Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2014 року Справа №607/3461/14-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі судового засідання:
Борисевич І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будова Захід», про
стягнення заборгованості по
невиплаченій заробітній платі та
невиплачених коштів за відрядження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, надалі позивач, звернувся в суд
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будова Захід»,
надалі відповідач, в якому просить
стягнути заборгованість по
невиплаченій заробітній платі за
період із січня по лютий 2014 року в сумі
2436 грн., невиплачені кошти за
відрядження за період з червня по
грудень 2013 року та за період з січня по
лютий 2014 року в сумі 33966 грн.

В судовому засіданні позивач заявлені
позовні вимоги підтримує, в їх
обґрунтування зазначає, що при
звільненні йому не було виплачено
належних всіх до сплати сум, а саме
заробітної плати та невиплачених
коштів за відрядження, чим порушені
його прав, що змусило звернутися до
суду для їх примусового стягнення.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, заперечень проти
позову не подав. Тому, суд в порядку
ст.ст. 169, 224 ЦПК України ухвалює заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказах.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача,
встановив наступне.

02 липня 2012 року між ТОВ «Будова Захід»
та працівником ОСОБА_1 був укладений
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність.

Згідно умов договору працівник займає
посаду майстра або виконує роботу,
пов'язану із отриманням, нормативним
використанням в процесі будівництва та
збереження матеріальних цінностей,
бере на себе повну матеріальну
відповідальність за збереження
довірених йому підприємством,
організацією матеріальних цінностей.

Із витягу трудової книжки
підтверджується, що ОСОБА_1 був
прийнятий на роботу на посаду майстра в
ТОВ «Будова Захід» 02.07.2012р. на підставі
Наказу №81-К від 27.06.2012р.

Згідно Наказу №398-В від 02.09.2013р. по ТОВ
«Будова Захід» вирішено відрядити
ОСОБА_1 на будівництво групи
багатоквартирних житлових будинків по
вул. Корольова, блок Б, В, Г, з 02 вересня
2013 року по 30 вересня 2013 року включно.
Бухгалтерії Товариства провести
виплату добових на цей період у розмірі
3774 грн.

Згідно Наказу №411-В від 01.10.2013р. по ТОВ
«Будова Захід» вирішено відрядити
ОСОБА_1 на будівництво групи
багатоквартирних житлових будинків по
вул. Корольова, блок Б, В, Г, з 02 жовтня 2013
року по 31 жовтня 2013 року включно.
Бухгалтерії Товариства провести
виплату добових на цей період у розмірі
3774 грн.

Згідно Наказу №428-В від 01.11.2013р. по ТОВ
«Будова Захід» вирішено відрядити
ОСОБА_1 на будівництво групи
багатоквартирних житлових будинків по
вул. Корольова, блок Б, В, Г, з 01
листопада 2013 року по 29 листопада 2013
року включно. Бухгалтерії Товариства
провести виплату добових на цей період
у розмірі 3774 грн.

30 січня 2014 року ОСОБА_1 написав заяву
директору ТОВ «Будова Захід», в якій
просить звільнити його із роботи за
згодою сторін з 31.01.2014р., яка отримана
Товариством 30.01.2014р., вхідний номер №3.

Однак, як свідчить витяг із трудової
книжки, ОСОБА_1 було звільнено на
підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України із
роботи у ТОВ «Будова Захід» лише
06.03.2014р. згідно Наказу №10-К від 06.03.2014р.

Позивач зазначає, що крім долучених до
матеріалів справи Наказів про
відрядження за вересень, жовтень та
листопад 2013 року він перебував у
відрядженнях також у червні, липні,
серпні, грудні 2013 року та у січні-лютому
2014 року, оскільки в нього робота
передбачала виконання обов'язків за
межами знаходження юридичної особи -
роботодавця. Однак, відповідач при
звільненні не виплатив суми по
відрядженнях за дев'ять місяців в
розмірі 33966 грн. Також, не виплатив
заробітну плату, розмір якої ОСОБА_1
розрахував із ставки мінімальної
заробітної плати, встановленої
законодавством України, за період із
січня по лютий 2014 рік в сумі 2436 грн., так
як заява на звільнення була подана
30.01.2014р., проте звільнення відбулося
06.03.2014р. і протягом двох місяців ОСОБА_1
виконував трудові обов'язки.

Стаття 115 Кодексу законів про працю
України передбачає, що заробітна плата
виплачується працівникам регулярно в
робочі дні у строки, встановленні
колективним договором, але не рідше
двох разів на місяць через проміжок
часу, що не перевищує шістнадцяти
календарних днів.

Згідно ст. 116 Кодексу при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлено
трудову книжку і провести з ним
розрахунки в строки, передбачені цим
кодексом.

Як стверджує позивач, що як при
звільненні, так і по дату проведення
судового засідання йому не було
виплачено заробітної плати та кошти по
відрядженнях, чим порушуються його
конституційні права.

Проте, згідно досліджених долучених до
матеріалів справи копій Наказів про
відрядження від 02.09.2013р. №398-В, від
01.10.2013р. №411-В, від 01.11.2013р. №428-В суд
вважає, що до стягнення підлягає лише
сума коштів, не виплачених по
відрядженнях саме по вказаних Наказ в
розмірі 11322 грн., оскільки дана сума
підтверджена матеріалами справи та не
спростована відповідачем. В частині
стягнення 22644 грн. невиплачених коштів
по відрядженнях слід відмовити у їх
задоволенні, так як позивачем не
підтверджено належними і допустимими
доками факту видачі ТОВ «Будова Захід»
Наказів про відрядження за період з
червня по серпень 2013 року, грудень 2013
року та за січень-лютий 2014 року.

Разом з тим, через неможливість
визначення заробітної плати
працівника та його середнього
заробітку, ОСОБА_1 визначив
заборгованість по невиплаченій
заробітній платі, виходячи із
мінімально встановленого Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік» розміру заробітної плати,
яка згідно розрахунку становить 2436 грн.
за січень-лютий 2014 року.

Відтак, суд вважає, що в даному випадку
порушуються конституційні та трудові
права працівника через невиплату йому
заробітної плати, а тому поданий
розрахунок заборгованості є цілком
справедливий і підлягає до
задоволення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір
підлягає стягненню з відповідача в
доход Державного бюджету.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
47, 115, 116 КЗпП України ст.ст. 60, 88, 169, 212, 218,
223, 224, 233, 294, 367 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 про стягнення із
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будова Захід»
заборгованість по невиплаченій
заробітній платі в сумі 2436 грн.,
невиплачені кошти за відрядження в
сумі 33966 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути із Товариства з
обмеженою відповідальністю «Будова
Захід» (вул. Привокзальна,1, с. Смільне,
Бродівський район Львівської області)
на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)
заборгованість по невиплаченій
заробітній платі в сумі 2436 грн. та не
виплачені кошти за відрядження в
розмірі 11322 грн.

3. Стягнути із Товариства з
обмеженою відповідальністю «Будова
Захід» (вул. Привокзальна,1, с. Смільне,
Бродівський район Львівської області)
в користь Державного бюджету 243,60 грн.
судового збору.

4. В частині позовних вимог щодо
стягнення 22644 грн. невиплачених коштів
за відрядження - в задоволенні
відмовити.

5. Рішення в частині стягнення
заборгованості по заробітній платі за
один місяць підлягає до негайного
виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Тернопільської області протягом
десяти днів з дня його проголошення
через Тернопільський міськрайонний
суд Тернопільської області. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Дзюбановський Ю.І.