Г?оловуючий у 1 інстанції Демочко Д.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області
в складі:

головуючого Баркової Л.Л.

Сорока Г.П., Гаврилової Г.Л.

при секретарі : Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ
майна подружжя, за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
розподіл сумісного майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Першотравневого районного
суду Донецької області від 09 вересня 2013
року,

в с
т а н о в и л а :

У січні 2013 року позивачка ОСОБА_4
звернулася до суду з позовом про поділ
майна подружжя, посилаючись на те, що з
відповідачем ОСОБА_5 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 22.10.2004 року,
має двох неповнолітніх дітей : 2006 і 2010
років народження, які проживають разом
з нею. 23.01.2013 року за рішенням
Першотравневого райсуду Донецької
області шлюб між ними розірвано. Під
час шлюбу за спільні кошти вони на ім'я
відповідача придбали житловий будинок,
розташований в АДРЕСА_1, а у листопаді
2011 року поруч з цим будинком на
земельній ділянці на якій він
розташований, за рахунок спільних
коштів, будівельних матеріалів та
обладнання, за допомогою найманих
працівників, почали будівництво
житлового будинку, яке на момент
розлучення не закінчили та не отримали
правовстановлюючих документів, хоча
будинок має високий рівень готовності.
Тому з урахуванням уточнених позовних
вимог просила розподілити між нею та
відповідачем спільно набуте майно,
визнавши за нею право власності на ?
частку житлового АДРЕСА_1, а також на ?
частку будівельних матеріалів та
конструктивних елементів витрачених
на незакінчене будівництво нового
будинку, стягнувши на її користь з
відповідача її вартість.

У тому ж місяці ОСОБА_5 також звернувся
до суду з позовом про розділ сумісного
майна подружжя, який був прийнятий до
спільного розгляду та об'єднаний в одне
провадження. Вказував, що з грудня 2012
року вони припинили подружні
відносини, спільне господарство не
ведуть та проживають окремо. Сумісним
майном вважає житловий будинок,
загальною площею 38,5 кв.м, розташований
за адресою:АДРЕСА_1 відповідно до
договору купівлі-продажу від 05.04.2011
року; автомобіль «DAEWOO Sens», 2007 року
випуску, зареєстрований на ім'я
позивачки, а також : відеокамеру
«Samsung», телевізор «LG С 55», фотоапарат
«Samsung», дві мікрохвильові печі Samsung»,
диван «Леопард», системний блок ПК
«Asus», монітор «Філіпс», принтер «Encom»,
колонки для комп'ютера, телефон
(смартфон) «Nокіа», дохід у розмірі 73 334
грн. від реалізації насіння соняшника
та озимої пшениці, вирощених на
земельних ділянках, призначених для
ведення сільськогосподарського
господарства, які належать йому та
позивачці на підставі державних актів
на право власності на землю та просив
виділити йому в натурі житловий
будинок та відеокамеру, а позивачці
інше майно; в якості компенсації
вартості ? частки автомобіля «DAEWOO Sens»,
стягнути з неї 20 000 грн. та судові
витрати. В задоволенні позову
позивачки відмовити.

Рішенням Першотравневого районного
суду Донецької області від 09 вересня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про поділ майна подружжя та ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
розподіл сумісного майна подружжя
задоволено частково. У порядку поділу
майна подружжя: визнано за ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 право власності за кожним на 1/2
частину житлового АДРЕСА_1, а також на
1/2 частину автомобіля DAEWOO Sens», 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_1,
зареєстрований на ім'я ОСОБА_4

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати та скасовано заходи
забезпечення позову у вигляді арешту
на телевізор «LG С 55», фотоапарат «Samsung»,
дві мікрохвильові печі «Samsung», диван
«Леопард», системний блок ПК «Аsus»,
монітор «Филипс», принтер «Encon»,
колонки до комп'ютера, телефон смартфон
«Nокіа», накладений ухвалою суду від 18
березня 2013 року.

В апеляційній скарзі позивачка
ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати
в частині задоволення позову ОСОБА_5
про розподіл автомобілю «DAEWOO Sens» та в
частині відмови їй в задоволенні
позову про розподіл будівельних
матеріалів та конструктивних
елементів. Ухвалити нове рішення, яким
стягнути з ОСОБА_5 на її користь
вартість ? частки будматеріалів та
конструктивних елементів самочинного
побудованого, станом до грудня 2012 року
будинку, що розташований на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що суд не з'ясував
всі обставини, які мають значення для
справи,безпідставно відмовив їй у
призначенні судової
будівельно-технічної експертизи,
порушив норми матеріального і
процесуального права та вийшов за межі
позову.

В решті частині судове рішення не
оскаржується.

У відповідності із ч.2 статті 305 ЦПК
України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності третіх осіб
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які належним чином
повідомлені про час і місце судового
засідання. (а.с.44 т.2)

Заслухавши суддю доповідача,
пояснення позивачки ОСОБА_4, її
представника, адвоката ОСОБА_8,
відповідача ОСОБА_5, його представника,
адвоката ОСОБА_9, які просили
апеляційну скаргу відхилити,
дослідивши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з ухваленням
нового рішення, з таких підстав.

У відповідності із ч.1 статті 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

У відповідності із ч.1 статті 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності, тощо) , які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню для цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Вирішуючи справу та частково
задовольняючи позовні вимоги сторін
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки будівництво нового житлового
будинку велось крім іншого за рахунок
батьків ОСОБА_5, залучених до справи в
якості третіх осіб, з якими останній
уклав договір про дольову (пайову)
участь по фінансовому забезпеченню,
підстав для стягнення на користь
ОСОБА_4 вартості ? частки будівельних
робіт та конструктивних елементів,
витрачених на будівництво до грудня 2012
року, а також розподілу відеокамери,
телевізору, фотоапарату, двох
мікрохвильових печей, дивану,
системного блоку, монітору, принтеру,
колонок для комп'ютера, телефон, доход у
розмірі 73 334 грн. від реалізації насіння
соняшника та озимої пшениці, не має за
недоведеністю набуття подружжям права
спільної сумісної власності. За кожним
подружжям слід визнати право власності
на 1/2 частину житлового будинку
АДРЕСА_1 та 1/2 частину автомобіля DAEWOO
Sens», які є їх спільною сумісною
власністю.

Проте погодитися з висновками суду в
частині відмови у задоволенні позовів
щодо розподілу вартості будівельних
матеріалів, конструктивних елементів
та автомобіля, не можна, оскільки вони
не відповідають встановленим
обставинам у справі, положенням
процесуального і матеріального
закону.

Як встановлено судом, сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
22.10.2004 року до 23.01.2013 року, мають двох
неповнолітніх дітей: ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1,
які проживають разом із матір'ю ОСОБА_4
(а.с. 9,12-13,77т.1)

Відповідно договору
купівлі-продажу нерухомого майна № 1074
від 05.04.2011 та Витягу з Державного
реєстру правочинів року, за
відповідачем ОСОБА_5 зареєстрований
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.
(а.с. 3-5т.1)

Відповідно до свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу,
виданого РЕВ ДАІ смт. Володарське УДАІ
ГУМС України в Донецькій області,
автомобіль«DAEWOO Sens», 2007 року випуску,
НОМЕР_1, зареєстрований 03.07.2007 року на
ім'я ОСОБА_4 (а.с.95т.1)

Сторони не заперечують, що
зазначене майно належить їм на праві
спільної сумісної власності, в рівних
долях.

Відповідно до положень статті 60
ЦПК України кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_4
щодо належності до сумісного
спільного майна подружжя будівельних
матеріалів та конструктивних
елементів, ОСОБА_5 надав письмові
договори про дольову (пайову) участь у
будівництві житлового будинку від
17.10.2011 року та додаткову угоду від 28.12.2012
року, які укладені між ним та його
батьками ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (а.с.97-99т.1)

Відповідно до умов договору від 17
жовтня 2011 року, ОСОБА_6 і ОСОБА_7
зобов'язались забезпечувати
будівництво двоповерхового будинку,
загальною площею 250 кв.м. за
адресою:АДРЕСА_1 та приймати участь в
його будівництві, із визначенням долі
236,05 кв.м., а ОСОБА_5 зобов'язався
забезпечувати його збереженість та
санітарний і технічний стан, з
визначенням долі 13,95 кв.м. у вигляді
однієї кімнати.

28.12.2012 року сторони уклали між собою
додаткову угоду, в якій визначили, що
батьки профінансували будівництво на
суму 159800 грн.

Між тим, при розгляді справи в
апеляційному суді 05.11.2013 року, ОСОБА_5
не заперечував, що житловий будинок
будувався в період перебування з
позивачкою у зареєстрованому шлюбі та
проживання однією сім'єю для
проживання в ньому його сім'ї, що
разом з дружиною вони звертались до
сільської ради за дозволом на
будівництво, але його не отримали, що
будинок знаходиться у тому ж стані
незавершеного будівництва, яким він
був на час припинення шлюбних
відносин, а про наявність договору,
укладеного з батьками по забезпеченню
фінансування будівництва ОСОБА_4
дізналась тільки після припинення
подружніх стосунків, оскільки про це
він її не повідомляв.

Факт домовленості з батьками
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про дольову участь у
будівництві, позивачка заперечувала як
в суді першої інстанції, так і в
апеляційному суді, стверджуючи, що
батьки як з боку чоловіка, так і з її
боку, разом із братом, допомагали
фізично у будівництві та наміру
проживати в ньому не мали, оскільки
забезпечені нерухомістю.

Як встановлено зі слів ОСОБА_5, його
батьки мають інше постійне місце
проживання в Закарпатській області,
там народився батько відповідача, там
він має у власності будинок і більш
того, з самостійними вимогами за
захистом цивільних прав на
недобудований будинок у с.Бердянське
Першотравневого району вони до суду не
звертались, заінтересовані у
вирішенні справи на стороні
відповідача, членом сім'ї якого вони
не були і не є до цього часу,
продовжують проживати в іншій області.

А тому вважати надані відповідачем
письмові договори про дольову (пайову)
участь його батьків у будівництві
спірного недобудованого житлового
будинку належними доказами у даній
справі, не можна. Колегія суддів
вважає, що складання такого договору
на заперечення проти позову ОСОБА_4
викликано бажанням допомогти своєму
синові ОСОБА_5

Згідно із ч. 1 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини ( навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо) самостійного заробітку
(доходу)

Частиною 1 ст.70 СК України
встановлено, що у разі поділу майна, що
є об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Згідно із ч.2 ст.331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди, тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Частиною ч.3 ст.331 ЦК України до
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання, тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Висновками судової
будівельно-технічної експертизи від
21.01.2014 року встановлено, що вартість
будівельних матеріалів та будівельних
робіт, здійснених при будівництві
будинку за адресою:АДРЕСА_1 з
урахуванням зносу та виконання
фізичними особами складає, відповідно:
69221 грн. і 23186грн., на загальну суму 92407
грн. (а.с.255-258)

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про те, що
будівельні матеріали і конструктивні
елементи, витрачені на незакінчене
будівництво спірного будинку не є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя в рівних долях, та
безпідставно відмовив ОСОБА_4 у
задоволенні позову в частині стягнення
грошової компенсації ? частки вартості
будівельних матеріалів і
конструктивних елементів, що за
висновками експертизи складає 34610 грн.50
коп. ( 69221:2)

Тому рішення суду в цій частині
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про стягнення на
користь позивачки 34610 грн.50 коп.

Що стосується стягнення грошової
компенсації ? частки вартості
будівельних робіт, здійснених при
будівництві цього будинку, підстав для
стягнення на користь останньої 11593
грн. (23186:2) не має, оскільки ОСОБА_4 у
суді першої інстанції таких вимог не
заявляла і не заперечувала, що в
основному, ці роботи виконувались
безоплатно близькими родичами.

З урахуванням встановлених
обставин справи та виходячи із засад
розумності і справедливості,
посилання відповідача ОСОБА_5 і його
представника на те, що позивачкою не
доведено факту набуття права на ?
частку вартості будівельних
матеріалів і конструктивних елементів,
витрачених на незакінчене будівництво
спірного будинку, оскільки договір про
дольову участь у будівництві батьків
недійсним не визнавався, є
безпідставними.

Не можна погодитися з висновком суду
першої інстанції і в частині визнання
за ОСОБА_5 і ОСОБА_4 права власності за
кожним на 1/2 частку автомобіля DAEWOO Sens»,
оскільки таких позовних вимог ОСОБА_5
не заявляв, автомобіль є неподільною
річчю, знаходиться у користуванні
ОСОБА_4, проти чого він не заперечує,
але на підтвердження позовних вимог
про стягнення грошової компенсації ?
частки вартості автомобіля, належних і
допустимих доказів щодо вартості
автомобіля, як в суді першої інстанції,
так і в апеляційному суді не надав,
після роз'яснення судом п.4 ст.10 ЦПК
України, клопотань про призначення
товарознавчої експертизи не заявив, а
з визначеною вартістю автомобіля
ОСОБА_4 не погодився.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що підстав для задоволення
позову про розподіл автомобіля, у
зв'язку із недоведеністю його вартості
не має, а тому судове рішення в цій
частині також підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
ОСОБА_5 у задоволенні цього позову.

При розгляді справи в апеляційному
суді ОСОБА_5 подав заяву про залишення
його позову про розподіл майна без
розгляду відповідно до п.5 ч.1ст.207 ЦПК
України.

Проте, на стадії апеляційного розгляду
суд не наділений повноваженнями
залишати позовну заяву без розгляду,
оскільки відповідно до положень ч.1
статті 304 ЦПК України справа
розглядається апеляційним судом за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими главою ЦПК України про
апеляційне провадження, якою
передбачено лише два випадки, коли
сторони можуть реалізувати
диспозитивні права щодо
розпорядження своїми процесуальними
способами захисту: це відмова позивача
від позову та мирова угода сторін (ст.306
ЦПК).

В іншій частині судове рішення не
оскаржується.

Відповідно до положень статті 88
ЦПК України, у зв'язку із задоволенням
апеляційної скарги на користь ОСОБА_4
підлягають відшкодуванню судові
витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору за подачу апеляційної скарги в
розмірі 114 грн.70 коп. та проведенням
судової будівельно-технічної
експертизи в розмірі 1150 грн. (2300:2).
(а.с.201 т.1, 22 т.2)

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК
України, колегія суддів

В И
Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити .

Рішення Першотравневого
районного суду Донецької області від
09.09.2013 року в частині відмови ОСОБА_4 в
задоволенні позову про стягнення
грошової компенсації ? частки вартості
будівельних матеріалів і
конструктивних елементів, витрачених
на незакінчене будівництво будинку; в
частині задоволення позову ОСОБА_5 про
розподіл автомобіля «DAEWOO Sens»,
скасувати.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення
грошової компенсації ? частки вартості
будівельних матеріалів і
конструктивних елементів, витрачених
на незакінчене самочинне будівництво
будинку за адресою: АДРЕСА_1
Першотравневого району Донецької
області, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
грошову компенсацію одної другої
частки вартості виконаних робіт та
будівельних матеріалів в розмірі
34610грн.50коп. ( тридцять чотири тисячі
шістсот десять гривень 50 коп.)

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про розподіл автомобіля «DAEWOO Sens», 2007
року випуску, державний номер НОМЕР_1,
відмовити.

В решті частині рішення суду залишити
без зміни.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
судові витрати 1264 грн.70 коп. (одна
тисяча двісті шістдесят чотири грн.70
коп.)

Рішення набирає законної сили з
дня проголошення, може бути оскаржене
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Судді