У х в а л а

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Попович О.В.,

Касьяна
О.П.,
Cтупак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на заочне рішення
Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 10
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 03
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги
тим, що 26 листопада 2006 року між ОСОБА_3
та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено
кредитний договір,
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит у розмірі 1215 грн.
50 коп., зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 24 % на
рік. Відповідач підтвердив свою згоду
на те, що підписана заява разом з
умовами надання кредиту фізичним
особам «Розстрочка» складає між ним і
банком договір, про що свідчить підпис
відповідача у заяві. Відповідно до умов
договору погашення заборгованості
здійснюється в наступному порядку:
щомісяця в період сплати позичальник
повинен надати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати згідно з умовами.
Відповідач зобов'язання за договором
не виконав, у зв'язку з чим станом на 25
березня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 25026,40 грн., яка
складається з наступного:

- 972 грн 43 коп. - заборгованість за
кредитом;

- 8469 грн 12 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 60 грн 18 коп. - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

- 13856 грн 75 коп. пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором;

- 500 грн - штраф (фіксована частина);

- 1167 грн 92 коп. - штраф (процентна
складова).

Враховуючи вказане, позивач просив
стягнути з відповідача заборгованість
у розмірі 25 026 грн 40 коп.

Заочним рішенням Криворізького
районного суду Дніпропетровської
області від 10 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 03 грудня 2013 року, в
задоволенні позову було відмовлено у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності звернення до суду.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
ухваленні судові рішення та справу
передати на новий розгляд, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що позивачем пропущено строк
позовної давності для звернення до
суду з цим позовом, а відповідно до п. 7
ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено, що 26 листопада 2006
року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк»
було укладено кредитний договір.

Відповідно до умов указаного договору
банк надав відповідачу кредит у
розмірі 1215 грн. 50 коп. строком до 25
травня 2007 року, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 24 %
річних за користування кредитними
коштами на суму залишку заборгованості
за кредитом, в обмін на зобов'язання
позичальника повернення кредиту,
сплати відсотків, винагороди на умовах
надання споживчого кредиту фізичним
особам.

У зв'язку з порушенням виконання умов
кредитного договору станом на 25
березня 2013 року у відповідача виникла
заборгованість на загальну суму - 25026,40
грн.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Отже, законодавством чітко та
однозначно врегульовано, що підставою
застосування позовної давності є
виключно на це заява сторони у спорі
під час розгляду справи у суді першої
інстанції.

Установлено, що матеріали справи не
містять заяви ОСОБА_3 про застосування
строку позовної давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Відповідна правова позиція висловлена
у постанові Верховного Суду України
від 20 листопада 2013 року справа № 6-126цс13.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості.
Зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Криворізького
районного суду Дніпропетровської
області від 10 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 03 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
В.М. Коротун

О.П. Касьян

О.В. Попович

О.В. Cтупак