22-ц/772/1379/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Бессараб Н. М.Категорія:
20Доповідач: Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області у
складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів Матківської М.В., Сало Т.Б.,

при секретарі: Іщук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю в
якості третьої особи приватного
нотаріуса Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 за
участю в якості третьої особи
приватного нотаріуса Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання права власності на майно,
за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 27.02.2014 року,
ухвалене по даній справі,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з вказаним позовом до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Мотивуючи позовні вимоги він
посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла його мати ОСОБА_6, після смерті
якої він, вирішуючи питання щодо
спадкового майна в судовому порядку,
взнав про існування договорів купівлі-
продажу земельних ділянок по АДРЕСА_1,
які належали покійній матері. Вказані
договори були вчиненні між ОСОБА_3, який
діяв за довіреністю ОСОБА_6 та ОСОБА_4
22.12.2012 року та 18.04.2013 року, тобто після
смерті довірительки.

В грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з зустрічним позовом до ОСОБА_2 та
до ОСОБА_3 про визнання права власності
на майно.

Заявлені ним позовні вимоги
мотивовані тим, що між ним та ОСОБА_6,
від імені якої за довіреністю діяв
ОСОБА_3., було укладено 22.12.2012 року та
18.04.2013 року два договори купівлі -
продажу земельних ділянок площею 0,0177
га і площею 0,0314 га, розташовані за
адресою АДРЕСА_1. Вказані договори були
нотаріально посвідчені і право
власності ним зареєстровано в
реєстраційній службі Вінницького
міського управління юстиції.

Про те, що на момент укладення цих
договорів ОСОБА_6 померла, ОСОБА_3. йому
не повідомляв, видана ОСОБА_3
довіреність перевірялась нотаріусом і
тому в нього не виникало сумнівів в
тому, що ОСОБА_3 добросовісно виконував
договір доручення.

За таких обставин, ОСОБА_4 вважає
себе добросовісним набувачем
земельних ділянок і ставить питання
про визнання на них права власності,
оскільки це право оспорюється ОСОБА_2

Рішенням суду першої інстанції
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, а
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

З таким рішенням не погодились
ОСОБА_3. та ОСОБА_4 і оскаржили його в
апеляційному порядку.

ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі
просить рішення, в частині щодо
визнання договорів купівлі продажу
недійсними, скасувати і ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання договорів купівлі-продажу
недійсними відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, він ставить під сумнів той факт,
що позовна заява подана від імені
ОСОБА_2 була підписана ним особисто.

Окрім цього, ОСОБА_3. вважає, що судом
не прийняті до уваги докази, які
спростовують доводи ОСОБА_2, наведені
ним на підтвердження позовних вимог та
докази про те, що він діючи за
довіреністю, виданою йому ОСОБА_6,
виконував умови договору доручення на
підставі п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України, а саме
виконував невідкладні дії, невиконання
яких могло б призвести до виникнення
збитків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
ставиться питання про скасування
рішення та ухвалення нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 і про задоволення
позовних вимог самого ОСОБА_4

Ставлячи під сумнів законність
оскаржуваного рішення, ОСОБА_4 наводить
доводи про його необґрунтованість та
порушення при його ухваленні норм
матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, ОСОБА_4 наводить обставини про
те, що він є добросовісним набувачем
земельних ділянок, оскільки на момент
укладення оспорюваних договорів
купівлі-продажу, йому не було відомо
про те, що ОСОБА_6, за довіреністю якої
діяв ОСОБА_3., померла. Тобто, він вважає
себе добросовісним набувачем
земельних ділянок в розумінні ст. 388 ЦК
України. І тому суд, визнаючи
незаконними договори купівлі-продажу,
на підставі яких він зареєстрував своє
право власності в реєстраційних
органах та відмовляючи в задоволенні
його позову про визнання права
власності на земельні ділянки, відкрив
шлях для позасудового скасування
реєстрації права власності на ці
земельні ділянки і позбавив його
ОСОБА_4 як добросовісного набувача
легального права власності.

Колегія суддів, заслухавши
доповідача, ОСОБА_3, представника
ОСОБА_4, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг, прийшла до
висновку про відсутність підстав для
їх задоволення, зважаючи на наступні
обставини.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу земельних ділянок,
укладених 22 грудня 2012 року та 18 квітня
2013 року, між ОСОБА_3, який діяв від імені
та за довіреністю ОСОБА_6 та ОСОБА_4, суд
виходив із того, що зі смертю
довірительки ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, припинилась її
цивільна правоздатність.

А тому, вчиненні ОСОБА_3 правочини
від імені ОСОБА_6 після її смерті судом
визнані недійсними, оскільки при їх
укладенні не дотримані вимоги ч.ч. 1, 2
ст. 203 ЦК України.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Встановлено, що ОСОБА_6 19 листопада 2012
року на виконання договору доручення
уповноважила ОСОБА_3 представляти її
інтереси, укладати та підписувати від
її імені договори купівлі-продажу
земельних ділянок, видавши йому
довіреність (а.с. 65).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть (а.с.4).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК
України представництво за довіреністю
припиняється у разі смерті особи, яка
видала довіреність. Отже після смерті
ОСОБА_6 припинилось представництво
ОСОБА_3 за виданою йому довіреністю.

Із змісту виданої довіреності
вбачається, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був
укладений договір доручення, який в
силу вимог ч. 1 ст. 1008 ЦК України також
припинився.

А тому, укладені після смерті ОСОБА_6
ОСОБА_3 від її імені договори купівлі
продажу землі цілком обґрунтовано
визнані недійсними.

Доводи ОСОБА_3 про те, що з позовом
про визнання цих договорів недійсними
звернувся не сам ОСОБА_2 ґрунтуються на
припущеннях та здогадках, які ним в
ході розгляду справи в суді першої
інстанції не висловлювались і не були
предметом дослідження.

Хибними є твердження апеляційної
скарги ОСОБА_3 про те, що він, укладаючи
договори купівлі продажу після смерті
ОСОБА_6 діяв у відповідності до вимог ч.
2 ст. 248 ЦК України. Однак на
підтвердження цих доводів ним не
наведено жодних доказів про
невідкладність їх вчинення, або ж про
те, що не вчинення цих правочинів
призвело б до виникнення збитків.

Що стосується позовних вимог
ОСОБА_4 про визнання за ним права
власності на земельні ділянки площею
0,0177 га і площею 0,0314 га, розташовані за
адресою АДРЕСА_1 які належали покійній
ОСОБА_6 як за добросовісним набувачем,
то вони залишені судом першої
інстанції без задоволення. При цьому
суд виходив із того, що на момент
розгляду даної справи державна
реєстрація права власності ОСОБА_4 на
вказані земельні ділянки є чинною і
ніким не скасована, тобто вказані
земельні ділянки залишаються у його
власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України
кожна особа має право звернутись до
суду на захист свого цивільного права у
разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Положення вказаної норми
стосуються правовідносин, які існували
на момент звернення за їх захистом і не
передбачають захисту цивільного права,
яке може бути порушене в майбутньому.

З положеннями ст. 15 ЦК України
кореспондуються положення ст. 392 ЦК
України, в якій також вказується на те,
що власник майна може пред'явити позов
про визнання його права власності, якщо
це право оспорюється або не визнається,
а також в разі втрати ним документа про
право власності

Звертаючись з позовом ОСОБА_4
обґрунтовував свої вимоги,
прогнозуючи, що за наслідками визнання
договорів купівлі-продажу недійсними
підстави набуття ним права власності
на земельні ділянки втрачають
чинність. Однак, такі висновки є
помилковими, зважаючи на те, що
скасування в даному випадку договорів
купівлі продажу не тягне за собою
автоматичного скасування права
власності на майно набуте за цими
договорами і не може бути скасоване в
позасудовому порядку за наявності
спору.

Відповідно до п. 5 ст. 216 ЦК України
вимога про наслідки недійсності
правочину може бути пред'явлена
будь-якою заінтересованою особою

Однак, як вбачається із позовних
вимог, заявлених ОСОБА_2 він не ставив
питання про застосування наслідків
визнання договорів купівлі-продажу
земельних ділянок. Не застосовані такі
наслідки і судом з власної ініціативи.

За наведених обставин, як самі
позовні вимоги ОСОБА_4 так і доводи
апеляційної скарги ґрунтуються на
помилковому тлумаченні положень
матеріального права є безпідставними і
тому судом першої інстанції цілком
обґрунтовано залишені без задоволення.

А тому, керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 27.02.2014 року,
ухвалене по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю в якості
третьої особи приватного нотаріуса
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 за участю в якості третьої особи
приватного нотаріуса Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання права власності на майно,
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий-суддя:
/підпис/

Судді:
/підписи/

Згідно з оригіналом: