Номер провадження: 22-ц/785/1879/14
Номер справи місцевого суду: 1509/1555/12
Головуючий у першій інстанції Кравчук
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі головуючого
Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Калараша
А.А.

з участю секретаря Волчанського
О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування
майна із чужого незаконного володіння,
про заборону вчинення відповідачем
дій, що порушують право власності, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
Радісненської селищної ради
Іванівського району Одеської області,
третя особа ОСОБА_4 про визнання
незаконним та скасування рішення
селищної ради, свідоцтва про право
власності на нерухоме майно недійсним
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та
Радісненської селищної ради
Іванівського району Одеської області
на рішення Іванівського районного суду
Одеської області від 03.10.2013 року,-

встановила:

12.02.2009 року позивач звернувся до суду
вказаним позовом, посилаючись на те, що
ОСОБА_3 неправомірно користується
належним їй на праві власності майном,
заяв щодо переоформлення майна на
інших осіб не подавала, майно було
закріплене за квартирою в якій вона
проживає, право власності на майно
підтверджується свідоцтвом на
нерухоме майно від 14.05.2010.

Не визнаючи позов, 28.09.2010 ОСОБА_3
звернувся до суду з зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_2,
Радісненської селищної ради
Іванівського району Одеської області,
посилаючись на те, що з грудня 1999 року
користується гаражем, який був
збудований на земельній ділянці, що
передана ОСОБА_4, здійснював завершення
будівництва гаража, з 2000 року
користується також збудованим ним
сараєм, рішення Радісненської СР щодо
присвоєння юридичної адреси,
нумерації, оформлення права власності
майна на ім'я ОСОБА_2 неправомірні, не
могли бути виданими, так як він
тривалий час користується спірним
майном й про вирішення в 2010 році
Радісненською СР питання надання
ОСОБА_2 майна ніхто не повідомляв
незважаючи на те, що він продовжував
добросовісно користуватися майном.
Складання технічної документації на
майно відбулось з порушенням правил,
так як працівники БТІ на місце
розташування майна фактично не
прибували.

ОСОБА_2 зустрічний позов не визнала.

Рішенням Іванівського районного суду
Одеської області від 03.10.2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3
задоволено частково та рішення
Радісненської селищної ради
Іванівського району Одеської області
від 28.11.2008 №83 в частині присвоєння
нумерації господарським будівлям на
ім'я ОСОБА_2 - визнано недійсним, а також
скасовано рішення Радісненської
селищної ради Іванівського району
Одеської області від 14.05.2010 №350-V «Про
оформлення права власності на гараж та
сарай гр. ОСОБА_2 та визнано недійсним
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 28.05.2010, видане
виконавчим комітетом Радісненської
селищної ради Іванівського району
Одеської області на господарські
будівлі.

В задоволені решти частини зустрічної
позовної заяви відмовлено.

ОСОБА_2, вважаючи рішення суду таким, що
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
31.10.2013 року надала до суду апеляційну
скаргу про його скасування з
постановленням нового рішення про
задоволення її позовних вимог у
повному обсязі та відмові ОСОБА_3 у
задоволенні зустрічного позову.

13.11.2013 року з заявою про приєднання до
апеляційної скарги ОСОБА_2 звернулась
Радісненська селищна рада
Іванівського району Одеської області.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність i обґрунтованість
рішення суду першої iнстанцiї та
доводiв апеляційної скарги, колегія
суддів вважає за необхідне її
задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим, законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом, обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З ч.1, 2 ст. 328, ч.1, 2 ст. 331, ст.375 ЦК
вбачається, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів є власником цієї речі.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна), якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації - з моменту прийняття його
до експлуатації, коли ж право власності
на нерухоме відповідно до закону
підлягає державній реєстрації - з
моменту такої реєстрації. У разі
необхідності право власності на
незавершене будівництво, за наявності
визначених законом умов, може бути
зареєстровано органом, який здійснює
державну реєстрацію нерухомого майна.

З такого ж моменту виникає право
власності на перероблену річ, створену
з використанням іншої речі (матеріалу).

Власник земельної ділянки має право
зводити на ній будівлі та споруди,
створювати закриті водойми,
здійснювати перебудову та набуває
право власності на зведені ним будівлі,
споруди та інше нерухоме майно.

Право власника на забудову
здійснюється ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

Статтею 22 Закону України "Про основи
містобудування" (чинною на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлювалось право на забудову
земельних ділянок, наданих для
містобудівних потреб, відповідно до
якої забудова земельних ділянок, що
надаються для містобудівних потреб,
здійснюється після виникнення права
власності чи права користування
земельною ділянкою у порядку,
передбаченому законом, та отримання
дозволу на виконання будівельних
робіт. Право на забудову (будівництво)
виникає щодо земельних ділянок,
визначених для містобудівних потреб
містобудівною документацією,
місцевими правилами забудови. Право на
забудову (будівництво) полягає у
можливості власника, користувача
земельної ділянки здійснювати на ній у
порядку, встановленому законом,
будівництво об'єктів містобудування,
перебудову або знесення будинків та
споруд.

Порядок вирішення питань забудови
земельної ділянки встановлювався ст. 24
Закону України "Про планування і
забудову територій" (чинною на момент
виникнення спірних правовідносин) в
якій зазначалось, що право на забудову
земельної ділянки реалізується її
власником або користувачем за умови
використання земельної ділянки за її
цільовим призначенням та відповідно до
містобудівних умов і обмежень забудови
земельної ділянки, встановлених згідно
з вимогами цього Закону. Замовник, що
має намір забудови належної йому на
праві власності або користуванні
земельної ділянки, або уповноважена
ним особа звертається до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування із заявою
(клопотанням) щодо намірів забудови
земельної ділянки, в якій зазначаються
призначення будівлі, споруди та
орієнтовні характеристики забудови. До
заяви (клопотання) можуть бути додані
передпроектні роботи. Орган місцевого
самоврядування визначає відповідність
намірів забудови земельної ділянки
місцевим правилам забудови населеного
пункту, містобудівній документації.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Радісненської СР від 28.11.2008 №
83 «Про присвоєння юридичної адреси та
встановлення нумерації гаражів,
господарських будівель збудованих в
АДРЕСА_1, гаражу і господарським
будівлям ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 присвоєно
юридичну адресу та нумерацію (а.с. 7-8).

Відповідно до рішення двадцять
четвертої сесії Радісненської
селищної ради від 14.05.2010 № 350-V «Про
оформлення права власності на гараж та
сарай гр. ОСОБА_2, які знаходиться в
АДРЕСА_1 НОМЕР_1, Іванівського району
Одеської області» сесія ради вирішила
оформити право власності, видати
свідоцтво на право власності та
зареєструвати свідоцтво на майно на
ім'я ОСОБА_2 (а.с. 35).

28.05.2010 видано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно - гараж та
сарай, власником яких є ОСОБА_2 (а.с. 36-37).

За заявою від 24.12.1999 року ОСОБА_4
передала земельну ділянку на якій
збудований гараж ОСОБА_3 (а.с. 43).

ОСОБА_2 передала земельну ділянку
ОСОБА_3, про що 12.05.2000 року надала заяву
(а.с. 44).

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції посилався
на те, що останній з 1999 - 2000 років
користується майном, яке відповідно
придбав у ОСОБА_4, ОСОБА_2 з цього
періоду до ОСОБА_3 будь-які вимоги про
витребування майна не пред'являлися й
він добросовісно користувався майном.

Колегія суддів вважає таке судження
суду першої інстанції помилковим та
таким, що не заслуговує на увагу з
огляду на наступне.

При прийнятті рішення суд першої
інстанції посилається на п.8
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
на об»єкти нерухомого майна,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.2002 року №7/5,
згідно якого оформлення права
власності на нерухоме майно
проводиться органами місцевого
самоврядування: фізичним та юридичним
особам на новозбудовані,
реконструйовані об»єкти нерухомого
майна за наявності документа, що
посвідчує право на земельну ділянку та
документа, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує відповідність
закінченого будівництвом об»єкта
проектній документації, державним
будівельним нормам, стандартам і
правилам.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов висновку, що Радісненською
селищною радою не було перевірено
наявності у ОСОБА_2 права на земельну
ділянку, на якій збудовано майно.

Проте, на час прийняття Радісненською
селищною радою рішення про оформлення
права власності на гараж та сарай, 14
травня 2010 року діяла інша редакція
вищезазначеного наказу, а саме Наказ
Міністерства юстиції України від 28.01.2003
року №6/5.

Згідно п.6.1. цього наказу оформлення
права власності на об»єкти нерухомого
майна провадиться з видачею свідоцтва
про право власності:

а) органами виконавчої влади, органами
місцевого самоврядування :

- фізичним особам та юридичним особам
на новозбудовані, перебудовані або
реконструйовані об»єкти нерухомого
майна за наявності акта про права
власності на землю або рішення про
відведення земельної ділянки для цієї
мети та за наявності акта комісії про
прийняття об»єкта і введення його в
експлуатацію.

Зміни до наказу, на які посилається суд
у своєму рішенні були прийняті згідно з
наказом Міністерства юстиції України
від 28.07.2010 року №1692/5 та набрали
чинності з 01.10.2010 року.

Таким чином, суд першої інстанції
помилково застосував норму
законодавства, яка не діяла на час
виникнення даних правовідносин.

Зважаючи на те, що на ім»я ОСОБА_2 на
спірні побудови видано свідоцтво про
право власності /а.с.36, 37/, а ОСОБА_3 в
законному порядку не набув право
власності на них, колегія суддів вважає
за необхідне відмовити ОСОБА_3 у
задоволенні зустрічного позову в
повному обсязі.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, підлягають стягненню з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 судовий збір у
розмірі 121,80грн..

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у
достатньому обсязі не перевірив
вказаних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи,
наданим доказам не дав належної
правової оцінки в сукупності та їх
взаємному зв»язку, належним чином не
перевірив протиріччя та суперечності
наданих сторонами доказів у справі, у
зв'язку з чим судове рішення підлягає
скасуванню.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ст. 309, ч.2
ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
Радісненської селищної ради
Іванівського району Одеської області
задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду
Одеської області від 03.10.2013 року
скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, про заборону
вчинення відповідачем дій, що
порушують право власності
задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні
сараєм та гаражем № НОМЕР_1, НОМЕР_2
ОСОБА_2, розташованими по АДРЕСА_1
шляхом витребування їх із незаконного
володіння ОСОБА_3.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 114,70 грн.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Радісненської
селищної ради Іванівського району
Одеської області про визнання
незаконним та скасування рішення
селищної ради, свідоцтва про право
власності на нерухоме майно недійсним
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий

В.М.Гончаренко

Судді:

В.Д.Коротков

А.А.Калараш