Єдиний унікальний номер 205/9524/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11квітня 2014 року
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Остапенко Н.Г.

при секретарі Назаренко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу, ?

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 14 грудня 2010 року ОСОБА_2
під розписку позичив у ОСОБА_1 гроші у
розмірі 3 000,00 доларів США, на допомогу в
оформленні документів по об'єкту
нерухомого майна розташованого за
адресою АДРЕСА_1.

Станом на 13.11.2013 року відповідач
допомогу позивачу в оформленні
документів не надав, грошові кошти не
повернув. Розписка не містить кінцевої
дати повернення боргу і є безстрочною,
при цьому всі вказані кошти відповідач
зобов'язався повернути за першою ж
вимогою позивача.

01 вересня 2013 року позивачка
пред'явила ОСОБА_2 усну вимогу, згідно
розписці та положення діючого
цивільного законодавства, щодо
повернення заборгованості, на що
відповідач не прореагував.

До сьогоднішнього часу відповідач
ухиляється від повернення суми боргу в
розмірі 3 000,00 дол. США., чим порушив
взяті на себе зобов'язання.

В порядку ст.. 31 ЦПК України позивачка
уточнила позовні вимоги та просила
стягнути з ОСОБА_2 борг у сумі 35 635,25 грн.
та судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2
не з'явився. Про день місце та час
розгляду справи сповіщений належним
чином. Про причини своєї неявки суд не
повідомив, письмових заяв від нього не
надходило.

Зі згоди представника позивача суд
ухвалює рішення про заочний розгляд
справи, що відповідає положенням
статті 224 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши та оцінивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до розписки, на яку ОСОБА_1
посилається, як на боргову, ОСОБА_2
отримав кошти від позивачки у розмірі 3
000,00 доларів США . (а.с.4).

Представник позивача ОСОБА_3 в
судовому засіданні пояснив, що 14 грудня
2010 року ОСОБА_2 під розписку позичив у
ОСОБА_1 гроші у розмірі 3 000,00 доларів
США, на допомогу в оформленні
документів по об'єкту нерухомого майна
розташованого за адресою АДРЕСА_1. На
даний час відповідач допомогу
позивачу в оформленні документів не
надав, грошові кошти не повернув. В
вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася з
усною вимогою до ОСОБА_2, щодо
повернення переданої суми, на що
відповідач не прореагував.

Разом з тим, суд не погоджується з тим,
що дана розписка є борговою з таких
підстав.

Відповідно до ст..1046 ЦК України за
договором позики одна сторона передає
у власність другій стороні грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів або таку ж кількість
речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
сума не менш як десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавець є юридична особа,-
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Зазначена розписка не відповідає
вимогам ч.2 ст. 1047 ЦК України, оскільки
не містить даних про укладення саме
договору позики та його умов.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які представник
позивача посилався як на підставу
своїх вимог, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи.

На підставі викладеного суд прийшов до
висновку, що правовідносини між
сторонами не відносяться до
правовідносин договору позики, які
регулюються ст.ст. 1046-1050 ЦК України.
Таким чином, позовні вимоги відповідно
до ст. 60 ЦПК України позивачем не
доведено, тому в задоволенні позову
слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК
України, враховує, що позовні вимоги
оплачені позивачем, судом залишено без
задоволення, у зв'язку з чим поверненню
не підлягають.

Керуючись, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.. 1046-1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми боргу у
розмірі 35 635 грн. 25коп. - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Суддя
Н.Г. Остапенко