АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3850/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1036/14
Головуючий у 1-й інстанції Кононенко
Доповідач Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М,, Чічіля В.А.

за участю секретаря: Колодюк О.П.

за участю позивача ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3, відповідача
ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_6

на рішення Ленінського районного суду
м. Полтава від 12 лютого 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6 до
ОСОБА_4, Ленінського районного сектору
у м. Полтаві Управління Державної
міграційної служби України в
Полтавській області про припинення
права власності на частку квартири та
усунення перешкод у користуванні
квартирою,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року позивачі звернулися
із вказаним позовом та просили суд
визнати частку ОСОБА_4 у квартирі за
адресою АДРЕСА_1 незначною та такою, що
не може бути виділена в натурі;
припинити право власності ОСОБА_4 на 1/3
частину вказаної квартири; визнати за
ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини
квартири; зобовязати ОСОБА_4 отримати
вартість 1/3 частини квартири. Визнати
ОСОБА_4 таким, що втратив право на
проживання і реєстрацію у вказаній
квартирі і зобов'язати його протягом 5
днів, після набрання рішення суду
законної сили подати заяву до
відділення ГІРФО Ленінського РВ ПМУ з
проханням зняти його з реєстрації у
квартирі АДРЕСА_2; зобов'язати
Ленінський районний сектор м. Полтава
УДМС України в Полтавській області
протягом 7 днів після дати набрання
рішення законної сили чи в день подання
ОСОБА_4 заяви про зняття з реєстрації
зняти його з реєстрації у спірній
квартирі.

В обґрунтування позову посилалися на
те, що 30 квітня 1998 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб.

Під час шлюбу, а саме 21.01.2003 року, їх
сім'я у складі трьох осіб: ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_4 приватизувала квартиру
за адресою: АДРЕСА_1, в якій кожному із
співвласників належить по 1/3 частини
вказаної квартири.

2 грудня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 було розірвано.

Розподілити квартиру в натурі не
можливо. Досягнути іншої домовленості
про розподіл квартири шляхом її
продажу і розподілу виручених грошей
відповідно до часток кожного із
співвласників не вдається в зв'язку із
категоричною відмовою відповідача від
такого варіанту врегулювання спору, що
змусило позивачів звернутися до суду
за захистом своїх прав.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтава від 12 лютого 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_6
відмовлено повністю.

Не погодившись з даним рішенням
місцевого суду, його в апеляційному
порядку оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_6 та
просили вказане рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким їхні
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі. Посилаються на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі
відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що квартира за адресою
АДРЕСА_3 належить ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6
по 1/3 частині кожному.

Квартира, загальною площею 27,3 кв.м.
складається з однієї кімнати житловою
площею. 18,7 кв.м., кухні площею 2,4 кв.м.,
душової кімнати площею 1,3 кв.м.,
вбиральні площею 1,6 кв.м., коридору
площею 3,3 кв.м.

В даній квартирі зареєстровані ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_8

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірваний 2
грудня 2013 року.

Також судом вірно встановлено, і це не
оспорюється сторонами у справі, що
частка ОСОБА_4 у праві спільної
часткової власності на квартиру є
незначною і не може бути виділена в
натурі.

Враховуючи розірвання шлюбу між ОСОБА_2
та ОСОБА_4 та наявності конфлікту між
ними, місцевий суд прийшов до вірного
висновку про неможливість спільного
володіння і користування квартирою.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
припинення права власності на частку у
квартирі завдасть істотної шкоди
інтересам ОСОБА_4, оскільки він не має
іншого житла.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він узгоджується з
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства, які регламентують
спірні правовідносини.

Згідно ч.1 ст. 365 ЦК України Право особи
на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

У відповідності до висновків, що
містяться у постанові ВСУ по справі
№6-81 цс11 від 16 січня 2012 року, які згідно
ст. 360-7 ЦПК є обов'язковими до
застосування, для припинення права
особи на частку у спільному майні
необхідно встановити наявність
будь-якої із обставин, передбачених
пунктами 1- 3 ч. 1 ст. 365 ЦК за умови, що
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу

Позивачі заявляючи вимогу про
припинення права на частку ОСОБА_4 у
квартирі не надали суду доказів того,
що таке припинення не завдасть
істотної шкоди його інтересам.

Відповідач, заперечуючи проти позову,
вказав, що він іншого житла не має, а
тому припинення його права на частку
порушить його право на житло.

Апелянтами такі доводи відповідача не
спростовані як в суді першої інстанції,
так і в апеляційному суді.

Крім того, згідно зі ст. 365 ч.2 ЦК України
суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Позивачами попередньо не внесена
вартість 1/3 частки квартири на
депозитний рахунок суду.

Згідно зі ст.16 ч.1 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

У частині 2 ст.16 ЦК України встановлені
способи захисту цивільних прав та
інтересів судом.

Вимоги позивачів про визнання частки
ОСОБА_4 у праві власності на квартиру
незначною та такою, що не може бути
виділеною в натурі і зобов'язання
ОСОБА_4 отримати вартість 1/3 частини
квартири та подати заяву про зняття з
реєстрації не відповідають способом
захисту, передбаченим ст.16 ч.2 ЦК
України.

Підстави визнання особи такою, що
втратила право на проживання у
квартирі, яка відноситься до
приватного житлового фонду, визначені
у ст. 405 ч.2 ЦК України

Згідно ст.405 ч.2 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Позивачі заявляючи вимогу про визнання
ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування квартирою не навели
підстав та обґрунтування цих вимог в
розумінні ст. 405 ч.2 ЦК України.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України
сторонами в цивільному процесі є
позивач і відповідач. Позивачем і
відповідачем можуть бути фізичні і
юридичні особи, а також держава.

Ленінський районний сектор у м. Полтаві
УДМС України в Полтавській області не є
юридичною особою та не може бути
відповідачем у судових справах (а.с. 37),
а отже йому не може бути пред'явлено
позовні вимоги.

Крім цього, ст.3 ч.1 ЦПК України
передбачає, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Позивачі не зверталися до Ленінського
районного сектору у м. Полтаві УДМС
України в Полтавській області до
звернення до суду та останні не вчиняли
дій, передбачених ч.1 ст.3 ЦПК України, що
б надало право позивачам на
пред'явлення позову до суду за
захистом.

Інші доводи апеляційної скарги є
несуттєвими та не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваних судових рішень.

Судом першої інстанції дотримані
вимоги процесуального законодавства,
всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані
обставини справи та надана їм належна
правова оцінка, а наведені в
апеляційній скарзі доводи не
спростовують правильності висновків
суду.

Керуючись ст.ст. 301, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1, 315
ч.1,2 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_6 -
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтава від 12 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:
О.Ю.
Кузнєцова

Судді:

Л.М. Хіль

В.А. Чічіль