ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2014 р. Дарницький
районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Трусової Т.О.,

при секретарі Мінасян С.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні і розпорядженні майном та
виселення,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 р. ОСОБА_3 звернувся до суду
з позовом про зобов'язання ОСОБА_4 та
усіх інших осіб, які незаконно
проживають у АДРЕСА_1, в п'ятиденний
термін звільнити займане приміщення,
передавши його сину ОСОБА_6 по акту
приймання - передачі ключі від квартири
та оригінал свідоцтва про право
власності на вказану квартиру.

Позов обґрунтований наступним. 6 січня
2010 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено
попередній договір, відповідно до умов
якого сторони зобов'язалися до 15 лютого
2010 р. укласти договір купівлі-продажу
однокімнатної квартири АДРЕСА_1
вартістю 60000 доларів США. В якості
забезпечення зобов'язання ОСОБА_4
передала ОСОБА_3 грошові кошти в сумі
30000 доларів США. 10 січня 2010 р. ОСОБА_3
передав ОСОБА_4 ключі від квартири,
погодив проведення у ній ремонту та
надав право проживати у квартирі до
підписання основного договору і
передачі квартири у власність. У серпні
2010 р. на підтвердження серйозності
своїх намірів ОСОБА_3 передав ОСОБА_4
оригінали свідоцтва про право
власності на квартиру та
довідки-характеристики, виданої бюро
технічної інвентаризації для
відчуження квартири. 1 листопада 2010 р.
сторони підписали договір про внесення
змін (доповнень) до попереднього
договору, продовживши термін
підписання основного договору до 1
грудня 2010 р.

Проте у зв'язку з форс-мажорними
обставинами, які виникли через
затягнення строків погодження порядку
і умов виведення квартири із застави
ПАТ «Альфа-Банк», накладення у вересні
2010 р. арешту на усю нерухомість ОСОБА_3
та подальше його затримання і арешт у
лютому 2011 р., позивач не мав можливості
виконати взяті на себе зобов'язання
щодо підписання основного договору. У
зв'язку з невиконанням позивачем
прийнятих на себе зобов'язань ОСОБА_4
звернулася до Печерського районного
суду м. Києва з позовом про стягнення з
ОСОБА_3 переданого йому авансу, тим
самим відмовившись від намірів по
оформленню спірної квартири у свою
власність. Рішенням суду від 30 червня
2011 р. позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.
ОСОБА_3 визнає вказане рішення і, будучи
на свободі, має намір його виконати.
Проте на даний час позивач перебуває у
слідчому ізоляторі і єдиним джерелом
для погашення його грошових
зобов'язань перед ОСОБА_4 можуть бути
щомісячні надходження від здачі
спірної квартири в оренду третім
особам. Будучи власником квартири та
вважаючи проживання у ній ОСОБА_4 та її
сестри ОСОБА_5 незаконним, позивач
через адвоката запропонував
відповідачам добровільно звільнити
квартиру та передати ключі і свідоцтво
про право власності його сину, проте
добровільно виконати його вимоги
відповідачі відмовились.

В ході розгляду справи ОСОБА_3 змінив
предмет позову, заявивши вимоги до
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про зобов'язання
усунути перешкоди у праві користування
та розпорядження майном та їх
виселення із квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позов підтримала
пославшись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5
повідомлені про день та час розгляду
справи у встановленому законом
порядку, проте в судове засідання вони
не з'явилися, про причини неявки не
повідомили, у зв'язку з чим суд ухвалює
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів, оскільки представник
позивача не заперечує проти такого
вирішення справи.

Заслухавши пояснення
представника позивача та дослідивши
письмові докази, суд вважає
встановленими наступні обставини та
визначені відповідно до них
правовідносини.

Позивач ОСОБА_3 є власником
однокімнатної квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності від 6 серпня 2008 р., виданим на
підставі наказу Головного управління
житлового забезпечення від 5 серпня 2008
р. № 1338-С/КІ (а.с. 22).

Право власності ОСОБА_3 на зазначену
квартиру зареєстроване у
встановленому законом порядку
Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна 8
серпня 2008 р. за реєстровим № 44685 (а.с. 23).

В 2008 р. вказана квартира була передана в
іпотеку ПАТ «Альфа-Банк» у
забезпечення виконання ОСОБА_3
зобов'язань за кредитним договором.

6 січня 2010 р. між ОСОБА_3 (Продавцем) та
ОСОБА_4 (Покупцем) укладено попередній
договір, відповідно до умов якого
сторони зобов'язалися до 15 лютого 2010 р.
укласти і належним чином оформити
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 18-21). У забезпечення
виконання зобов'язань за попереднім
договором по укладанню основного
договору ОСОБА_4 передала ОСОБА_3 30000
доларів США, що становить 50% вартості
квартири.

З позовної заяви вбачається, що після
підписання попереднього договору
ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 ключі від
квартири, погодив проведення у ній
ремонту та надав право проживати до
підписання основного договору і
передачі квартири у власність, а у
серпні 2010 р. передав також оригінал
свідоцтва про право власності на
квартиру.

Відповідно до п. 3.2.8. попереднього
договору до моменту укладення
основного договору Покупець має право
здійснювати за згодою Продавця ремонт,
перепланування квартири або будь-які
роботи у квартирі.

Судом встановлено, що після укладення
попереднього договору за згодою
власника квартири ОСОБА_3 покупець
ОСОБА_4 та її сестра ОСОБА_5, якій
відповідно до п. 7.2. попереднього
договору ОСОБА_4 мала право відступити
право купівлі квартири, стали
користуватися квартирою АДРЕСА_1.

У встановлений попереднім договором
строк договір купівлі-продажу квартири
укладений не був, у зв'язку з чим ОСОБА_4
та ОСОБА_3 неодноразово продовжували
строк укладення основного договору - до
15 березня 2010 р., до 7 серпня 2010 р. і
остаточно до 1 грудня 2010 р. (а.с. 21, 24).

Окрім того 1 листопада 2010 р. між ОСОБА_4
та ОСОБА_3 було укладено договір позики,
відповідно до умов якого ОСОБА_4
передала ОСОБА_3 20000 доларів США з
терміном повернення до 1 грудня 2010 р.

Однак договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 між сторонами
укладено не було, у зв'язку з чим ОСОБА_4
звернулася до Печерського районного
суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення подвійного розміру завдатку
та боргу за договором позики.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 30 червня 2011 р. позов ОСОБА_4
задоволено частково - на її користь з
ОСОБА_3 стягнуто аванс в сумі 30000
доларів США (що є еквівалентом 239700 грн.),
борг за договором позики в сумі 20000
доларів США (що є еквівалентом 159800 грн.),
3% річних в сумі 1103, 28 грн. та судові
витрати (а.с. 27-29).

З набранням вказаним рішенням законної
сили у ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 виникло
грошове зобов'язання, яке ОСОБА_3
виконане не було, що останній не
заперечує.

Звернувшись до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів,
ОСОБА_4 фактично відмовилась від наміру
укласти договір купівлі-продажу
спірної квартири. Вимог про визнання
права власності на зазначену квартиру
відповідачі також не заявили.

23 червня 2013 р. ОСОБА_3 звернувся до
ОСОБА_4 з письмовою вимогою звільнити
належну йому на праві власності
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 94, 91-92), проте
зазначена вимога виконана не була.

Вирішуючи позов ОСОБА_3, суд виходить з
положень цивільного законодавства, які
визначають зміст права власності,
проголошують його непорушність та
встановлюють основні способи захисту
права власності.

Так відповідно до ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 цього Кодексу право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, яка
регламентує основні права власників
житлового будинку або квартири,
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб…

Ст. 391 ЦК України надає власнику майна
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що відповідачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мали право
користуватися спірною квартирою за
згодою її власника ОСОБА_3, проте з
моменту одержання вимоги останнього
про звільнення квартири, підстави для
їх проживання у квартирі відпали.

Наявність непогашених грошових
зобов'язань ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 на
вирішення даного спору не впливає.

Враховуючи відсутність підстав для
проживання відповідачів у спірній
квартирі, вимоги ОСОБА_3 суд вважає
обґрунтованими і задовольняє їх.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
суд присуджує з відповідачів на
користь позивача судові витрати,
понесені у зв'язку зі сплатою судового
збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215, 225,
226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити
ОСОБА_3 перешкоди у користуванні та
розпорядженні квартирою АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 по 57,35 грн. судових витрат з
кожного.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги та строку для
подання заяви про перегляд заочного
рішення, якщо скаргу та заяву не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене
позивачем до Апеляційного суду м. Києва
через Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що
його ухвалив, за письмовою заявою
відповідача, поданою протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
рішення може бути оскаржене
відповідачем до Апеляційного суду м.
Києва через Дарницький районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дати
постановлення ухвали.

Суддя: