22-ц/775/726/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя - доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Донецької області у складі :

Головуючого - Песоцької
Л.І.

Суддів - Ткаченко
Т.Б., Мальцевої Є.Є.

При секретарі -
Костомановій А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі матеріали
позовної заяви товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕЙЧ АР ГАРАНТ» до
ОСОБА_2 про стягнення залишкової
вартості неповернутого спецодягу за
апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «ЕЙЧ АР
ГАРАНТ» на ухвалу Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 01 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року товариство з
обмеженою відповідальністю «ЕЙЧ АР
ГАРАНТ» (далі ТОВ «ЕЙЧ АР ГАРАНТ»)
звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2
про стягнення залишкової вартості
неповернутого спецодягу в розмірі 733,23
грн.

Ухвалою судді Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 04 березня 2014 року
позовну заяву залишено без руху, надано
строк для усунення недоліків, який не
може перевищувати п'яти днів з дня
отримання ухвали, оскільки позивачем
не додана квитанція про сплату
судового збору в сумі 243,60 грн.

Ухвалою судді Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 01 квітня 2014 року
позовну заяву ТОВ «ЕЙЧ АР ГАРАНТ»
визнано неподаною і повернуто
позивачу.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою і
посилаючись в апеляційній скарзі на її
незаконність, порушення норм
процесуального та матеріального права,
ТОВ «ЕЙЧ АР ГАРАНТ» просить
апеляційний суд скасувати ухвалу судді
та направити справу до суду для
продовження розгляду.

Зокрема вказує, що суд дійшов
помилкового висновку про те, що позов
подано не з вимог, що випливають із
трудових відносин, оскільки
відповідно до п.4 ч.1 ст.232 КЗпП України
заяви власника або уповноваженого ним
органу про відшкодування працівниками
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації, є
трудовими спорами, які підлягають
розгляду безпосередньо у районних
судах.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
апеляційний суд розглядає справу у
відсутності ОСОБА_2, який належним
чином повідомлений про дату, час і
місце розгляду справи. Із заявою про
відкладення розгляду справи до суду не
звернувся.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника ТОВ «ЕЙЧ АР
ГАРАНТ» Романюк А.В., який просив
апеляційну скаргу задовольнити,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а ухвала
судді скасуванню, з таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

Повертаючи позовну заяву на підставі
ч.2 ст.121 ЦПК України, суддя виходила з
того, що позовну заяву ТОВ «ЕЙЧ АР
ГАРАНТ» залишено без руху, як подану з
порушенням вимог ст.119, 120 ЦПК України та
йому надано строк для усунення
недоліків, однак позивачем недоліки не
усунуто.

З таким висновком судді колегія суддів
не може погодитись, оскільки він не
відповідає обставинам справи, вимогам
норм процесуального права.

Позовна заява повинна відповідати
формі та змісту ст. 119 ЦПК України,
відповідно до ч.5 якої до позовної
заяви подається документ, що
підтверджує сплату судового збору.

При вирішенні питання про прийняття
позовної заяви суддя перевіряє чи має
заявник, відповідно до ст.3 ЦПК України
право на порушення справи, чи
відповідають форма і зміст заяви
вимогам, чи дотримані правила
підсудності чи не має інших,
встановлених законом перешкод для
порушення справи в суді.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
«ЕЙЧ АР ГАРАНТ» звертаючись до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
залишкової вартості неповернутого
спецодягу в сумі 733,23 грн., обґрунтувало
свої вимоги тим, що у період з 17 вересня
2013 року по 06 листопада 2013 року
відповідач працював на підприємстві та
відповідно до правових норм, що
регулюють відносини у сфері охорони
праці, отримав спецодяг, який при
звільненні не повернув. Судовий збір
позивач не сплачував, зазначивши, що
його звільнено від сплати судового
збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону
України «Про судовий збір» (а.с.1 - 2).

Наказом (розпорядженням) № -2173 від
17 вересня 2013 року ТОВ «ЕЙЧ АР ГАРАНТ»
відповідач ОСОБА_2 прийнятий на роботу
монтером колії (учнем) бригади околотку
№ 4 (а.с.24).

Відповідно до наказу (розпорядженню)
ТОВ «ЕЙЧ АР ГАРАНТ» № 1-2173 від 06
листопада 2013 року про припинення
трудового договору (контракту)
відповідача ОСОБА_2 звільнено з роботи
на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.25).

Щодо видачі ОСОБА_2 спеціального одягу,
спеціального взуття та інших ЗІЗ у ТОВ
«ЕЙЧ АР ГАРАНТ» заведено особисту
картку (а.с.24 зворотний бік, 25 зворотний
бік).

Ухвалою судді Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 04 березня 2014
року позовну заяву залишено без руху і
наданий строк для усунення недоліків,
який не може перевищувати п'яти днів з
дня отримання ухвали, оскільки
позивачем в порушення вимог ч.5 ст.119 ЦПК
України не додано квитанцію про сплату
судового збору в сумі 243,60 грн.

Суддя прийшла до висновку, що посилання
позивача на ст.5 Закону України «Про
судовий збір», якою визначено перелік
пільг щодо сплати судового збору, є
безпідставними, оскільки позов поданий
не про стягнення заробітної плати,
поновлення на роботі та за іншими
вимогами, що випливають із трудових
правовідносин, а з приводу стягнення
залишкової вартості неповернутого
спецодягу (а.с.11).

Закон України «Про судовий збір»
визначає правові засади справляння
судового збору, платників, об'єкти та
розміри ставок судового збору, порядок
сплати, звільнення від сплати та
повернення судового збору.

Як передбачено п.1 ч.1 ст.5 Закону України
«Про судовий збір», від сплати судового
збору звільняються позивачі за подання
позовів про стягнення заробітної
плати, поновлення на роботі та за
іншими вимогами, що випливають із
трудових правовідносин.

Пунктом 5 частини 1 статті 134 КЗпП
України передбачено, що відповідно до
законодавства працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадках, коли шкоди
завдано недостачею, умисним знищенням
або умисним зіпсуванням матеріалів,
напівфабрикатів, виробів (продукції), в
тому числі при їх виготовленні, а також
інструментів, вимірювальних приладів,
спеціального одягу та інших предметів,
виданих підприємством, установою,
організацією працівникові в
користування.

Згідно з п.4 ч.1 ст.232 КЗпП України
безпосередньо в районних, районних у
місті, міських чи міськрайонних судах
розглядаються трудові спори за заявами
власника або уповноваженого ним органу
про відшкодування працівниками
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації.

Відповідно до ст.8 Закону України
«Про охорону праці» та статті 163 КЗпП
України на роботах зі шкідливими та
небезпечними умовами праці, а також
роботах, що пов'язані із
забрудненням, або тих, що
здійснюються в несприятливих
метеорологічних умовах, працівникам
видаються безоплатно за встановленими
нормами спеціальний одяг, спеціальне
взуття та інші засоби індивідуального
захисту.

Як передбачено п.4.1. Положення про
порядок забезпечення працівників
спеціальним одягом, спеціальним
взуттям та іншими засобами
індивідуального захисту,
затвердженого наказом
Держгірпромнагляду від 24.03.2008 року № 53,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 21 травня 2008 року за №
446/15137, засоби індивідуального захисту
(ЗІЗ) видаються працівникам
безоплатно, є власністю підприємства,
обліковуються як інвентар і підлягають
обов'язковому поверненню при:
звільненні з підприємства, переведенні
на тому ж підприємстві на іншу роботу
або інше робоче місце, зміні виду
робіт, уведенні нових технологій,
уведенні нових або заміні наявних
знарядь праці та в інших випадках,
коли використання

виданих ЗІЗ не є необхідним, а також
по закінченні строків їх використання
замість одержуваних нових ЗІЗ.

Отже, колегія суддів вважає, що суддя
безпідставно через несплату судового
збору при пред'явленні позову залишила
заяву без руху та повернула заявнику,
оскільки правовідносини, що виникли
між сторонами, пов'язані з
відшкодуванням матеріальних збитків,
завданих підприємству працівником при
знаходженні з ним у трудових
відносинах.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що суддя порушила встановлений
процесуальним правом порядок,
повернувши позовну заяву, а тому
зазначена ухвала судді, як така, що
постановлена з недотриманням вимог
закону, підлягає скасуванню з
передачею питання про відкриття
провадження у справі до суду першої
інстанції у встановленому законом
порядку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ч.1 п.3 ЦПК
України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «ЕЙЧ АР
ГАРАНТ» задовольнити.

Ухвалу судді Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 01 квітня 2014 року
скасувати, позовну заяву з доданими до
неї матеріалами повернути в той же суд
для вирішення питання про відкриття
провадження у справі у встановленому
законом порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності шляхом подання касаційної
скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий
Л.І.Песоцька

Судді
Т.Б.Ткаченко

Є.Є.Мальцева