У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, на заочне рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 04 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
14 березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна
подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 1999 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, про поділ
майна подружжя, у якому з урахуванням
уточнень просив суд визнати недійсними
угоди про відчуження спільної сумісної
власності подружжя, визнати право
власності на спільне сумісне майно та
здійснити його розподіл.

Крім того, у грудні 2000 року ОСОБА_3
звернулась із зустрічним позовом до
ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, у
якому після зміни позовних вимог
просила суд визнати за нею право
власності на майно, зазначене у заяві
про зміну позовних вимог. Свої вимоги
мотивувала тим, що позивач приховує
інформацію про майно, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Одеси від 24 січня 2002 року за
клопотанням ОСОБА_3 позов про розподіл
сумісного майна подружжя, позов про
вселення ОСОБА_4, ОСОБА_3 та позов про
визнання договорів недійсними були
виділені у окреме провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 09 липня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_4 про розподіл майна
подружжя було залишено без розгляду, та
продовжено судовий розгляд цивільної
справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
розподіл сумісного майна подружжя

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 04 вересня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
14 березня 2014 року, позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за
ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину
АДРЕСА_1. У задоволенні решти змінених
позовних вимог було відмовлено.

ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, не
погоджуючись із вищезазначеними
судовими рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій, подала
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувані нею судові
рішення, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права і
неправильне застосування норм
матеріального права, та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до
неї матеріали, вважаю, що у відкритті
касаційного провадження необхідно
відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

З матеріалів касаційної скарги та
змісту оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою, оскільки викладені в
ній доводи не дають підстав для
висновків щодо незаконності та
неправильності даних судових рішень.
Викладені заявником обставини не
викликають необхідності перевірки
матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм
матеріального та процесуального права
при розгляді даної справи судами
першої та апеляційної інстанцій не
вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_2, яка діє в інтересах
ОСОБА_3, у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
Ізмайлова Т.Л.