АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 1948 /2014
Головуючий у 1-ій інстанції:
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за участі осіб:
представника позивача та третьої особи
Андрощука Ю.П.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, третя особа: Товариство з
обмеженою відповідальністю «Центр
допомоги та соціального захисту
пенсіонерів» про розірвання договору
довічного утримання та визнання права
власності;

за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 22.10.2013 року

в
с т а н о в и л а:

В травні 2013 року позивачка ОСОБА_5
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3
в якому просила розірвати договір
довічного утримання, укладений між нею
та відповідачем 26.12.1996 року, скасувати
державну реєстрацію права власності на
кв.АДРЕСА_1 та визнати за нею право
власності на вказану квартиру. В
обґрунтування своїх вимог посилається
на те, що вона є інвалідом 1 групи і є
зовсім безпорадною, а відповідач свої
зобов'язання за вказаним договором не
виконує: не сплачує житлово-комунальні
послуги, послуги телефонного зв'язку,
ліки, не утримує її тривалий час, а тому
вона не бажає щоб продовжував дію
вказаний договір. Оскільки вона
потребує стороннього догляду, то їй
допомагає інша особа по господарству
та її утриманню зовсім безкоштовно. При
цьому, період, за який ОСОБА_3 не
виконував умови договору, охоплює
період часу після її першого звернення
до суду з аналогічним позовом, а саме: з
липня 2011 року по теперішній час,
оскільки попередній позов передбачав
період договору до липня 2011 року.

В судовому засіданні позивач та ї
представник позовні вимоги підтримали
в повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Відповідач та його представник
позовні вимоги не визнали, посилаючись
на те, що ОСОБА_3 протягом 17 років
виконував умови договору довічного
утримання. Однак квартирою позивача
влітку 2011 року зацікавились інші особи,
на їх думку, це працівники ТОВ «Центр
допомоги та соціального захисту
пенсіонерів» і тому позивач вперше
подала такий же позов в липні 2011 року,
однак в його задоволенні було
відмовлено. Натомість, попавши під
вплив сторонніх осіб, позивач повторно
подала позов про розірвання договору
довічного утримання, посилаючись на
інший період дії договору.

Відповідач зазначив, що він після
рішення суду Апеляційної інстанції від
27.03.2013 року, а саме з весни 2012 року в
середньому по 200 грн. щомісячно
поштовими переводами відправляв
позивачу, оскільки вона не впускає його
до оселі та відмовляється з його рук
отримувати будь-яку матеріальну чи
інші допомогу, а також одноразово на її
адресу перерахував 2735 грн. як
компенсацію відсутності від нього
щомісячних виплат за час розгляду
першої справи в суді. Вважає, що позивач
передумала продовжувати дію договору,
оскільки піддалась впливу інших осіб і
тому звернулась до суду з вказаним
позовом. Повідомив, що він неодноразово
звертався з питаннями і пропозиціями
щодо збільшення розміру матеріального
забезпечення, однак позивач
відмовляється від спілкування.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 22.10.2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі. Посилається на
незаконність, необґрунтованість
ухваленого судом рішення, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального права.

Помилковим, на думку апелянта, є
висновок суду першої інстанції про те,
що нею не виконувалися умови договору,
відповідно до яких на неї ніяких
обов'язків не покладалося, її обов'язок
- передати у власність відчужувачу
належне їй нерухоме майно. Щомісячне
матеріальне утримання мало надаватися
регулярно незалежно від того, здійснює
вонащомісячні замовлення, чи ні.
Зокрема, факт, на який спирався суд, що
вонаначебто порушувала умови договору,
що вона відмовлялась від отримання
допомоги, не знайшов свого
підтвердження у судовому засіданні,
адже у рішенні суду зазначено, що
сплачувати матеріальне забезпечення
відповідач почав лише у квітні 2013 року.
Таким чином, судом було беззаперечно
з'ясовано, що до квітня 2013 року умови
договорувідповідачем не виконувалися.

Так, судом встановлено небажання
ОСОБА_5 продовжувати договір, але не
небажання обумовлено невиконанням
умов договору з боку відповідача.

Відповідач протягом останніх двох
років до неї не дзвонив та не цікавився
чи вонавзагалі жива, чи вже померла. Що
стосується щомісячних замовлень, які
вона повинна виставляти за договором,
то незрозуміло як вона це мала робити,
оскільки відповідач фактично мешкає
невідомо де, і у неї немає з ним зв'язку.

У судовому засіданні було встановлено
що ані копійки до квітня 2013 року вона
від відповідача не отримувала. У
оспорюваному договорі не
конкретизовано, що у разі відмови
ОСОБА_5 пускати до себе відповідача він
не повинен сплачувати щомісячне
матеріальне утримання. Таким чином,
неперерахування коштів на її адресу
протягом терміну дії договору є грубим
порушенням його умов.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача та третьої особи
Андрощук Ю.П. підтримав подану
апеляційну скаргу в повному обсязі,
посилаючись на доводи, викладені в ній.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4 заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
ухваленого судом рішення. Позивачка
ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась,
про час та місце судового засідання
повідомлялась належним чином. Неявка
позивачки в судове засідання не
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за її відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_5 є обґрунтованою та такою,
щопідлягає задоволенню.

Так, відмовляючи в задоволенні
позову ОСОБА_5, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач не
виконував свої зобов'язання за
договором певний період, оскільки
позивач не робила йому замовлення, не
впускала його до квартири, тобто не
виконувала сама договір довічного
утримання.

З таким висновком суду першої
інстанції не погоджується колегія
суддів, оскільки він не відповідає
фактичним обставинам справи, зібраним
по справі доказам та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів
справи, 26.12.1996 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3
укладено договір довічного утримання,
відповідно до якого ОСОБА_5 передала у
власність ОСОБА_3 однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 зобов'язався
довічно утримувати ОСОБА_5, надаючи їй
комплекс послуг згідно щомісячних
замовлень та зберігаючи їй право
пожиттєвого безкоштовного проживання
у вказаній квартирі, вартість
матеріального забезпечення сторони
визнали у розмірі 30 грн. в місяць.

При цьому, договір укладений у
письмовій формі, посвідчений
нотаріально. На підставі цього
договору 20.01.1997 року право власності
ОСОБА_3 на вказану квартиру
зареєстровано у БТІ м. Києва в
реєстровій книзі під № 32355.

Відповідно до ст.425 ЦК УРСР ( в редакції,
що діяла на момент укладення договору)
за договором довічного утримання одна
сторона, що є непрацездатною особою за
віком або станом здоров'я (відчужувач),
передає у власність другій стороні
(набувачеві майна) будинок( квартиру)
або частину його, взамін чого набувач
майна зобов'язується надавати
відчужувачеві довічно матеріальне
забезпечення в натурі у вигляді житла,
харчування, догляду і необхідної
допомоги.

За змістом ст. 428 цього ж Кодексу
договір довічного утримання може бути
розірваний за вимогою відчужувача,
якщо набувач майна не виконує
обов'язків, взятих ним на себе за
договором.

Оскільки правовідносини, що
виникли між сторонами на підставі
договору від 26.12.1996 року, є триваючими,
тому до них застосовуються і положення
ЦК України 2004 року.

Згідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України (
який діє з 01.01. 2004 року) договір
довічного утримання (догляду) може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача або третьої особи, на
користь якої він укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків, незалежно
від його вини.

Відповідно до ст. 756 ЦК України у
разі розірвання договору довічного
утримання (догляду) у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором, відчужував набуває право
власності на майно, яке було ним
передане, і має право вимагати його
повернення.

Умовами договору також визначено, що
він може бути розірваний за згодою
сторін, а у випадку невиконання його
умов і відмови від добровільного
розірвання однієї із сторін - в
судовому порядку.

Як на підставу позову, позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором,
а саме: комунальні платежі та платежі
за телефонні розмови вона змушена
сплачувати за свої кошти, за рахунок
пенсії і що вона не бажає в подальшому
продовжувати договір, оскільки
відповідач ніяким чином їй не
допомагає, не відвідує та не утримує її,
а також посилалась на те, що вона
вимушена була звернутись за допомогою
в ТОВ «Центр допомоги та соціального
захисту пенсіонерів», щоб допомогли
знайти доглядальницю і через
невиконання умов Договору
відповідачем, їй допомагає стороння
особа. Позовні вимоги стосуються
періоду з липня 2011 року по час
звернення позивача до суду - 28.05.2013 року.

В суді першої інстанції позивач
ОСОБА_5 безпосередньо пояснила, що
відповідач є її племінником, інших
родичів вона не має, договір довічного
утримання укладений саме за її
пропозицією. Однак зазначила, що вона
не хоче більше продовжувати дію
вказаного Договору, оскільки
відповідач їй зовсім не допомагає, вона
вважає, що він у неї забрав її гроші ще 4
роки потому, а всі щомісячні грошові
перекази від ОСОБА_3 вона на пошті не
отримувала, а його одноразовий платіж
2735 грн. вона отримала, але не витрачає.
Вона не бажає з ним мати більше справ,
оскільки він її не утримує, допомоги не
здійснює, а вона є інвалідом та
потребує сторонньої допомоги.

Допитана свідок ОСОБА_6 показала суду
першої інстанції, що вона являється
співробітником третьої особи і їй
відомо, що в 2011 році позивач звернулась
до TOB «Центр

допомоги та соціального захисту
пенсіонерів» з проханням допомогти їй
розірвати договір довічного утримання.
Вона просила про надання допомоги з її
утримання і замовила послуги. Двічі на
тиждень до ОСОБА_5 приходить працівник
Товариства доглядальниця ОСОБА_7 і
надає їй допомогу.

Допитані свідки - сусіди позивача
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали, що
відповідач ОСОБА_3 і його батько раніше
постійно допомагали ОСОБА_5, а наразі
бачать, що жінка ОСОБА_7 допомагає по
господарству позивачу.

Свідок ОСОБА_10 який є батьком
відповідача, показав, що позивач
провокує сварки і бійки, не впускає до
квартири відповідача, відмовляється
від спілкування, тому ОСОБА_3 має змогу
тільки матеріально допомагати
позивачу, адже ніяких замовлень вона не
робить і за допомогою до відповідача не
звертається.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
27.03.2013 року було скасовано рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 20.11.2012 року (яким було
розірвано договір довічного утримання)
та було ухвалено нове рішення, яким
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5
до ОСОБА_3 про розірвання договору
довічного утримання. Суд перевіряв
належність виконання відповідачем
своїх зобов'язань за вказаним
договором довічного утримання за
період до липня 2011 року.

В даному позові йдеться про
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором довічного
утримання за період починаючи з липня
2011 року по час звернення позивача до
суду - 28.05.2013 року.

Посилання суду на те, що ОСОБА_5 не
виконувалися умови договору, є
безпідставними, оскількивідповідно до
умов договору на неї ніяких обов'язків
не покладалося. Єдиний їїобов'язок -
передати у власність відчужувачу
належне їй нерухоме майно, що нею було
виконано. Щомісячне матеріальне
утримання мало надаватися регулярно
незалежно від того, здійснює вона
щомісячні замовлення, чи ні, оскільки
відповідач зобов'язався ОСОБА_5
утримувати. Зокрема, факт, на який
спирався суд, що позивачкою начебто
порушувалися умови договору, що
вонавідмовлялась від отримання
допомоги, не знайшов свого
підтвердження у судовому засіданні,
оскільки сам відповідач пояснив суду,
що сплачувати матеріальне
забезпечення він почав лише у квітні 2013
року. Таким чином, судом було
беззаперечно з'ясовано, що з липня 2011
року до квітня 2013 року
відповідачемумови договору не
виконувалися. Розгляд судами позову
ОСОБА_5 про розірвання договору
довічного утримання не звільняв ОСОБА_3
від виконання своїх обов'язків щодо
утримання позивачки.

Безпідставним та необґрунтованим є
висновок суду про те, що раніше умови
договору виконувалися, хоча відповідач
у судовому засіданні підтвердив, що у
ОСОБА_5вдома він не був та кошти до
квітня 2013 року не перераховував.
Виконання умов договору відповідачем
до липня 2011 року, не є підставою для
відмови у задоволенні даного позову.

Судом встановленонебажання ОСОБА_5
продовжувати договір, але це небажання
обумовлено виключно невиконанням умов
договору з боку відповідача з липня 2011
року.

Відповідно до договору довічного
утримання вартість матеріального
забезпечення сторони визнають в
розмірі 30 грн. на місяць, у випадку
інфляції ця сума збільшується згідно
встановленого коефіцієнту інфляції
доходів населення. У судовому
засіданні було встановлено
поясненнями сторін і підтверджено
документально, що ані копійки до квітня
2013 року ОСОБА_5 від відповідача не
отримувала.

У оспорюваному договорі не
конкретизовано, що у разі відмови
ОСОБА_5 пускати до себе відповідача
ОСОБА_3 він не повинен сплачувати
щомісячне матеріальне утримання. Отже,
неперерахування коштів на адресу
позивачки протягом терміну дії
договору є грубим порушенням його умов.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги ОСОБА_5 є обґрунтованими, а
висновки, викладені в рішенні суду
першої інстанції щодо відсутності
підстав для задоволення позову, а саме
розірвання договору довічного
утримання та визнання запозивачем
права власності, є помилковими.

За таких обставин, суд
апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції, ухвалює
нове рішення, яким задовольняє позов
ОСОБА_5 частково, оскільки розриває
договір довічного утримання та
повертає у власність ОСОБА_5 квартиру
номер АДРЕСА_1. Суд не вбачає підстав
для задоволення вимоги позивача про
скасування державної реєстрації права
власності відповідача, оскільки дана
вимога буде виконана відповідним
органом в порядку виконання даного
рішення суду. Повернення права
власності на спірну квартиру ОСОБА_5
тягне за собою безумовне скасування
реєстрації права власності ОСОБА_3 на
зазначену квартиру.

Висновки колегії суддів
відповідають фактичним обставинам
справи та наявним у справі доказам.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК
України суд стягує з ОСОБА_3 на користь
держави судовий збір у розмірі 334,10 грн.
(за пред'явлення позову та подачу
апеляційної скарги позивачем.)

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307,
309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 22.10.2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення наступного
змісту.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання
від 26 грудня 1996 року, укладений між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений
державним нотаріусом Третьої
київської державної нотаріальної
контори Марущак C.B., зареєстрований в
реєстрі за № 2 - 2700.

Повернути у власність ОСОБА_5 квартиру
номер АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
держави судовий збір у розмірі 344,10 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: