Справа № 1319/8999/12
Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/2347/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти
Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря:
Іванової О.О.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4
на рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 16 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
права власності на 1/2 частину грошових
коштів і стягнення коштів та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про поділ майна подружжя,-

в с т а
н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_4, в якому
просила визнати за нею право власності
на ? грошових коштів, що зберігаються на
банківських рахунках, відкритих з
14.04.1999 р. по теперішній час на ім'я
відповідача, та визнати за нею право
власності на ? легкового автомобіля
Мазда 5, д.н.з. НОМЕР_1, оформленного на
відповідача. Позовні вимоги
обгрунтовано тим, що за час перебування
у шлюбі з відповідачем з 14.04.1999 р., їхнім
подружжям відкрито рахунки у
банківських установах та придбано
зазначений автомобіль, і оскільки
сімейне життя сторін не склалось, згоди
щодо поділу спільного майна не
досягнуто, позивачка вважає, що кожному
з подружжя належить ? вищевказаного
майна. Після уточнення позовних вимог
позивачка просила визнати за нею право
власності на ? грошових коштів, які були
зароблені подружжям під час спільного
проживання у розмірі 28250 доларів США та
стягнути зі ОСОБА_4 на її користь
половину вартості автомобіля Мазда 5,
д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 77650 грн., стягнути
з відповідача на її користь понесені
судові витрати.

Відповідач ОСОБА_4 подав зустрічний
позов, в якому просив: поділити та
визнати за ним право власності на ?
частину майна (предметів побутового
користування та меблів), придбаних за
час подружнього життя з позивачкою на
суму 76200 грн. та стягнути з ОСОБА_2 38000
грн. в рахунок компенсацїі частки у
праві спільної сумісної власності на
майно; поділити кредитну
заборгованість в розмірі 42012, 37 грн., яка
виникла на підставі договору кредиту,
укладеного відповідачем в інтересах
сім'ї на придбання автомобіля та
визнати кредитну заборгованість в
розмірі 21006,18 грн. за ОСОБА_2; визнати за
ним право власності на 1/2 автомобіля KIA
RIO д.н.з. НОМЕР_2, який було придбано за
рахунок кредитних коштів та оформлено
на батька позивачки ОСОБА_5; стягнути на
його користь з позивачки судовий збір.
Уточнивши зустрічні позовні вимоги,
ОСОБА_4 просив визнати за ним право
власності на грошові кошти, набуті за
час спільного подружжя у розмірі 7630
доларів США та 18917 грн.; визнати за ним
право власності на 1/2 автомобіля «KIA
RIO», д.н.з. НОМЕР_2, стягнути зі ОСОБА_2 38100
грн. в рахунок компенсації 1/2 частки у
праві спільної сумісної власності на
майно та 304,70 грн. судового збору.

Рішенням Сихівського районного суду
м.Львова від 16 січня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 129886, 25 грн.
компенсації 1/2 вартості спільного
майна подружжя (грошових коштів), в
решті позову відмовлено. Зустрічний
позов ОСОБА_4 задоволено частково,
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 59
917, 90 грн. компенсації 1/2 вартості
спільного майна подружжя (грошових
коштів), в решті позову відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку
оскаржили позивач та відповідач.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить
скасувати частково рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення її позовних вимог.
Апеляційну скаргу позивач мотивує
зокрема тим, що суд не взяв до уваги
придбання автомобіля MAZDA моделі 5 MT ACTIVE
за час проживання у шлюбі, хоча станом
на момент припинення ведення спільного
господарства та подання позовної заяви
автомобіль був наявний, а посилання
суду на неможливість поділу автомобіля
не заслуговують на увагу, оскільки він
був забраний у ОСОБА_4 через рік після
початку судового розгляду. Апелянт
наголошує, що автомобіль MAZDA був
придбаний за кошти, виручені від
продажу автомобілів ВАЗ 2108 та DAEWOO LANOS,
які були придбані у 2001 та 2002 роках за
кошти подружжя. Позивач вказує, що
грошові кошти, розміщені відповідачем
у АТ «Брокбізнесбанк», були залишені
без поділу між подружжям, хоча ці кошти
розміщались в один період на різних
рахунках з часом виплати у вересні 2009
року, і враховуючи те, що кошти зняті
відповідачем після фактичного
припинення шлюбних відносин, апелянт
вважає, що вони підлягають поділу в
рівних частинах. При цьому ОСОБА_2
просить врахувати, що вона не
скористалась правом на збільшення
своєї частки, зважаючи на наявність
спільного з відповідачем сина, який в
силу наявності певних хвороб вимагає
забезпечення спеціальним режимом
харчування, оздоровлення, медичними
препаратами та іншим. Крім того, на
утриманні позивачки перебуває син від
першого шлюбу 1993 р. н., а кошти у розмірі
59917, 90 грн. є його пенсією за втрату
годувальника і будуть використані на
оплату навчання у вищому навчальному
закладі. Також апелянт зазначає, що при
ухваленні рішення суддею не було
враховано заяву про відмову від
зустрічного позову, подану ОСОБА_4 під
час судового розгляду.

Покликаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення, відповідач
ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить
рішення суду скасувати в частині
стягнення з нього 129886, 25 грн.
компенсації ? вартості спільного майна
подружжя і ухвалити рішення, яким
відмовити ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог, рішення за зустрічним
позовом змінити, ухваливши рішення про
задоволення зустрічних позовних вимог.
Апеляційну скаргу обґрунтовує
наступним:

- суд першої інстанції вийшов за
межі позовних вимог, оскільки вирішив
стягнути з відповідача 129886, 25 грн.
компенсації ? вартості спільного майна
подружжя, в той час, як позивач заявляла
вимогу про визнання за нею права
власності на ? грошових коштів,
зароблених подружжям.

- уточнюючи позовні вимоги
позивачка фактично їх збільшила, однак
не доплатила судовий збір;

- поділивши грошові кошти в
розмірі 32500 доларів США, суд
неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права
(ст.ст. 69-72 СК України, ст. 372 ЦК України)
оскільки на день прийняття рішення цих
коштів не існувало, так як вони були
повернуті позичальнику;

- відмова суду в задоволенні
вимоги відповідача про поділ спільно
нажитого майна мотивована відсутністю
доказів придбання такого майна, однак
позивачка не заперечувала наявність
майна та його вартість, чим визнала
його наявність;

- в заперечення вимог ОСОБА_4,
позивач представила лише три
сфабриковані договори позички про
безоплатне передання квартири в
користування, при цьому в акті
прийому-передачі, серед переліку майна,
переданого в користування, містяться
меблі, виготовлені власноручно
відповідачем;

- відповідно до вказаних договорів
ОСОБА_2 безоплатно користується
квартирою, в той же час, в своїх
запереченнях на апеляційну скаргу у
справі про стягнення з відповідача
аліментів вона вказує, що сплачує за
оренду житла 4000 грн.;

- зареєстрований на батька
позивачки автомобіль «KIA RIO» був
придбаний самою позивачкою за спільно
нажиті кошти сторін;

- судом не дотримано принципу
рівності сторін, оскільки суд
задоволив прохання ОСОБА_2 про допит
свідків стосовно позики відповідача,
залишивши поза увагою прохання ОСОБА_4
про допит свідка та витребування
доказів з метою з'ясування обставин
придбання автомобіля «KIA RIO».

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення позивача та представника
позивача, перевіривши матеріали
справи, межі і доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить
задовольнити частково, а у задоволенні
апеляційної скарги ОСОБА_4 слід
відмовити з наступних мотивів.

Колегія суддів погоджується з
доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що автомобіль"Мазда", свідоцтво про
реєстрацію якого було видано на ім»я
ОСОБА_4, був придбаний сторонами під
час перебування в шлюбі, є спільною
сумісною власністю подружжя, був
наявний на час фактичного припинення
шлюбних відносин, а тому підлягав
поділу. Водночас, колегія суддів не
вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_4
в користь ОСОБА_2 77650 грн (половини від
початкової вартості автомобіля ), а
вважає, що в користь ОСОБА_2 слід
стягнути з ОСОБА_4 грошову компенсацію
за частку ОСОБА_2, вкладену для
придбання цього автомобіля в розмірі
18385 грн 86 коп, виходячи з наступних
розрахунків.

Автомобіль "Мазда" був придбаний 13.08.2007
року за 155300 гривень. При цьому для
придбання автомобіля 14.08.2007 року на
ім»я ОСОБА_4 було отримано банківський
кредит в розмірі 139000 грн, отже 16300 грн (
155300 мінус 139000 ) було оплачено готівкою.
За період після 14.08.2007 року і по
вересень 2012 року ОСОБА_4 було погашено
тіло кредиту в розмірі 99300 гривень.
Таким чином, під час перебування в
шлюбі сторонами було вкладено в
придбання автомобіля 115600 грн ( 16300 плюс
99300 ), що становить 74,436 % від вартості
автомобіля (115600 : 155300). Оскільки,
починаючи з вересня 2012 року ОСОБА_4
припинив погашати кредит, то рішенням
Галицького районного суду м.Львова від
23 квітня 2013 року (справа № 461/3594/13) на
автомобіль "Мазда" було звернено
стягнення шляхом його продажу
Публічним акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України» від
свого імені іншій особі-покупцю на
підставі договору купівлі-продажу за
початковою ціною 49400 гривень ( т.2 а.с.
128-130 ). Зважаючи на те, що сторонами не
надано доказів, які б підтверджували,
що автомобіль "Мазда" було реалізовано
по іншій ціні, то слід вважати, що вклад
подружжя у придбання автомобіля "Мазда"
станом на час припинення права
власності ОСОБА_4 на нього, у вартісному
обчисленні становить 36771 грн 66 коп (
74,436 % від 49400 грн), а частка ОСОБА_2
становить 18385 грн 86 коп ( ? від 36771,66 грн ).
Оскільки, станом на дату фактичного
припинення шлюбних відносин
автомобіль "Мазда" був у наявності і
знаходився у ОСОБА_4, то з нього слід
стягнути в користь ОСОБА_2 18385 грн 86 коп.

Водночас колегія суддів розглядає як
такі, що не заслуговують на увагу
доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо
поділу грошових коштів, які були
розміщені ОСОБА_4 у АТ
«Брокбізнесбанк», оскільки ці кошти
були зняті з рахунку задовго до
фактичного припинення шлюбних
відносин сторін і станом на дату
фактичного припинення шлюбу їх не було
в наявності. Оскільки ОСОБА_2 не
скористалася правом на збільшення
частки в спільному майні, зважаючи на
наявність у сторін спільної
неповнолітньої дитини, то суд першої
інстанції не міг враховувати
вищезазначеного правового інституту
сімейного законодавства при вирішенні
даного спору. Так як ОСОБА_2 не було
надано доказів в підтвердження того, що
грошові кошти у розмірі 59917,90 коп є
пенсією по втраті годувальника,
належною її сину від першого шлюбу, у
суду першої інстанції не було підстав
для того, щоб не вважати ці кошти
спільним майном подружжя. Перевіривши
матеріали справи, колегією суддів було
встановлено, що ОСОБА_4 не подавав суду
першої інстанції заяви про відмову від
зустрічного позову, а тому суд першої
інстанції підставно розглянув
зустрічний позов ОСОБА_4

Колегія суддів розглядає як такі, що не
заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги ОСОБА_4, згідно з
якими, на думку останнього, суд першої
інстанції вийшов за межі позовних
вимог, оскільки вирішив стягнути з
відповідача 129886, 25 грн. компенсації ?
вартості спільного майна подружжя, в
той час, як позивач заявляла вимогу про
визнання за нею права власності на ?
грошових коштів, зароблених подружжям,
зважаючи на наступні обставини.

Так як станом на дату фактичного
припинення шлюбних відносин грошові
кошти, які сторони до цього зберігали
на депозитах, були зняті ними з
депозиту, то щодо цих грошових коштів
не міг бути застосований такий спосіб
захисту, як визнання права власності на
грошові кошти, який до речі був обраний
не лише ОСОБА_2, але й ОСОБА_4

Тому, за вищенаведених обставин,
колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції обґрунтовано було
застосовано такий спосіб поділу майна
подружжя, як стягнення з сторін в
користь протилежної сторони половини
грошових коштів, які знаходилися в
кожної із сторін.

Зважаючи на те, що відповідно до ч.2
ст.308 ЦПК України, не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суд з одних лише
формальних міркувань, колегія суддів
не знаходить підстав для врахування
доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо
недотримання судом першої інстанції
принципу диспозитивності і - для
скасування оскаржуваного рішення з
цих мотивів.

Так як у відповідності до вимог ст. 60
ЦПК України обов»язки доказування і
подання доказів покладаються на
сторони, а ОСОБА_4 не було доведено, що
наявні у орендованій квартирі предмети
звичайної домашньої обстановки та
вжитку є спільним майном подружжя, як і
не було ним доведено, що у вищезгаданій
квартирі знаходяться меблі,
виготовлені ним власноручно, то
зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів не знаходить підстав для
врахування доводів апеляційної скарги
ОСОБА_4 і для скасування рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову про
стягнення з ОСОБА_2 38100 грн. в рахунок
компенсації 1/2 частки у праві спільної
сумісної власності на майно.

Зважаючи на те, що письмовими доказами
було доведено факт придбання
автомобіля «KIA RIO» батьком ОСОБА_2-
ОСОБА_5 і факт державної реєстрації
цього автомобіля за ОСОБА_5, то даний
факт не міг бути спростований показами
свідків. У зв»язку з цим, колегія суддів
погоджується з правильністю рішення
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 про визнання за ним право
власності на 1/2 автомобіля «KIA RIO»,
д.н.з. НОМЕР_2.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що оскаржуване рішення в
частині стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 129886, 25 грн компенсації вартості
спільного майна подружжя (грошових
коштів) слід скасувати і ухвалити у цій
частині нове рішення про стягнення з
ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 148272 грн 08 коп, а
в іншій частині рішення Сихівського
районного суду м.Львова від 16 січня 2014
року - залишити без змін.

При поданні апеляційної скарги на
рішення суду ОСОБА_2 було сплачено в
дохід держави судовий збір в розмірі 299
грн 59 коп. Оскільки ОСОБА_2 оспорювала в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції в загальній сумі 173566
грн ( 28250 дол США х 7,993 грн = 225802,25 грн
плюс 77650 грн = 303452,25 грн мінус 129886,25 грн=
173566 грн ), то отже повинна була сплатити
судовий збір у розмірі 0,5 % від
оспорюваної суми, тобто в розмірі 867,83
грн. Таким чином, з ОСОБА_2 належить
додатково стягнути в дохід держави
судовий збір в розмірі 568,24 грн ( 867,83 грн
мінус 299,59 грн).

Так як апеляційна скарга ОСОБА_2
задоволена частково, і в її користь з
ОСОБА_4 стягнуто грошову компенсацію в
розмірі 18385,83 грн (половини її вкладу в
придбання автомобіля Мазда, виходячи з
його остаточної вартості), то з ОСОБА_4 в
користь ОСОБА_2 належить стягнути 91,93
коп судового збору ( 0,5 % від суми 18385,83
грн).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_4
було сплачено судовий збір в загальній
сумі 649,93 грн ( 57,35 грн плюс 592,08 грн). В
апеляційній скарзі ОСОБА_4 оспорював
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення з нього в користь
ОСОБА_2 129886,25 грн, крім цього замість
59917,90 грн просив визнати за ним право
власності на грошові кошти в загальній
сумі 79903,59 грн ( 7630 дол. США х 7,993 грн = 60986
грн плюс 18917 грн = 79903,59 грн ), тобто
претендував на грошові кошти в розмірі
на 19985 грн 69 коп більше (79903,59 мінус 59917,90).
Також просив визнати за ним право
власності на ? автомобіля КІА, вартість
половини якого належить визначити в
розмірі 55600 грн ( 111200 грн : 2 ) та грошову
компенсацію за половину домашнього
майна в розмірі 38100 грн, а всього
оспорював рішення суду першої
інстанції на загальну суму 223586,25 грн (
129886,25 грн плюс 19985,69 грн плюс 55600 грн плюс
38100 грн = 223586,25 грн ). Таким чином ОСОБА_4
повинен був сплати судовий збір в
розмірі 1117,93 грн (0,5 % від 223586,25 грн).

У зв»язку з цим ОСОБА_4 в дохід держави
належить додатково стягнути судовий
збір в розмірі 468,50 грн ( 1117,93 мінус 649,43
коп = 468,50 грн).

Керуючись п.п.1,2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ч.2
ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного
суду м.Львова від 16 січня 2014 року в
частині стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 129886,25 грн компенсації вартості
спільного майна подружжя (грошових
коштів ) скасувати і ухвалити у цій
частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь
ОСОБА_2 грошову компенсацію замість її
частки у праві спільної сумісної
власності на майно і грошові кошти у
сумі 148272 (сто сорок вісім тисяч двісті
сімдесят дві) гривні 08 коп.

В іншій частині рішення
Сихівського районного суду м.Львова
від 16 січня 2014 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
568 (п»ятсот шістдесят вісім) гривень 24
коп судового збору. Стягнути з ОСОБА_4 в
дохід держави 468 ( чотириста шістдесят
вісім ) гривень 50 коп судового збору.
Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 91 (
дев»яносто одну ) гривню 93 коп судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.