інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/2314/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Категорія 50
УХВАЛА

Іменем України

03 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво - Святошинського районного суду
Київської області від 17 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до комісії з
припинення діяльності комунального
підприємства "Фармбуд" про скасування
наказу, зобов'язання вчинити дії та
стягнення заробітної плати,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом до комісії з
припинення діяльності комунального
підприємства «Фармбуд» про скасування
наказу, зобов'язання вчинити дії та
стягнення заробітної плати.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував
тим, що з 01.11.2000 року він, на підставі
наказу № 215 від 30.10.2000 року, працював
директором комунального підприємства
виробничої майстерні по виготовленню і
ремонту аптечного обладнання, яке в 2001
році було перейменоване в комунальне
підприємство «Фармбуд», згідно
розпорядження Київської міської
державної адміністрації від 18.07.2000 року
за № 1200.

Позивач вказував, що 02.12.2010 року
Київська міська рада на VI сесії VI
скликання ухвалила рішення «Про
припинення діяльності комунального
підприємства «Фармбуд» шляхом
приєднання до комунального
підприємства «Фармація». Крім того,
Київська міська державна
адміністрація видала розпорядження
«Про організаційно - правові заходи
щодо припинення діяльності
комунального підприємства «Фармбуд»,
де в п.2.3 вказано про дотримання
соціально правових гарантій
працівників комунального підприємства
«Фармбуд».

Головою комісії з припинення
діяльності зазначеного комунального
підприємства, відповідно до наказу № 2
від 15.08.2011 року позивача було
попереджено про звільнення з 18.10.2011
року за ст. 40 КЗпП України за
скороченням штату.

Згідно акта приймання-передачі справ
комунального підприємства «Фармбуд»
від 04.08.2011 року, всі вищезазначені
документи були передані комунальному
підприємству «Фармація».

Як зазначив позивач, за час передачі
справ з 02.12.2010 року комунальним
підприємством «Фармбуд» комунальному
підприємству «Фармація» підприємство
призупинило свою роботу в результаті
чого утворилась заборгованість з
виплати заробітної плати та інших
виплат, яку керівництво комунального
підприємства «Фармація» відмовилось
виплачувати.

На основі розрахунків Позивача,
заборгованість йому з виплати
заробітної плати становить 133 984 (сто
тридцять три тисячі дев'ятсот
вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

12.07.2013 року комісія з припинення
діяльності комунального підприємства
«Фармбуд» прийняла наказ № 2 від 12.07.2013
року про припинення трудового договору
з позивачем на підставі ст.40 КЗпП
України за прогул.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просив
суд скасувати наказ комісії з
припинення діяльності комунального
підприємства «Фармбуд» № 2 від 12.07.2013
року про припинення трудового
договору, зобов'язати відповідача
провести процедуру скорочення згідно
п. 1 ст. 40 КЗпП України, а також просив
стягнути з відповідача на його користь
кошти з виплати заробітної плати та
оплату вимушеного прогулу в розмірі 133
984 (сто тридцять три тисячі дев'ятсот
вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішенням Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 17
лютого 2014 року в задоволені позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в
якій, просив скасувати рішення суду
першої інстанції з підстав неповного
з'ясування судом обставин, які мають
значення для справи, неправильного
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді - доповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 01.11.2000 року позивач, на підставі
наказу № 215 від 30.10.2000 року, працював
директором комунального підприємства
виробничої майстерні по виготовленню і
ремонту аптечного обладнання, яке в 2001
році було перейменоване в комунальне
підприємство «Фармбуд», згідно
розпорядження Київської міської
державної адміністрації від 18.07.2000 року
за № 1200. 02.12.2010 року Київська міська
рада на VI сесії VI скликання ухвалила
рішення «Про припинення діяльності
комунального підприємства «Фармбуд»
шляхом приєднання до комунального
підприємства «Фармація». Крім того,
Київська міська державна
адміністрація видала розпорядження
«Про організаційно-правові заходи щодо
припинення діяльності комунального
підприємства «Фармбуд», де в п.2.3
вказано про дотримання соціально
правових гарантій працівників
комунального підприємства «Фармбуд».

Згідно п.2.1 розпорядження виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) від 06.07.2011 року № 1151 «Про
організаційно-правові заходи щодо
припинення діяльності комунального
підприємства «Фармбуд», а саме
комісією з припинення (до складу якої в
якості директора і входить позивач)
було зобов'язано здійснити управління
справами комунального підприємства
«Фармбуд» відповідно до чинного
законодавства.

Головою комісії з припинення
діяльності зазначеного комунального
підприємства, відповідно до наказу № 2
від 15.08.2011 року позивача було
попереджено про звільнення з 18.10.2011
року за ст. 40 КЗпП України за
скороченням штату.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що
рішеннями судів першої інстанції
(рішення Києво - Святошинського
районного суду Київської області від
29.12.2011 року та рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 19.02.2013 року)
та судів апеляційної інстанції (ухвала
Апеляційного суду Київської області
від 24.05.2012 року та ухвала Апеляційного
суду м. Києва від 19.06.2013 року)
встановлено, що згідно з Єдиним
державним реєстром юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців комунальне
підприємство «Фармбуд» не ліквідовано,
а перебуває на стадії припинення.

Зважаючи на викладене, суд першої
інстанції вірно встановивши характер
спірних правовідносин, прийшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав щодо зобов'язання
відповідача провести обґрунтовану
процедуру скорочення згідно КЗпП
України, оскільки комунальне
підприємством «Фармбуд» не було
реорганізовано шляхом приєднання до
іншої юридичної особи у встановленому
законом порядку, будь-яких доказів на
підтвердження своїх доводів щодо
фактичної реорганізації комунального
підприємства «Фармбуд» позивачем, в
порядку ст. 60 ЦПК України, суду не було
надано.

Крім того, позивачем не надано доказів
на підтвердження того, що його
відсутність на роботі не є прогулами, а
тому суд першої інстанції правомірно
прийшов до висновку про відсутність
будь - яких правових підстав для
скасування вищевказаного наказу чи
зміни формулювання причин звільнення
ОСОБА_1

Згідно з 4.2 ст.97 КЗпП України, ч.1 ст.151
Закону України «Про оплату праці»
форми і системи оплати праці, розцінки,
тарифні сітки, ставки, схеми посадових
окладів, умови запровадження та
розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами,
установами, організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством.

Порядок визначення розміру посадового
окладу керівника комунального
підприємства, що належить до власності
територіальної громади міста Києва
встановлено Розпорядженням Київської
міської державної адміністрації від
13.08.1999 року № 1325, Розпорядженням
Київської міської державної
адміністрації від 07.03.2000 року № 321.

Зі змісту табелів обліку використання
робочого часу вбачається, що позивач на
роботу не з'являється, роботу не
виконує, тому йому обліковувались в
робочі дні прогули і заробітна плата не
нараховувалась, у зв'язку із чим не
вбачається порушення трудових прав
останнього.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, висновки суду є
обґрунтованими, передбачених законом
підстав для його скасування при
апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування законного і
обґрунтованого рішення суду.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, вірно
послався на закон, що регулює спірні
правовідносини, дійшов правильного
висновку про відмову в позові і ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 17
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: