Єдиний унікальний номер 205/8187/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року

Ленінський районний суд
м.Дніпропетровська в складі
головуючого судді Остапенко Н.Г., при
секретарі Шевцовій М.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
кредитного договору частково
нікчемним-

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «Приватбанк» 26
вересня 2013 року звернулося до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості

В обґрунтування позовних вимог згідно
останніх уточнень зазначивши, що 31
серпня 2006 року між Публічним
акціонерним товариством Комерційний
банк «Приватбанк» та ОСОБА_1, був
укладений кредитний договір, згідно
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 2000,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом, з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між нею та Банком Договір,
підтверджується підписом у заяві.
Копії Умов та правил надання
банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою
додаються до позовної заяви.

Позивач свої зобов'язання виконав,
кредит надав, але відповідач ОСОБА_1
належним чином свої зобов'язання не
виконала, допустивши прострочення
повернення кредиту, внаслідок чого за
ним станом на 31.08.2013 року утворилась
заборгованість перед позивачем в
розмірі 35 748,66 грн. яка складається з 32
898,77 грн. заборгованість по процентам за
користування кредитом за період з
02.10.2008 року по 31.08.2013 року, а також 500,00
грн. штраф (фіксована частина); та 2349,89
грн. штраф (процентна складова) .

Оскільки, відповідач добровільно
здійснювати погашення заборгованості
не бажає, позивач змушений був
звернутися до суду і просить стягнути з
відповідача на свою користь суму
заборгованості в розмірі 35748,66 грн., та
судові витрати по справі в розмірі 357,48
грн..

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з зустрічним позовом
до Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
визнання кредитного договору частково
нікчемним.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що з доданого ПАТ КБ
«Приватбанк» розрахунку
заборгованості видно, що сума кредиту
отриманого ОСОБА_1 від 31 серпня 2006 року
збільшилась у вересні 2007 року до 10 000,00
грн.

Відповідна умова кредитного договору,
що передбачає можливість збільшення
кредитного ліміту міститься у п.3.2 та
п.5.3 Умов та правил надання банківських
послуг, які ОСОБА_1 не підписувала.

У зв'язку з чим ОСОБА_1 просить визнати
кредитний договір між Публічним
акціонерним товариством Комерційний
банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 в частині
збільшення суми кредиту до 10 000 грн. -
нікчемним.

В судовому засіданні представник
позивача Пилипчук С.В. позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просив
задовольнити. Зустрічні позовні вимоги
не визнав, заперечував проти їх
задоволення.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1
та представник відповідача ОСОБА_3
первісні позовні вимоги не визнали в
повному обсязі, подали до суду заяву
про застосування строків позовної
давності. Зустрічні позовні вимоги
підтримали в повному обсязі просили
задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
первісні та зустрічні позовні вимоги
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

В ході судового розгляду встановлено,
що 31 серпня 2006 року між Публічним
акціонерним товариством Комерційний
банк «Приватбанк» та ОСОБА_1, був
укладений кредитний договір, згідно
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 2000,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом, з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.(а.с.11-16а).

Позивач свої зобов'язання виконав,
кредит надав, разом з тим, в порушення
умов договору, ОСОБА_1, свої
зобов'язання належним чином не
виконала, допустивши прострочення
повернення кредиту та процентів за
його користування, внаслідок чого за
нею станом на 31.08.2013 року утворилась
заборгованість перед позивачем в
розмірі 35 748,66 грн. яка складається з 32
898,77 грн. заборгованість по процентам за
користування кредитом за період з
02.10.2008 року по 31.08.2013 року, а також 500,00
грн. штраф (фіксована частина); та 2349,89
грн. штраф (процентна складова)

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а при
відсутності таких умов і вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
застосовуються.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Представник відповідача ОСОБА_3
звернувся до суду з заявою про
застосування строків позовної
давності.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір б/н від 31.08.2006 року ,
за умовами якого позивач зобов'язався
надати відповідачу платіжну картку з
кредитним лімітом на термін дії такої
картки, а відповідач зобов'язався
повернути отриманий кредит і сплатити
відсотки у встановленому договором
розмірі та строки, що підтверджується
копією зазначеного договору.

При цьому, відсотки за кредитом, строки
та порядок погашення заборгованості
були визначені Умовами та правилами
надання банківських послуг за картою.

У пунктах 9.1,9.4 Умов вказано,в яких
випадках дія картки припиняється та з
якого часу у кредитора виникає право на
примусове стягнення заборгованості та
в якому порядку.

Відповідно до п.9.4 Умов у випадку
наявності перевитрат платіжного
ліміту по карті та непогашення їх
клієнтом протягом 6 місяців, карта
закривається та її наступне
відновлення можливе лише після повного
погашення заборгованості.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за договором №б/н від 31
серпня 2006 року та виписки з карткового
рахунку остання операція з даною
карткою відбулася 26 жовтня 2007 року з
платіжної картки було знято 463,50 грн.,
(а.с.39) після чого щомісячні платежі не
здійснювались, таким чином, відповідно
до положень укладеного між сторонами
договору та Умов, платіжна картка
відповідача повинна бути закрита
протягом 6 місяців після настання
строку погашення чергового платежу,
тобто з 26 квітня 2008 року

Позивач звернувся із зазначеним
позовом 26 вересня 2013 року.

Відповідно до частини першої статті
251 ЦК України строком є певний період у
часі, зі спливом якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної
події, яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (частина друга статті 251 та
частина друга статті 252 ЦК України).

Стаття 257 ЦК України встановлює
загальну позовну давність тривалістю у
три роки. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст.
267 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Таким чином, умова договору про надання
кредитного ліміту на платіжну картку
про те, що строк дії картки не
визначений, не свідчить про те , що цей
договір не має строку виконання.

Враховуючи наведене, суд
приходить до висновку, що позивачем
пропущений строк позовної давності для
звернення до суду за захистом
порушених прав, що є підставою для
відмови у задоволенні позову.

Що стосується зустрічних позовних
вимог ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
кредитного договору, укладеного між
Публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк» та
ОСОБА_1 в частині збільшення суми
кредиту до 10 000 грн. /п.3.2 та п. 5.3. Умов та
правил надання банківських послуг/
нікчемним не підлягає з наступних
підстав.

ОСОБА_1 вказала, що з доданого ПАТ КБ
«Приватбанк» розрахунку
заборгованості видно, що сума кредиту
отриманого ОСОБА_1 від 31 серпня 2006 року
збільшилась у вересні 2007 року до 10 000,00
грн.

Відповідна умова кредитного договору,
що передбачає можливість збільшення
кредитного ліміту міститься у п.3.2 та
п.5.3 Умов та правил надання банківських
послуг, які ОСОБА_1 не підписувала.

У зв'язку з чим ОСОБА_1 просить визнати
кредитний договір між Публічним
акціонерним товариством Комерційний
банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 в частині
збільшення суми кредиту до 10 000 грн. -
нікчемним.

Відповідно до вимог ч.3 - ч.5 ст.203 ЦК
України, якою передбачено загальні
вимоги необхідні для чинності
правочину, встановлено, що
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
та вчинятися у формі, встановленій
законом, при цьому ст.205 ЦК України
передбачено, що правочин може
вчинятися усно чи в письмовій формі.

Зі змісту п.2 ч.1 ст.208 ЦК України
вбачається, що правочини між фізичною
та юридичною особою, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу мають вчинятися у
письмовій формі

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний
договір укладається у письмовій формі,
а кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми є
нікчемним.

Положеннями ч.2 ст.207 ЦК України
передбачено, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.215 УК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені першою - третьою, п'ятою
та шостою ст.203 цього Кодексу.

Згідно вимог ЦК України, кредитні
відносини здійснюються на підставі
кредитного договору, що укладається
між кредитором і позичальником у
письмовій формі. У кредитному договорі
передбачається мета, сума і строк
кредиту, умови і порядок його видачі і
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, відсоткові
ставки, порядок плати за кредит,
обов'язки, права і відповідальність
сторін щодо видачі та погашення
кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи,
при укладенні спірного договору
Позивачу були відомі усі умови
договору та не існувало ніяких інших
умов.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень

Судом не приймаються доводи ОСОБА_1,
щодо недотримання письмової форми
кредитного договору, оскільки вони
спростовуються наявним в матеріалах
справи примірником заяви від 31.08.2006 р.
які підписані обома сторонами, а саме
ОСОБА_1 та уповноваженою особою банку, з
відтиском круглої печатки фінансової
установи.

Оцінюючи усі докази, які були
досліджені судом у процесі судового
засідання в їх сукупності, виходячи з
того, що кредитний договір № б/н від 31
серпня 2006 року укладено у
відповідності до положень чинного
законодавства та з дотримання вимог ст.
ст. 203, 205, 207, 208 ЦК України, враховуючи, що
ОСОБА_1 у даній справі не надано, а судом
не встановлено належних та достатніх
доказів на підтвердження наявності
будь-яких обставин, які могли б бути
підставою для визнання спірного
кредитного договору неукладеним
(недійним), суд вважає позовні вимоги
необґрунтованими, у зв'язку із чим
доходить висновку про необхідність
відмови у їх задоволенні.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК
України, враховує, що первісні та
зустрічні позовні вимоги оплачені
сторонами, судом залишено без
задоволення, у зв'язку з чим поверненню
не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст., 203, 207, 215, 216, 251,252,,257,261,526, 527, 530, 554,
610, 611, 625, 1054 ЦК України, Керуючись:
Постановою Пленуму Верховного Суду
України « Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 року
№9 ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 88, 169, 209, 213-215, 224-226 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у
розмірі 35 748 грн. 66 коп. за кредитним
договором №б/н від 31.08.2006
року-відмовити.

В задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
кредитного договору, укладеного між
Публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк» та
ОСОБА_1 в частині збільшення суми
кредиту до 10 000 грн. /п.3.2 та п. 5.3. Умов та
правил надання банківських послуг/
нікчемним-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН:
НОМЕР_1 на користь держави судовий
збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Суддя
Н.Г. Остапенко