АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2712/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Решетнік М. О. Доповідач - Макаров
М.О. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року
м. Дніпропетровськ

24
березня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Болтунової Л.М., Петренко І.О.,

при секретарі - Завідоновій К.Д..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за

апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2013
року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області та ОСОБА_2, третя особа: суддя
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області
Кобиляцька-Шаховал Інна Олександрівна,
про визнання дій неправомірними,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області та ОСОБА_2 про визнання дій
неправомірними, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
її батько ОСОБА_4, який до дня смерті
проживав в АДРЕСА_1. Після його смерті
залишилось спадкове майно, яке
складалось із квартири АДРЕСА_1 та
грошових внесків в АТ ДОД «Райффайзен
Банк Аваль», які належали йому. В 2-й
Нікопольській державній нотаріальній
конторі відкрито спадкову справу
№465/2011, в якій зберігається заява №701
від 23 вересня 2011 року відповідача
ОСОБА_2 про прийняття спадщини після
смерті її батька ОСОБА_4, в якій не
вказано ступінь родинних відносин, та
повідомлено, що у померлого є діти,
місце проживання яких невідомо, проте
на день смерті батька вона не була
зареєстрована із спадкодавцем,
оскільки відбувала покарання у
виправній колонії. Рішенням
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 25 квітня
2012 року було визнано відповідача
ОСОБА_7 спадкоємцем після смерті її
батька, проте рішенням апеляційного
суду Дніпропетровської області від 23
серпня 2012 року це рішення було
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_2 було
відмовлено. Також рішенням
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 25 жовтня
2012 року їй було визначено додатковий
строк для прийняття спадщини три
місяці.

Також у позовній заяві зазначено, що 23
листопада 2012 року за №1421 Дрогою
Нікопольською державною нотаріальною
конторою було зареєстровано її заяву
про прийняття спадщини після смерті її
батька, проте листом від 21 грудня 2012
року за №3100/02-14 нотаріальною конторою
її було повідомлено, що не може бути
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом, у зв'язку із чим їй
необхідно звертатися до суду. Згідно
відповіді банку №127-БТ від 10 грудня 2012
року грошові кошти у розмірі 27998 грн. 66
коп., які входили до складу спадкового
майна, успадковані та отриманні
відповідачем ОСОБА_2. На даний час
відповідач ОСОБА_2 повернув їй грошові
кошти від продажу квартири та частково
грошові кошти, отриманні ним в банку у
розмірі 9200грн. Іншу частину грошових
коштів в сумі 18798 грн. 66 коп. відповідач
ОСОБА_2 повертати відмовився.

У зв'язку із викладеним просила визнати
дії Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровській області
неправомірними, у зв'язку із тим що
суддя Кобеляцька-Шаховал І.О. прийняла
незаконне рішення від 25 квітня 2012 року,
визнати дії відповідача ОСОБА_2
неправомірними та стягнути на її
користь з відповідачів неповернуту
частину коштів у розмірі 18798 грн. 66 коп.,
моральну шкоду у розмірі 20000 грн. яка
була заподіяна їй у зв'язку із
ухваленням неправомірного рішення
суду, та судові витрати у розмірі 458 грн.
80 коп.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 25 грудня
2013 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_2
на користь позивача 18598 грн. 66 коп. та
судові витрати в сумі 235 грн. 40 коп., а
всього 18834 грн. 06 коп., в іншій частині
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
судове рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, порушення норм процесуального
права та невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Також непогоджуючись із вказаним
рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну
скаргу в якій просить судове рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення її позову у повному обсязі,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, порушення норм процесуального
права та невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг та заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з
додержанням вказаних вимог закону.

Так судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько позивачки ОСОБА_4, а
рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 квітня 2012 рку визнано за
ОСОБА_7 право власності на квартиру
АДРЕСА_1, та на грошові внески, які
знаходилися на спецкартковому рахунку
НОМЕР_1 в Центральному Нікопольському
відділенні АТ «Райффайзен банк Аваль»
на ім'я ОСОБА_4, в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Проте рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 серпня
2012 року зазначене вище рішення
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про
визнання права власності на спадкове
майно в порядку спадкування за законом
відмовлено (а.с.9-10).

Крім того, рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 жовтня 2012 року визначено
позивачу ОСОБА_3 додатковий строк для
прийняття спадщини після смерті батька
терміном три місяці, після чого позивач
звернулася до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, яка була
зареєстровано 23 листопада 2012 року за
№1421, а листом від 21 грудня 2012 року за
№3100/02-14 Друга Нікопольська державна
нотаріальна контора повідомила ОСОБА_3,
що згідно відповіді банку №127-БТ від 10
грудня 2012 року грошові кошти у розмірі
27998 грн. 66 коп., які входили до складу
спадкового майна, успадковані та
отриманні, відповідно до вищевказаного
рішення суду від 25 квітня 2012 року
відповідачем ОСОБА_2, а тому вони не
можуть видати свідоцтво про право на
спадщину, та роз'яснено, що вона для
вирішення питання може звернутися до
суду (а.с.11, 12).

В судовому засіданні також
встановлено, що ОСОБА_2 повернув ОСОБА_3
в повному обсязі грошові кошти від
продажу спадкового майно, а саме
квартири АДРЕСА_1 та частково повернув
грошові кошти в сумі 9400 грн., отриманні
ним в АТ ДОД «Райффайзен Банк Аваль»
(а.с. 7,8 ).

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Оскільки встановлено, що саме ОСОБА_2
безпідставно набув у свою власність
належні позивачці спадкові грошові
кошти та нерухоме майно, колегія суддів
вважає , що суд першої інстанції
обгрунтовано стягнув з відповідача
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 безпідставно
набуті грошові кошти у розмірі 18598 грн.66
коп., як різницю між спадковою сумою в
розмірі 27998 грн. 40 коп. та повернутою
сумою в розмірі 9400 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що судом першої інстанції не взято
до уваги розписку, згідно якої він
передав ОСОБА_8 14000 грн. на
відшкодування витрат на поховання
батька позивача ОСОБА_4, а тому підстав
для стягнення з нього грошових коштів
немає, колегія суддів вважає
необгрунтованими, оскільки, як
вбачається з матеріалів справи вказані
грошові кошти, які саме і зазначені у
розписці та отримані ОСОБА_8 18 травня 2012
року (а.с. 66), були передані відповідачем
ОСОБА_2, проте про позивача у цій
розписці нічого не зазначено, не надано
також суду доказів того, що саме ці
грошові кошти дійсно передавалися
відповідачем, а також за згодою
позивача, а відповідно до вимог ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
не можуть бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки
зводяться до переоцінки доказів та
незгодою з висновками суду.

Що стосується позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди, колегія
суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомі рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини, а
згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: 1) повернення
виконаного за недійсним правочином; 2)
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; 3) повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Як вбачається з матеріалів справи між
позивачкою та відповідачем ОСОБА_2
виникли правовідносини з приводу
безпідставного набуття відповідачем
спадкового майна позивачки, які
врегульовані Главою 83 ЦК України, а
також ст. 1212 ЦК України, яким не
передбачено можливості відшкодування
моральної шкоди в цих випадках.

Інші доводи позивача про те, що діями
ОСОБА_2 їй заподіяно моральну шкоду, яка
виразилася в умисних діях останнього,
що призвело до порушення її права
власності, колегія суддів вважає
необгрунтованими, оскільки позивачкою
не зазначено які саме моральні
страждання вона понесла, а також суду
відповідних доказів цим обставинам
надано не було.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи ОСОБА_3 звернулася до суду із
позовними вимогами до Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області про визнання дій
неправомірними, посилаючись на те, що
вказаний суд виніс неправосудне
рішення. Разом з цим Цивільним
процесуальним кодексом визначено, що
за результатом розгляду справи суд
зобов'язаний ухвалити судове рішення.
Про те, що таке рішення не відповідало
вимогам законодавства, зазначено саме
в рішенні апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 серпня
2012 року, яким і було вказане вище
рішення Нікопольського міськрайсуду
скасовано з цих підстав, тобто вже
фактично встановленої судом, а
відповідно до вимог ст.61 ЦПК України ці
обставини не підлягають доказуванню у
іншій справі, та не можуть бути
предметом розгляду іншим судом першої
інстанції.

Також позивач просила визнати дії
ОСОБА_2, неправомірними, які виразилися
у неповерненні їй грошових коштів,
колегія суддів також вважає
необгрунтвоаними, оскільки ці вимоги
відповідно до ст. 16 ЦК України за
викладених вище обставин є неналежним
способом захисту у зв'язку з чим суд
першої інстанції обгрунтовано
відмовив в задоволенні позову в цій
частині, а тому доводи апеляційної
скарги ОСОБА_3 про те, що суд невірно дав
оцінку зібраним по справі доказам та
обставинам є безпідставними.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що при розгляді справи,
судом першої інстанції були виконані
всі вимоги процесуального закону,
всебічно перевірено обставини, спір
вирішено у відповідності з нормами
матеріального права. Рішення є
обґрунтованим, з повним відображенням
обставин, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
правильними. Отже апеляційні скарги
підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 25 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді