АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/3927/2014
інстанції: Галась І.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Пятігорскмінрозлів" до ОСОБА_1, третя
особа: приватне підприємство "Торговий
дім "Аква-Вайт", про стягнення
заборгованості та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Пятігорскмінрозлів" про визнання
контракту недійсним, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 16 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ТОВ
"Пятігорскмінрозлів" звернулося до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 19 березня 2012 року
між ТОВ "Пятігорскмінрозлів", як
продавцем, та ПП "Торговий дім
"Аква-Вайт", як покупцем, був укладений
контракт № 19/03/12 на постачання
продукції, строком до 31 грудня 2014 року.
У забезпечення виконання зобов'язання
за контрактом, цього ж дня між ТОВ
"Пятігорскмінрозлів", ПП "Торговий дім
"Аква-Вайт" та ОСОБА_1 було укладено
договір поруки № 1 до контракту № 19/03/12
від 19 березня 2012 року, за яким
поручитель зобов'язався солідарно
відповідати перед кредитором за всіма
зобов'язаннями ПП "Торговий дім
"Аква-Вайт" за контрактом. Додатковою
угодою № 1 від 11 червня 2012 року,
додатковою угодою № 2 від 27 червня 2012
року, додатковою угодою № 3 від 30 червня
2012 року, додатковою угодою № 4 від 23
серпня 2012 року, додатковою угодою № 5
від 3 вересня 2012 року, додатковою угодою
№ 6 від 17 вересня 2012 року були внесені
зміни та доповнення до контракту №
19/03/12 від 19 березня 2012 року. Умови
контракту ПП "Торговий дім "Аква-Вайт"
не виконувалися, унаслідок чого
утворилась заборгованість, яка станом
на 21 травня 2013 року склала 1935121,60 руб.
Письмові претензії позивача до
боржника та поручителя про погашення
існуючої заборгованості залишились
без задоволення.

Посилаючись на викладене, позивач, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив стягнути з ОСОБА_1 на свою
користь заборгованість за контрактом
№ 19/03/12 від 19 березня 2012 року в розмірі
1935121,60 руб. та неустойку за прострочення
виконання зобов'язань в розмірі 314533,11
руб.

У жовтні 2013 року відповідач ОСОБА_1
звернувся із зустрічним позовом до ТОВ
"Пятігорскмінрозлів" про визнання
контракту недійсним. В обґрунтування
позову зазначав, що оскільки контракт
№ 19/03/12 від 19 березня 2012 року було
укладено до моменту набрання чинності
Закону України "Про засади державної
мовної політики" від 3 липня 2012 року,
тому на вказані правовідносини
поширювалась дія Закону УРСР "Про мови
в Українській РСР" від 28 жовтня 1989 року,
яким було передбачено, що мовами
двосторонніх міжнародних договорів
Української РСР, а також угод
громадських органів, підприємств,
установ і організацій Української РСР
з громадськими органами,
підприємствами, установами та
організаціями інших держав є
українська мова та мова іншої сторони
договору чи угоди. Вважає, що зміст
указаного контракту суперечить
положенням Закону УРСР "Про мови в
Українській РСР" та Цивільному кодексу
України, а тому просив у судовому
порядку визнати недійсним контракт №
19/03/12 від 19 березня 2012 року на підставі
ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 16 січня 2014 року позов ТОВ
"Пятігорскмінрозлів" задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ТОВ "Пятігорскмінрозлів"
заборгованість за контрактом № 19/03/12
від 19 березня 2012 року в розмірі 1935121,60
руб., що за курсом НБУ становить 463713 грн.
19 коп., та неустойку за прострочення
виконання зобов'язань в розмірі 314533,11
руб., що за курсом НБУ становить 75371 грн.
57 коп. У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_1, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні первісного
позову та задоволення зустрічного
позову. Скаржник зазначає, що 11 червня
2012 року між ТОВ "Пятігорскмінрозлів" та
ПП "Торговий дім "Аква-Вайт" було
укладено додаткову угоду № 1 до
контракту № 19/03/12 від 19 березня 2012 року,
за якою сторони дійшли згоди про
збільшення цін шляхом внесення змін до
Протоколу погодження цін, однак свої
згоди він, як поручитель, на збільшення
цін не надавав, у зв'язку з чим
збільшився обсяг його
відповідальності за контрактом від 19
березня 2012 року, що згідно ч. 1 ст. 559 ЦК
України є підставою для припинення
договору поруки; судом було
безпідставно відмовлено у задоволенні
його зустрічного позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді
апеляційної інстанції підтримала
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

Представник ТОВ "Пятігорскмінрозлів" -
Небукін І.В. заперечував проти
задоволення апеляційної скарги,
вважав, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Представник ПП "Торговий дім "Аква-Вайт"
в суд апеляційної інстанції не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України його неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення в цій
частині, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом установлено, що 19 березня 2012 року
між ТОВ "Пятігорскмінрозлів", як
продавцем, та ПП "Торговий дім
"Аква-Вайт", як покупцем, був укладений
контракт № 19/03/1, за умовами якого
продавець зобов'язувався передати у
власність покупцю продукцію, а
покупець зобов'язувався прийняти цю
продукцію окремими партіями та
оплачувати за неї встановлену даним
контрактом суму (ціну). Асортимент
продукції визначається на підставі
Протоколу погодження ціни (додаток № 1)
(специфікації), який є невід'ємною
частиною контракту.

Відповідно до специфікації № 21 від 21
серпня до контракту № 19/03/12 від 19
березня 2012 року, товарної накладної №
1351 від 24 серпня 2012 року, специфікації №
22 від 29 серпня 2012 року до контракту №
19/03/12 від 19 серпня 2012 року, товарної
накладної № 1436 від 30 серпня 2012 року,
специфікації № 23 від 06 вересня 2012 року
до контракту № 19/03/12 від 19 серпня 2012
року, товарної накладної № 1524 від 10
вересня 2012 року, специфікації № 24 від 18
вересня 2012 року до контракту № 19/03/12 від
19 серпня 2012 року, товарної накладної №
1560 від 19 вересня 2012 року, специфікації
№ 25 від 24 жовтня 2012 року до контракту №
19/03/12 від 19 серпня 2012 року, товарної
накладної № 1683 від 25 жовтня 2012 року ПП
"Торговий дім "Аква-Вайт" було отримано
продукцію на суму 1935121,60 руб.

Відповідно до п. 4.1 контракту № 19/03/12 від
19 березня 2012 року покупець оплачує
кожну партію товару шляхом
перерахування грошових коштів, на
підставі виставлених інвойсів, на
рахунок продавця банківським
переказом у валюті контракту на
наступних умовах: 100% через 60 днів з дати
митного оформлення на території
покупця.

За порушення, передбачених умовами
контракту, строків оплати покупець
несе майнову відповідальність у
розмірі 0,05% від неоплаченої суми
поставки за кожний день прострочки (п.
10.5 контакту).

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, 19 березня 2012
року між ТОВ "Пятігорскмінрозлів", ПП
"Торговий дім "Аква-Вайт" та ОСОБА_1 було
укладено договір поруки № 1, за яким
поручитель зобов'язався солідарно
відповідати перед кредитором за всіма
зобов'язаннями ПП "Торговий дім
"Аква-Вайт" за контрактом № 19/03/12 від 19
березня 2012 року.

Внаслідок неналежного виконання
зобов'язання за контрактом станом на 21
травня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 2249654,71 руб., а
саме: за специфікацією № 21
заборгованість складає 368411,20 руб.,
оплата мала бути здійснена до 5 грудня
2012 року; за специфікацією № 22
заборгованість складає 401289,60 руб.,
оплата мала бути здійснена до 12 грудня
2012 року; за специфікацією № 23
заборгованість складає 362957,60 руб.,
оплата мала бути здійснена до 23 грудня
2012 року; за специфікацією № 24
заборгованість складає 417313,60 руб.,
оплата мала бути здійснена до 30 грудня
2012 року; за специфікацією № 25
заборгованість складає 385149, 60 руб.,
оплата мала бути здійснена до 6 лютого
2013 року, а також 314533, 11 руб. - неустойка
за прострочення виконання
зобов'язання.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Установивши, що відповідач не виконує
належним чином взяті на себе
зобов'язання, суд дійшов
обґрунтованого висновку про стягнення
з нього заборгованості за контрактом №
19/03/12 від 19 березня 2012 року в судовому
порядку.

Під час установлення зазначених фактів
судом першої інстанції не було
порушено норм процесуального права,
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права та встановленим
обставинам справи.

Доводи скаржника про припинення поруки
є надуманими та необгрунтованими.

Статтею 215 ЦК України визначено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
позивач за зустрічним позовом не довів
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними, й
обґрунтовано відмовив у задоволенні
його зустрічного позову.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи, з урахуванням вище наведеного,
не відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість ухвалення рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом
обставини, рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 16 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий

Судді: