АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 601/1306/13-цГоловуючий у 1-й
інстанції Зембра Є.Й. Провадження №
22-ц/789/76/14 Доповідач - Жолудько
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Кузьми Р. М., Костіва О. З.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю представника ОСОБА_1 -ОСОБА_2,
представника ПАТ КБ
"ПриватБанк" Жарського І.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Кременецького районного
суду від 20 листопада 2013 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ
"ПриватБанк) звернулося в суд з позовом
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором №05/08/575 МК від 16
травня 2008 року у розмірі 51 784,15 дол.США,
що за курсом службового розпорядження
НБУ від 04 березня 2013 року складає 413755,37
грн., з яких: 20968,65 дол.США -
заборгованість за кредитом, 18982,19
дол.США - заборгованість за процентами;
9337,60 дол.США - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язання за договором, а
також 31,29 дол. США- штраф (фіксована
частина), 2464,42 дол. США - штраф (процентна
складова).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідно до кредитного
договору №05/08/575 МК від 16 травня 2008 року
ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачу
кредит у розмірі 25 000 дол. США на термін
до 16 травня 2013 року, а відповідач
зобов'язався повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами, проте ОСОБА_1
порушив взяті на себе зобов'язання по
поверненню кредиту та сплати
відсотків.

Рішенням Кременецького районного
суду від 20 листопада 2013 року позов
задоволено.

Вирішено стягнути із ОСОБА_1 на
користь ПАТ КБ "ПриватБанк"
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 51 784,15 дол. США, що за курсом 7,99
грн. за 1 долар відповідно до службового
розпорядження НБУ від 04 березня 2013 року
складає 413 755 грн.37.коп. за кредитним
договором №05/08/575МК від 16 травня 2008 року
та судовий збір у розмірі 114 грн.70 коп. і
3 441 грн., а всього в сумі 3 555 грн.70 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, та на порушення норм
матеріального права. Апелянт вказує,
що кредитного договору він не
підписував, коштів в сумі 25 000 дол. США-
не отримував, а тому даний кредитний
договір є недійсним.

Представник апелянта ОСОБА_2
доводи апеляційної скарги ОСОБА_1
підтримала, зіславшись на доводи,
викладені в ній.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк
Жарський І.Р. апеляційну скаргу не
визнав і пояснив, що судом було повно і
об'єктивно встановлені обставини
справи та ухвалено законне і
обґрунтоване рішення.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, приходить
до висновку, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає.

У відповідності до ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
ОСОБА_1 систематично порушував свої
договірні зобов'язання, не сплачуючи
чергові платежі у термін визначений
кредитним договором, чим істотно
порушив інтереси позивача, які
підлягають захисту шляхом стягнення
суми заборгованості за кредитним
договором.

З такими висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів,
оскільки він підтверджений наявними в
матеріалах справи доказами та
відповідає вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу.

Судом установлено, що 16 травня 2008
року між позивачем та ОСОБА_1 укладено
кредитну угоду №05/08/575МК, за умовами
якої ПАТ КБ "ПриватБанк" надав ОСОБА_1
кредит у розмірі 25 000 доларів США, а
останній зобов'язався повернути
отриманий кредит, сплатити відсотки і
винагороду в термін встановлений даною
угодою, але не пізніше 16 травня 2013 року.

Відповідно до договору про видачу
траншу №05/08/575МК від 16 травня 2008 року та
заяви на видачу готівки від 16 травня 2008
року ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в
сумі 25 000 доларів США.

Заперечуючи проти позовних вимог,
відповідач ОСОБА_1 вказував, що
кредитний договір він не підписував та
кошти не отримував, а тому в зв'язку з
цим заявив клопотання про проведення
судової почеркознавчої експертизи.

Відповідно до ч.1 ст. 143 ЦПК України
для з'ясування обставин, що мають
значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд
призначає експертизу за заявою осіб,
які беруть участь у справі.

Крім того, за змістом ч. 6 ст. 147 ЦПК
України висновок експерта для суду не є
беззаперечним доказом і оцінюється
судом за правилами, установленими ст. 212
ЦПК України.

Згідно з висновком
судово-почеркознавчої експертизи за
№5276/13-22 від 08 жовтня 2013 року підписи від
імені позичальника ОСОБА_1 на кредитній
угоді №05/08/575МК від 16 травня 2008 року
виконані не ним, а іншою особою.

Судом першої інстанції з
урахуванням вимог ст. 212 ЦПК України під
час перевірки та оцінки експертного
висновку встановлено, що висновок
судово-почеркознавчої експертизи, який
є одним із доказів по справі,
суперечить іншим доказам по справі, які
підтверджують факт отримання
відповідачем кредитних коштів і
прийняття ним виконання зобов'язання.

Оскаржуючи рішення суду, ОСОБА_1
посилався на те, що він не тільки
кредитну угоду не підписував, а й не
підписував договору про видачу траншу
№05/08/575МК від 16 травня 2008 року та заяву
на видачу готівки №1 від 16 травня 2008
року.

Ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 16 січня 2014
року задоволено клопотання апелянта
ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 про
призначення по справі
судово-почеркознавчої експертизи, на
вирішення якої було поставлено
запитання: чи виконані підписи на
договорі про видачу траншу №05/08/575МК
від 16 травня 2008 року та на заяві на
видачу готівки №1 від 16 травня 2008 року
від імені ОСОБА_1 ОСОБА_1 чи іншою
особою? Оплата за проведення якої була
покладена на апелянта ОСОБА_1
Проведення експертизи було доручено
експертам Тернопільського відділення
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз.

Зазначена експертиза апелянтом
не була оплачена, тому справа повернута
до суду без виконання ухвали.

Таким чином, судом апеляційної
інстанції виконані всі вимоги ч. 4 ст. 10
ЦПК України, згідно з якими суд сприяє
сторонам у здійсненні їх прав, а тому
справа вирішується за наявними в
матеріалах справи доказами.

Згідно з положеннями п. 4 ст. 129
Конституції України основними
засадами судочинства є змагальність
сторін та свобода в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 та ч.1
ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

У матеріалах справи наявні
договір про видачу траншу №05/08/575МК від
16 травня 2008 року та заява на видачу
готівки від 16 травня 2008 року про
отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у
сумі 25 000 доларів США, які містять
паспортні дані позичальника та є
підписаними ОСОБА_1, що підтверджують
факт отримання апелянтом кредиту.

Таким чином, на підставі зібраних
у справі доказів, суд першої інстанції
дійшов мотивованого висновку про те, що
між сторонам виникли кредитні
зобов'язання, які були порушені
відповідачем .

Згідно з розрахунком
заборгованості ОСОБА_1 від 04 березня 2013
року за кредитним договором №05/08/575МК
від 16 травня 2008 року загальна сума
заборгованості за даною кредитної
угоди становить 51 784,15 доларів США, у
тому числі: заборгованість за кредитом
- 20 968,65 доларів США;

заборгованість за процентами за - 18 982,19
доларів США;

пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 9 337,60 доларів
США;

а також штрафи відповідно до договору:

штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів
США;

штраф (процентна складова) - 2 464,42
доларів США..

ОСОБА_1 на протязі півтора року
погашав як тіло кредиту, так і відсотки.

Відповідач виконував умови
кредитного договору, а отже визнавав
його укладеним.

Таким чином, позичальник
підтвердив вчинення договору шляхом
прийняття виконання зобов'язання,
здійснивши після укладення кредитної
угоди погашення заборгованості. У
зв'язку з чим суд підставно не прийняв
до уваги заперечення апелянта щодо
факту отримання ним грошей за даним
кредитним договором, оскільки вони
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами.

Колегія не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги про
недійсність кредитного договору
відповідно до Закону України "Про
захист прав споживачів" та ст.ст. 203, 215
ЦК України, оскільки вимог про визнання
кредитного договору недійсним у даному
провадженні ОСОБА_1 не заявляв, а тому
даний договір відповідно до вимог ст. 204
ЦК України є дійсним та створює для
сторін юридичні наслідки.

Таким чином, колегія вважає, що,
суд, установивши, що спірний договір,
який за формою і змістом відповідає
вимогам закону, але експертизою
підтверджено, що одна зі сторін його не
підписувала, відповідно до вимог
закону мотивовано дійшов до висновку,
що такий договір є вчиненим.

Наведене може бути підставою для
визнання договору недійсним з підстав,
передбачених ст.ст. 203, 215 Цивільного
кодексу України, а саме: підписання
договору особою, яка не має на це
повноваження та відсутність
волевиявлення власника, якщо власник у
подальшому не схвалив такого
правочину.

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції повно та
об'єктивно з'ясував характер спірних
правовідносин, правильно застосував
норми матеріального права, а тому не
знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги і скасування
рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307,ч.1,п.1; 308; 313; 314; 317; 319;
324; 325 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Кременецького
районного суду від 20 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Л.Д. Жолудько