Номер провадження: 22-ц/785/1831/14
Головуючий у першій інстанції Гудіна
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
Гончаренко В.М.

суддів: Короткова В.Д.., Калараш A.A.

з участю секретаря
Волчанського О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Одеської міської ради про
визнання права власності на
реконструйоване майно за апеляційною
скаргою Одеської міської ради на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 12 жовтня 2012 року, -

встановила:

19.09.2012 року позивач звернувся до суду із
вищезазначеним позовом, 04.10.2012 року
/а.с.19/, уточнивши позовні вимоги,
посилається на те, що він є власником
нежитлового приміщення бару, яке
розташоване в будинку АДРЕСА_1.

Починаючи з 2000 року це приміщення, яке
на цей час має назву «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
знаходилось у його користуванні у
відповідності до його цільового
призначення.

Під час експлуатації спірного
приміщення виникала потреба у
переобладнанні приміщення, його
збільшенні та реконструкції.

Остання реконструкція, завдяки якій
нежитлове приміщення бару змінило свої
показники, здійснена у 2012 році.

Перед початком робіт по реконструкції
нежитлового приміщення бару ним
замовлено проект, розроблений
організацією, яка має відповідну
ліценцію. Але проводилось без
оформлення дозвільних документів в
Державній архітектурній будівельній
комісії.

При реконструкції дотримані
містобудівні регламенти, будівельні,
екологічні, санітарно-гігієнічні,
протипожежні та інші правила і
нормативи, а також дотримані права і
законні інтереси власників суміжних
об'єктів нерухомості. Виконані роботи
не спричинили змін зовнішнього
архітектурного вигляду сформованій
забудови міста.

Земельний податок ним сплачується.

Просить визнати за ним право власності
на реконструйоване майно за
вищезазначеною адресою.

Справа розглянута у відсутність
відповідача.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 12 жовтня 2012 року позов
задоволено.

Вважаючи, вищезазначене рішення
незаконним та необгрунтованим, 26.07.2013
року представник Одеської міської ради
звернувся до суду з апеляційною
скаргою про скасування оскаржуваного
рішення та постановления нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на них,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне її задовольнити
частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим, законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом, обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 є користувачем нежитлового
приміщення бару, розташованого в
АДРЕСА_1 та з 2000 року здійснює
господарську діяльність за зазначеною
адресою.

Під час експлуатації торгівельного
об»єкту ОСОБА_3 проведено
реконструкцію та будівельні роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Позивач суду не надав жодного
належного доказу того, що приміщення
здано в експлуатацію та що його
будівництво не суперечить Державним
будівельним нормам ДБН 360-92.

Суд першої інстанції на
зазначене увагу не звернув, що потягло
за собою прийняття судом помилкового
рішення.

Згідно ст. ст. 20, 23 Закону України «Про
планування та забудову територій»,
державні будівельні норми та інші
нормативно-правові акти з питань
планування і забудови територій є
обов'язковими для суб'єктів
містобудування.

Будівництво об'єктів містобудування
здійснюється згідно з законодавством,
державними стандартами, нормами та
правилами, регіональними та місцевими
правилами забудови, містобудівною та
проектною документацією.

Відповідно до пункту 1.6 Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 07.02.2002 року №7/5, чинним
на час розгляду справи, реєстрації
підлягають права власності тільки на
об'єкти нерухомого майна, будівництво
яких закінчено та які прийняті в
експлуатацію в установленому порядку.

Пунктом 6.1 цього ж положення
передбачено, що оформлення права
власності на об'єкти нерухомого майна
проводиться з видачею свідоцтва про
право власності фізичним особам та
юридичним особам на новозбудовані,
перебудовані або реконструйовані
об'єкти нерухомого майна, за наявності
акта на право власності на землю або
рішення про відведення земельної
ділянки для цієї мети за наявності
документу, що відповідно до вимог
чинного законодавства засвідчує
відповідність закінченого
будівництвом об'єкту проектної
документації, державними будівельними
нормами, стандартами і правилами.

Як зазначено у пункту 1 Порядку
прийняття у експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затвердженого
постановою Kабінету Міністрів України
від 13.04.2011 року №461 /зі змінами/,
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів здійснюється на
підставі сертифікату відповідності
або ж декларації про готовність об'єкта
до експлуатації, що видається
Держбудінспекцією та її
територіальними органами.

Згідно ч.2 ст.331 ЦК України, якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту прийняття його до
експлуатації.

Таким чином, введення нерухомого майна
в експлуатацію є обов'язковою умовою
виникнення права власності на нього.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України
будинок, спорудження, інше нерухоме
майно вважається самочинним
будівництвом, якщо вони побудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
відведена для цієї мети або без
належного дозволу, або належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Судом встановлено, що позивачем в
обґрунтування своїх позовних вимог не
надані документи, які підтверджували б
законність виконаної реконструкції.

Судом першої інстанції не надано
належної оцінки правовим підставам для
звернення ОСОБА_3 до суду із заявленими
вимогами, оскільки чинним
законодавством передбачено іншу
процедуру прийняття в експлуатацію
новоствореного нерухомого майна,
порядок проведення державної
реєстрації та оформлення права
власності на нього.

Матеріали даної справи не містять
даних щодо звернення позивача до
органів місцевого самоврядування
стосовно узаконення самочинного
будівництва, а також про відмову цих
органів у вирішенні спірного питання, а
тому висновки суду першої інстанції
про визнання за позивачем права
власності на самочинно
реконструйований об»єкт є хибними.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.69 ЦПК України кожна
особа зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст.61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

З врахуванням вищезазначеного,
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 12.10.2012 року підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.2, 4 ст. 309, ч.2
ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника
Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 12 жовтня 2012 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Одеської міської ради про визнання
права власності на реконструйоване
майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Одеської
міської ради судовий збір у розмірі 57,35
грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги до касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий
В.М.Гончаренко

Судді
В.Д.Коротков

А.А.Калараш