/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

та участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Львова від 23 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_6, АТ «Дельта
Банк», з участю третіх осіб - Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
органу опіки та піклування
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради, приватного
нотаріуса Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 про
встановлення факту постійного
проживання малолітньої дитини однією
сім'єю із своїми батьками, визнання
недійсним договору іпотеки від 31.07.2008
року, -

встановила:

Оскаржуваною ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Львова від 23 січня 2014 року позовну
заяву ОСОБА_4, яка діє в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_6, АТ «Дельта
Банк», з участю третіх осіб - Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
органу опіки та піклування
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради, приватного
нотаріуса Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 про
встановлення факту постійного
проживання малолітньої дитини однією
сім'єю із своїми батьками, визнання
недійсним договору іпотеки від 31.07.2008
року - залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржив представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_2, просить оскаржувану
ухвалу скасувати, а справу скерувати
для продовження розгляду до суду
першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
позивач та її представники не були
належні чином повідомлені про судові
засідання, призначені на 26 вересня 2013
року, 14 листопада 2013 року та 24 грудня 2013
року, що підтверджується відсутністю в
матеріалах справи розписок про
одержання судових повісток.

Крім того, зазначає, що не відповідають
фактичним обставинам справи і висновки
місцевого суду, про те, що позивач не
подавала заяви про розгляд справи у її
відсутності, оскільки від ОСОБА_4 таких
заяв у матеріалах справи міститься дві.

Заслухавши суддю доповідача,
пояснення ОСОБА_2 на підтримання
апеляційної скарги, заперечення на
апеляційну скаргу ОСОБА_3, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 311 ЦПК України
підставами для скасування ухвали суду,
що перешкоджає подальшому провадженню
у справі, і направлення справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання.

Згідно до ч. 3 ст. 169 ЦПК України у разі
повторної неявки в судове засідання
позивача, повідомленого належним
чином, якщо від нього не надійшла заява
про розгляд справи за його відсутності,
суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ст.207 ч.1 п.3 ЦПК України
суд постановляє ухвалу про залишення
заяви без розгляду, якщо належним чином
повідомлений позивач повторно не
з'явився в судове засідання, якщо від
нього не надійшла заява про розгляд
справи за його відсутності.

Залишаючи позовну заяву без
розгляду, суд виходив з тих підстав, що
належним чином повідомлений позивач та
його представники повторно не з'явився
у судове засідання без поважних причин.

Так суд вказав, що в судові
засідання - 26 вересня 2013 року, 14
листопада 2013 року, 24 грудня 2013 року та 23
січня 2014 позивач повторно не з»явилися,
хоча належним чином повідомлялись,
заяв про розгляд справи за їх
відсутності до суду не надійшло, про
причини неявки суд не повідомили.

Однак такі висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Встановлено, що про судові
засідання 26 вересня 2013 року, 14
листопада 2013 року та 24 грудня 2013 року
позивач та його представник не
повідомлялися, що підтверджується
відсутністю в матеріалах справи
розписок про вручення судових
повісток.

В той же час при вирішенні питання про
залишення даного позову без розгляду у
зв'язку з тим, що позивач повторно не
з'явився в судове засідання, суд не
досліджував причини неявки в судове
засідання представника позивача, а
виходив лише з того, що незалежно від
причин неявки представника позивача є
підстави залишення даного позову без
розгляду.

Цим самим суд не досліджував причини
неявки в судове засідання позивача та
його представника чи порушив їх права.

Згідно ст. 76 ЦПК України судові
повістки, адресовані фізичним особам,
вручаються їм під розписку. Якщо особу,
якій адресовано судову повістку, не
виявлено в місці проживання, повістку
під розписку вручають будь-кому з
повнолітніх членів сім'ї, які
проживають разом з нею, а за їх
відсутності - відповідній
житлово-експлуатаційній організації
або виконавчому органу місцевого
самоврядування.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод від 04 листопада 1950 року (далі -
Конвенція), яка набрала чинності для
України з 11 вересня 1997 року та
відповідно до ст. 9 Конституції України
є частиною національного
законодавства України, передбачено, що
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку належним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію про захист прав людини
та основоположних свобод та практику
Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у пункті 24 Рішення ЄСПЛ у
справі "Надточій проти України та
пункті 23 Рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка
проти України № 2" наголошується на
принципі рівності сторін - одному із
складників ширшої концепції
справедливого судового розгляду - який
передбачає, що кожна сторона повинна
мати розумну можливість відстоювати
свою позицію у справі в умовах, які не
ставлять її в суттєво менш сприятливе
становище в порівнянні з опонентом.

Право на публічний розгляд справи
позбавлене сенсу, якщо сторона, яка
бере участь у справі, не повідомляється
про судовий розгляд з таким
розрахунком, що особа, яка
викликається, мала достатньо часу для
явки в суд у тому випадку, якщо особа
вирішить скористатися своїм правом,
передбаченим національним
законодавством (пункт 21 у рішенні ЄСПЛ
у справі "Яковлєв проти Російської
Федерації").

Зважаючи на викладене, судом першої
інстанції не було дотримано порядку
повідомлення позивача та його
представника про розгляд справи,
оскільки в матеріалах справи відсутні
докази вручення останнім судових
повісток.

З огляду на мотиви, зазначені вище, у
районного суду не було підстав
відповідно до ч. 3 ст. 169, ч. 3 ст. 207 ЦПК
України залишати позовну заяву без
розгляду.

За наведених обставин, апеляційний суд
доходить висновку, що суд першої
інстанції при постановленні
оскаржуваної ухвали порушив норми
процесуального права, а тому
оскаржувану ухвалу, що перешкоджає
подальшому провадженню у справі в силу
п.4 ч.2 ст. 307 ЦПК України необхідно
скасувати та направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Керуючись п.4 ч.2 ст.307, п.4 ч.1 ст.311, п.2 ч.1.
ст.314 , ст.ст. 315, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного
суду м. Львова від 23 січня 2014 року -
скасувати та справу направити в той же
суд для продовження розгляду справи.

Ухвала остаточна, оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.