УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Фаловської І.М.,Писаної
Т.О., Юровської Г.В.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 21 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що рішенням
Джанкойського міськрайонного суду
Автономної Республіки Крим від 14 січня
2011 року, яке набрало законної сили, з
відповідача стягнуто аліменти на її
користь на утримання доньки ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини
заробітку (доходу) щомісячно, але не
менш 30 % від прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, починаючи з 03
листопада 2010 року. Оскільки ОСОБА_7
ухилявся від сплати аліментів на
утримання дитини за період з
03 листопада 2010 року по 29 квітня 2013 року,
то у позивача виникло право на
стягнення неустойки у розмірі 83 165,20
грн.

Заочним рішенням Джанкойського
міськрайонного суду Автономної
Республіки Крим від 01 липня 2013 року
позов задоволено частково. Стягнути з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 неустойку
(пеню) за прострочення сплати аліментів
в сумі 41 582,60 грн. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 21 січня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі скаржник просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та просить
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції й ухвалюючи рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог,
суд апеляційної інстанції
виходив із того, що неустойка (пеня) за
прострочення сплати аліментів
підлягає стягненню з часу невиконання
рішення суду, а саме з часу відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання рішення про стягнення
аліментів та відповідно невиконання
рішення суду.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Установлено, що рішенням Джанкойського
міськрайонного суду Автономної
Республіки Крим від 14 січня 2011 року, яке
набрало законної сили, з відповідача на
користь позивача стягнуто аліменти на
утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
розмірі ј частини заробітку, але не
менше 30 % від прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, починаючи з 03
листопада 2010 року.

23 квітня 2013 року Джанкойським
міськрайонним судом Автономної
Республіки Крим видано виконавчий лист
на виконання вказаного рішення
місцевого суду від 14 січня 2011 року.

29 квітня 2013 року головним державним
виконавцем відділу Державної
виконавчої служби Джанкойського
міськрайонного управління юстиції
Автономної Республіки Крим була
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження по
примусовому виконанню рішення суду.

За змістом ст. 191 СК України аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову. Аліменти
за минулий час можуть бути присуджені,
якщо позивач подасть суду докази того,
що він вживав заходів щодо одержання
аліментів з відповідача, але не міг їх
одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати. У цьому разі
суд може присудити аліменти за минулий
час, але не більш як за три роки.

Відповідно до ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Виходячи з наведеного, законодавець не
ставить право на стягнення неустойки
(пені) за прострочення сплати аліментів
в залежність від того, чи існувала така
заборгованість на час звернення до
суду з такою вимогою чи від відкриття
виконавчого провадження у справі, а
також від виклику боржника до
виконавчої служби і попередження його
про наявність заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що заборгованість зі
сплати аліментів утворилась з 03
листопада 2010 року, яку ОСОБА_7 не
сплачував до 29 квітня 2013
року і загальна кількість прострочених
днів складає - 909.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
помилкового висновку про відмову в
задоволенні позову без належного
з'ясування обставин справи та
помилково вважав, що місцевий суд
неправильно застосував норми
матеріального права.

Між тим, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що загальна сума
неустойки за прострочення сплати
аліментів, яка складає 83 165,20 грн.,
підлягає зменшенню на 50 % відповідно до
вимог ч. 2 ст. 196 СК України.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд
касаційної інстанції, установивши, що
апеляційним судом скасовано судове
рішення, ухвалене згідно з законом,
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню.

Заочне рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і матеріалам
справи, тому підстави для його зміни
або скасування відсутні.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 21 січня 2014 року
скасувати, заочне рішенням
Джанкойського міськрайонного суду
Автономної Республіки Крим від 01 липня
2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
А.О. Леванчук Т.О. Писана І.М. Фаловська
Г.В. Юровська