Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/755/14
Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач Спас О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Хортицького районного суду
м.Запоріжжя від 20 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_5, про
припинення права власності на частку у
спільному майні та визнання права
власності на частину квартири,

за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, про усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням, та про
вселення

В С Т А Н О В
И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя
особа: ОСОБА_5, про припинення права
власності на частку у спільному майні
та визнання права власності на частину
квартири.

В позові зазначав, що відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
№16705 від 03.05.2006 року, квартира АДРЕСА_1,
належала на праві спільної часткової
власності в рівних долях по 1/3
громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.
Заповіту після себе не залишив,а тому,
відповідно до ст.1261 ЦК України,
спадкоємцями його 1/3 частки за законом
були ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4,
тобто по 1/4 його частки на кожного.

Позивач вказував, що на час звернення
до суду йому належить 5/12 частин
квартири. Інші 5/12 часток квартири
належать ОСОБА_5, згідно заповіту
залишеного ОСОБА_6

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 успадкували кожен по
1/12 частки квартири. Проте вони у
спірній квартирі ніколи не мешкали, не
приймали участі в утриманні квартири.
Мають інше житло на праві власності.
Частка кожного з них є дуже незначною і
визначити порядок користування у
відповідності до часток розміри кімнат
не дозволяють.

Посилаючись на вказані обставини,
просив суд припинити право власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на їх частки спірної
квартири з виплатою ОСОБА_3 та ОСОБА_2
вартість належних їм часток у сумі
22083,00 грн. кожному. Визнати за ним,
ОСОБА_4 право власності на 2/12 частин
спірної квартири. Стягнути з
відповідачів судові витрати.

У листопаді 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулися до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення
перешкод у користуванні жилим
приміщенням, та про вселення.

Просили суд вселити ОСОБА_2 у спірну
квартиру та зобов'язати ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 не чинити перешкоди в
користуванні цим житлом.

Рішенням Хортицького районного суду
м.Запоріжжя від 20 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/12
частину квартири АДРЕСА_1 з виплатою їй
компенсації за належну 1/12 частину
квартири АДРЕСА_1 в сумі 22 083 грн., які
внесені ОСОБА_4 і зберігаються на
депозитному рахунку ТУ ДСА в
Запорізькій області. Припинено право
власності ОСОБА_2 на 1/12 частину
квартири АДРЕСА_1 з виплатою йому
ОСОБА_4 компенсації за належну йому 1/12
частину квартири АДРЕСА_1 в сумі 22 083
грн., які зберігаються на депозитному
рахунку ТУ ДСА в Запорізькій області.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на
2/12 частини квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судові витрати в сумі 441,67 грн. в рівних
долях з кожного. В частині вимог ОСОБА_4
про стягнення витрат на банківську
комісію відмовлено.

В задоволені зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2
та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в
якій вказують, що вважають рішення суду
незаконним, ухваленим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, при невідповідності висновків
суду обставинам справи, просять
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення яким їх зустрічні позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі. У
задоволені основного позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
апелянтів ОСОБА_2 та представника
ОСОБА_8, ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4 та його
представника ОСОБА_9, ОСОБА_5,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення. Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права. Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та правовідносини.

Квартира АДРЕСА_1, належить на праві
спільної часткової власності сторонам
у справі.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 належить по 5/12 частин.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 належить по 1/12 частини
цієї квартири.

З матеріалів справи вбачається, що
рішення у частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_4 в цілому відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

Судом правильно застосовано ст. ст. 364,
365 ЦК України.

Згідно з частинами 1-3 ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Надання у володіння зазначеної частки
в натурі можливе лише за умови, що майно
є подільним відповідно до ч. 2 ст. 183
цього Кодексу. Якщо надання частки в
натурі є неможливим, співвласник
вправі вимагати від інших
співвласників матеріальної
компенсації вартості його частки.

Положеннями ст. 365 ЦК України
передбачено підстави, за наявності
яких суд може задовольнити позов про
припинення права особи на частку у
спільному майні: частка є незначною і
не може бути виділена в натурі; річ є
неподільною; спільне володіння і
користування майном є неможливим; таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї. Суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Тобто для припинення права особи на
частку у спільному майні необхідно
встановити наявність будь-якої із
обставин, передбачених пп. 1-3 ч. 1 ст. 365
ЦК України за умови, що таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї та
попереднього внесення позивачем
вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду.

Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику та членам
його сім'ї, вирішується у кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи, особливостей об'єкта,
який є спільним майном.

Правильним є вирішення судом питання
щодо незначності 1/12 частки квартири,
які належать апелянтам, та
неможливості виділення їх в натурі в
трьохкімнатній квартирі загальною
площею 66,86м кв., житловою - 42,6м кв.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що на момент подачі позову
апелянт ОСОБА_2 був власником 1/4 частини
квартири АДРЕСА_2 та у вересні 2013р.
продав свою частку матері -апелянту
ОСОБА_3, якій також належить частка в
цій квартирі, що збільшилася внаслідок
цієї угоди. Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що відповідач
ОСОБА_2 свідомо погіршив свої житлові
умови, маючи на меті заявляти наразі
про істотну шкоду його інтересам.

Суд правильно застосував ч. 2 ст. 365 ЦК
України, урахувавши, що позивач вніс на
депозитний рахунок ДСА у Запорізькій
області по 22083грн. на користь кожного з
відповідачів, виходячи з оціночної
вартості квартири.

Переглядаючи справу у апеляційному
порядку колегія суддів вбачає підстави
для зміни рішення суду першої
інстанції в частині суми, що підлягає
виплаті на користь кожного з
відповідачів, виходячи з тієї
обставини, що на даний час згідно
наданого позивачем ОСОБА_4 звіту оцінки
станом на 17.03.2014р. вартість квартири
становить 269000грн., що збільшує розмір
стягнення на 334грн. кожному
відповідачеві. Вказані суми внесені
позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА
у Запорізькій області 24.03.2014р.

Наданий апелянтами звіт оцінювача щодо
вартості спірної квартири у розмірі
319534грн. апеляційний суд відхиляє, як
такий, що без поважних причин наданий
після визначених ст. 131 ЦПК України
строків.

Крім того, апелянти не просять про
збільшення суми, що підлягає виплаті
кожному з них у зв'язку з припиненням
права на частку у спільній власності, а
просять про відмову у цих позовних
вимогах, що унеможливлює вирішення
питання про розмір суми, що належить до
сплати за наданою ними оцінкою.

У цій частині апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції - зміні
зі збільшенням суми до виплати кожному
з апелянтів на 334грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач ОСОБА_4 проживає фактично один
у спірній квартирі, так як його дочка
ОСОБА_5 з ним не проживає, а має інше
житло, не спростовують висновки
рішення суду.

Згідно вищенаведених норм
матеріального права не має юридичного
значення питання, скільки осіб
залишиться проживати у квартирі, після
припинення права власності інших
співвласників на належні їм незначні
частки. В даному спорі частки, про
припинення яких йдеться складають по
1/12 частині, що явно є незначним.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність іншого житла у апелянта
ОСОБА_2 не можуть спростувати висновки
рішення суду, оскільки він на власний
розсуд під час розгляду даної справи у
суді першої інстанції продав належну
йому 1/4 частку у праві власності на
АДРЕСА_2 своїй матері - апелянту ОСОБА_3,
що вказує на штучність створення ними
обставини відсутності іншого житла і
не може братися до уваги.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3
бажає відчуження належної їй 1/12 частки
у спірній квартирі на користь ОСОБА_2 та
вони уклали «домашню угоду» з цього
питання є неприйнятними, оскільки
виходять за визначені ст. ст. 11, 303 ЦПК
України межі розгляду справи
апеляційним судом, який перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції. Таких позовних
вимог у цій справі не заявлено.

Доводи апеляційної скарги про
можливість виділу ОСОБА_2 кімнати
площею 10,5м кв. у спірній квартирі
спростовані матеріалами справи, з яких
вбачається неможливість виділу
кімнати, яка не окрема, є суміжно з
іншою кімнатою та значно перевищує
розмір частки, що належить апелянту
ОСОБА_2, так як 1/12 складає 5,57м кв.
загальної площі квартири в цілому або
3,55м кв. її житлової площі.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом першої інстанції вимог
ст. 365 ЦК України не мають правових
підстав.

Так, апелянти вважають, що задоволення
вимог про припинення права на частку у
спільному майні можливе лише за
наявності сукупності умов, вказаних у
п.п.1-4 ч. 1 цієї норми матеріального
права.

Вказані доводи не відповідають
вказаній нормі. Відповідно до ч. 1 ст. 365
ЦК України право особи на частку у
спільному майні може бути припинено за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників, якщо: 1) частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне
володіння і користування майном є не
можливе; 4) таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї.

За змістом зазначеної норми закону
припинення права особи на частку в
спільному майні допускається за
наявності будь-якого з передбачених
п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в
тому разі, коли таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про наявність
передбачених законом підстав для
задоволення позову ОСОБА_4, оскільки
частки апелянтів є незначними і не
можуть бути виділені в натурі.
Припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам ОСОБА_2, ОСОБА_3, оскільки
жоден з них не проживав у цій квартирі,
мають зареєстроване місце проживання
за іншою адресою, ОСОБА_3 має у
власності 1/4 частину квартирі АДРЕСА_2
та свою 1/4 частку у цій квартирі продав
їй ОСОБА_2

За встановлених обставин є законним та
обґрунтованим рішення суду першої
інстанції про відмову у позовних
вимогах ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення до
спірної квартири.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд вбачає, що
доводи апеляційної скарги в частині
визначення вартості часток, право
власності на які припиняється за
рішенням суду, знайшли своє часткове
підтвердження, а тому наявні підстави
для часткового задоволення
апеляційної скарги та ухвалення нового
рішення в справі, яким рішення у
вказаній частині підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду
м.Запоріжжя від 20 грудня 2013 року у цій
справі в частині визначення розміру
виплати компенсації 1/12 частини
квартири АДРЕСА_1 змінити.

Збільшити розмір виплати компенсації
на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 на 334грн.
кожному за рахунок коштів, внесених на
депозитний рахунок ТУ ДСА Запорізької
області.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: