АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

Головуючого : Винту Ю. М.,

Суддів : Заводян К.І., Лисак І.Н.

При секретарі : Кусяк М.Д.

За участю : представника позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представників КП
Редакція газети «Буковина» - Ісака А.Ф.,
Чернушки Й.І., відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 до
КП Редакція газети «Буковина», ОСОБА_5
про спростування недостовірних
відомостей за апеляційною скаргою КП
Редакція газети «Буковина» на рішення
Першотравневого районного суду
м.Чернівці від 11 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,
звернувся до суду із вказаним позовом,
посилаючись на те, що в статті
журналіста ОСОБА_5 під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_1», розміщеній у випуску
газети «Громадсько-політична газета
«Буковина» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року
та розповсюдженій на інтернет-сайті
цієї газети, були поширені відносно
нього неправдиві відомості, які
принижують його честь та гідність.

Зокрема, автор застосував у статті
вислови, що характеризують його як
вбивцю та звинуватив у скоєнні
кримінальних діянь, хоча на момент її
написання та на час звернення до суду
його вину не було доведено, які і не
було винесено відносно нього жодним
судом обвинувального вироку, який
набрав законної сили.

Він двічі звертався до редакції газети
та надсилав повідомлення на адресу
автора статті повідомлення з вимогою
спростувати відомості, викладені у
статті та опублікувати його власну
відповідь, однак відповідачі жодним
чином не відреагували та порушили
право позивача на відновлення його
честі, гідності і ділової репутації.

Просив визнати заголовок та
недостовірні відомості, які були
викладені у вищевказаній статті
такими, що не відповідають дійсності,
принижують честь та гідність ОСОБА_1 та
зобов'язати засновника
«Громадсько-політичної газети
«Буковина» - Колективне підприємство
Редакція газети «Буковина»
спростувати недостовірну інформацію,
розмістивши її під заголовком
«Спростування» на тому ж самому місці,
де містилося недостовірне
повідомлення шляхом поміщення
оголошення в газеті та за адресою
інтернет-сторінки резолютивної
частини рішення суду, а також
опублікувати його власну відповідь на
статтю за текстом, наданим в заяві від
28.11.2013р.

Рішенням Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 11 лютого 2014 року
позов задоволено.

________________________________________________________________________
_______________

22ц-794/528/14 р.
Головуючий у 1
інстанції: Федіна А.В.

Категорія : 39/40

Доповідач: Винту Ю.М.

В апеляційній скарзі КП Редакція
газети «Буковина» просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Приймаючи рішення по справі, суд першої
інстанції, дав неправильну оцінку
зібраним доказам, зробив висновки, які
не відповідають обставинам справи,
порушив норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. Суд не
врахував ту обставину, що описана в
статті інформація мала резонансний
характер у суспільстві та була
загальновідомою, що підтверджується
матеріалами з інших засобів масової
інформації; позивач не спростовує те,
що дійсно мав місце описаний в статті
факт убивства та є обвинувальним.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
інформацію» інформацією є будь-які
відомості та/або дані, які можуть бути
збережені на матеріальних носіях або
відображені в електронному вигляді.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
інформацію», кожен має право на
інформацію, що передбачає можливість
вільного одержання, використання,
поширення, зберігання та захисту
інформації, необхідної для реалізації
своїх прав, свобод і законних
інтересів. Реалізація права на
інформацію не повинна порушувати
громадські, політичні, економічні,
соціальні, духовні, екологічні та інші
права, свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

Право на інформацію забезпечується:
створенням механізму реалізації права
на інформацію; створенням можливостей
для вільного доступу до статистичних
даних, архівних, бібліотечних і
музейних фондів, інших інформаційних
банків, баз даних, інформаційних
ресурсів; обов'язком суб'єктів владних
повноважень інформувати громадськість
та засоби масової інформації про свою
діяльність і прийняті рішення;
обов'язком суб'єктів владних
повноважень визначити спеціальні
підрозділи або відповідальних осіб для
забезпечення доступу запитувачів до
інформації; здійсненням державного і
громадського контролю за додержанням
законодавства про інформацію;
встановленням відповідальності за
порушення законодавства про
інформацію (ст. 6 Закону).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про
інформацію», ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
вживання гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погоджується колегія суддів, посилався
на відсутність відносно позивача
вироку, яким було би визнано його
винуватим у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ст.115 КК
України, який набрав законної сили, а
тому є не припустимим вживання
відносно нього слів «вбивця»,
«злочинець» та словосполучення
«озвірілий вбивця», «організатор
страшного вбивства», «головний
злочинець» та інші подібні вислови, які
порушують презумпцію невинуватості.

Як вбачається з матеріалів справи, у
випуску газети «Громадсько-політична
газета «Буковина» НОМЕР_1 від
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а також на
інтернет-сайті «Громадсько-політична
газета «Буковина» за адресою
http://gazeta-bukovyna.cv.ua була опублікована
стаття заслуженого журналіста України
ОСОБА_5 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1». У
вказані статті автор у відношенні до
позивача застосовував наступні слова,
речення та словосполучення: «На чужій
для них землі влаштували бандитський
розбій, пустивши в хід биту, ніж,
пістолет. Головний злочинець,
організатор страшного вбивства ОСОБА_6
мав віддати борг 30 тисяч доларів
колишній співмешканці ОСОБА_7»;
«Злочинці фактично були в руках
оперативників, але легко вислизнули.»;
«Чітко простежується, як озвірілий
вбивця стає таким собі
ягнятком-хуліганчиком»; «А якщо
апеляційний суд Чернівецької області
ухвалить інший вирок, як тоді повернути
хулігана-вбивцю за грати?»; «А
врешті-решт - який нечуваний акт
гуманного милосердя! - вся злочинна
азербайджанська сім'я ОСОБА_1 на волі»;
«Але ж є свіжі зізнання хулігана-вбивці
(так будемо тепер його кваліфікувати),
що саме він першим ударив ОСОБА_2
битою»; «Озвіріла трійця вбила
28-літнього ОСОБА_2»; «Організатором
цієї різанини був саме ОСОБА_1, який
покликав батька і брата з ножами і
стволами»; «Але в даному разі - це
жорстоке, навмисне, вандальне вбивство.
Та ще й у чужій країні, яка тепер (як не
парадоксально!) своїм же іменем
(України) захищає вбивцю»; «На
засіданні суду головуючий запитував
злочинця, чи не має він претензій до
конвоїрів, чи не трясло його в машині по
дорозі в Кіцмань...». (а/с 6-10).

Окрім того, в даній статті міститься
також примітка редакції газети
наступного змісту: «Ця ситуація
стривожила не тільки відомого
журналіста ОСОБА_5, але й багатьох
краян, здивованих м'якістю вироку, які
пишуть і телефонують до редакції.
Знаємо, що справу розглядатимуть в
Апеляційному суді. Варто сподіватися,
там дадуть справжню оцінку вбивцям.
Хоча людину не повернути...» (а/с 44).

Позивач звертався до редакції
«Громадсько-політична газета
«Буковина» та автора статті ОСОБА_5 з
заявою про спростування відомостей як
таких, що не відповідають дійсності,
ганьблять честь, гідність і ділову
репутацію ОСОБА_1, а також із вимогою
опублікувати власну відповідь на
статтю журналіста ОСОБА_5 під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_1», проте в матеріалах
справи відсутні будь-які відомості, що
відповідачі належним чином
відреагували на вказані заяви та
спростували поширену ними інформацію
(а.с 11,16).

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична
особа, особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення про неї
та (або) членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 32 Конституції
України, кожному гарантується судовий
захист права спростувати недостовірну
інформацію про себе і членів своєї
сім'ї та права вимагати вилучення
будь-якої інформації, а також право на
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої збиранням,
зберіганням, використанням та
поширенням такої недостовірної
інформації.

Відповідно до ч.3 ст.277 Цивільного
кодексу України тягар доказування
достовірності негативної інформації
про позивача покладається на
відповідачів - осіб, що розповсюдили
таку інформацію.

Всупереч наведеним вище нормам
законодавства, відповідачі не надали
суду жодної офіційної інформації, яка б
підтверджувала достовірність
оскаржуваної інформації.

Згідно ч.1 ст.62 Конституції України
особа вважається невинуватою у
вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

Посилання апелянта на те, що описана в
статті інформація мала резонансний
характер в суспільстві та була
загальновідомою, а позивач не
спростовує дані про те, що дійсно мав
місце факт вбивства і є обвинувальним,
не звільняє відповідачів від обов'язку
довести правдивість інформації,
викладеної у випуску газети
«Громадсько-політична газета
«Буковина» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2
року, а також на інтернет-сайті
«Громадсько-політична газета
«Буковина» за адресою http://gazeta-bukovyna.cv.ua
та не може слугувати доказом по справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 302 ЦК України,
достовірною вважається лише та
інформація, яка подається посадовою
особою, службовою особою при виконанні
нею службових обов'язків, а також
інформація, яка міститься в офіційних
джерелах. Фізична особа, яка поширює
інформацію, зобов'язана переконатися у
її достовірності.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про
державну підтримку засобів масової
інформації та соціальний захист
журналістів», журналіст звільняється
від відповідальності за поширення
інформації, що не відповідає дійсності,
якщо суд встановить, що журналіст діяв
добросовісно та здійснював її
перевірку.

Як свідчить позиція Європейського суду
з прав людини, хоча помилкові
твердження є невідворотними під час
вільного обговорення, водночас має
бути наявною достатня фактична основа
для такого судження, оскільки навіть
оціночне судження без будь-якої
фактичної основи може бути надмірним (De
Haes and Gijsels v.Belgium, (1997) №47, Oberschlick v.Austria (no 2),
(1997), №33).

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009
року, відповідачами у справі про захист
гідності, честі чи ділової репутації є
фізична або юридична особа, яка
поширила недостовірну інформацію, а
також автор цієї інформації. Якщо позов
пред'явлено про спростування
інформації, опублікованої в засобах
масової інформації, то належними
відповідачами є автор і редакція
відповідного засобу масової
інформації чи інша установа, що виконує
її функції, оскільки згідно зі статтею
21 Закону про пресу редакція або інша
установа, яка виконує її функції,
здійснює підготовку та випуск у світ
друкованого засобу масової інформації.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009
року, належним відповідачем у разі
поширення оспорюваної інформації в
мережі Інтернет є автор відповідного
інформаційного матеріалу та власник
веб-сайту.

Таким чином, судом першої інстанції
було правильно визначено відповідачів
по справі.

Визначаючи спосіб захисту порушеного
особистого немайнового права позивача,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що спростування має
здійснюватися у такий самий спосіб, у
який поширювалася недостовірна
інформація, тобто шляхом розміщення її
під заголовком «Спростування» на тому
ж самому місці, де містилося
недостовірне повідомлення шляхом
поміщення оголошення в газеті та за
адресою інтернет-сторінки
резолютивної частини рішення суду, а
також опублікування власної відповіді
позивача на статтю за текстом, наданим
ним в заяві від 28.11.2013р.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін. Суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Необгрунтованими є доводи
відповідачів про те, що викладена у
випуску газети «Громадсько-політична
газета «Буковина» НОМЕР_1 від
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а також на
інтернет-сайті «Громадсько-політична
газета «Буковина» за адресою
http://gazeta-bukovyna.cv.ua інформація щодо подій,
що відбулися 01 квітня 2012 року в
готельно-розважальному центрі
«Графська садиба» є достовірною,
оскільки була загально відомою та мала
резонансний характер в суспільстві.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Європейської
конвенції з прав людини кожен має право
на свободу вираження поглядів. Це право
включає свободу дотримуватися своїх
поглядів і передавати інформацію та
ідеї без втручання органів державної
влади і незалежно від кордонів. Ця
стаття не перешкоджає державам
вимагати ліцензування радіомовних,
телевізійних або кінематографічних
підприємств.

Частиною другою ст.10 Європейської
конвенції з прав людини визначено три
взамопов?язані умови до правомірного
втручання у здійснення свободи
вираження поглядів, а саме :

- втручання (мається на увазі
«формальність», «умова», «обмеження»
або «санкція») має бути встановлене
законом;

- втручання має на меті забезпечити
один/одну або кілька інтересів або
цінностей, а саме: національну безпеку,
територіальну цілісність, громадську
безпеку, охорону порядку або
запобігання злочинам, охорону здоров?я
або моралі, захист репутації або прав
інших осіб, запобігання розголошенню
конфіденційної інформації,
підтримання авторитету і
безсторонності суду;

- втручання є необхідним у
демократичному суспільстві.

Всупереч ч.1 ст.62 Конституції України
позивача через публікацію статті було
визнано винним у скоєнні вбивства до
вступу в законну силу вироку суду.

Зазначена обставина, на думку колегії,
також не є такою, що підтримує
авторитет і безсторонність суду у
демократичному суспільстві, оскільки
може ускладнити правильне вирішення
судом обставин кримінальної справи та
перевірку всіх можливих версій подій,
що відбулися 01 квітня 2012 року в
готельно-розважальному центрі
«Графська садиба».

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони
зобов'язані подати свої докази чи
повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання у
справі. Докази подаються у строк,
встановлений судом з урахуванням часу,
необхідного для подання доказів.
Докази, подані з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

Всупереч вимогам ст.ст.60, 131
ЦПК України, КП Редакція газети
«Буковина» та ОСОБА_5 не надали суду
першої інстанції належні та допустимі
докази на підтвердження обставин
викладених у випуску газети
«Громадсько-політична газета
«Буковина» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2
року, а також на інтернет-сайті
«Громадсько-політична газета
«Буковина» за адресою http://gazeta-bukovyna.cv.ua
відносно подій, що відбулися 01 квітня
2012 року в готельно-розважальному
центрі «Графська садиба».

Враховуючи наведене,
колегія приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає нормам матеріального й
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для його скасування.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу КП Редакція газети
«Буковина» - відхилити.

Рішення Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 11 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :