Номер справи 623/958/14-ц
Номер провадження 2/623/437/2014
РІШЕННЯ

іменем України

25 квітня 2014 року
м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд
Харківської області

у складі: головуючого - судді Бутенка
В.М.

при секретарі судового засідання -
Костенко В.В.

судового розпорядника - Максименка Р.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_2 до Ізюмської
міської ради Харківської області про
визнання права власності на спадкове
майно, -

в с т
а н о в и в:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовною заявою до Ізюмської
міської ради Харківської області про
визнання права власності на спадкове
майно після смерті її чоловіка ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її
чоловік ОСОБА_4, вона як дружина
померлого, прийняла спадщину в порядку
ст. 1268 ЦК України, так як постійно з ним
проживала, у тому числі й на час
відкриття спадщини. Після смерті
ОСОБА_4 залишилося спадкове майно у
вигляді: житлового будинку «А-1»
розташованого на земельній ділянці
площею 1200 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1,
вартістю 189 289,00 грн., загальною площею
78,4 кв.м. у тому числі житловою площею 49,9
кв.м.; до якого примикають веранду під
літ. «а»; погріб під літ. «б»; літній душ
під літ. «в»; підвал під літ. «г»; сарай
під літ. «д»; гараж під літ. «ж»; літня
кухня під літ. «з»;, паркан під літ «і»;,
вбиральня під літ «й». ОСОБА_2
звернулась до нотаріуса з питань
отримання свідоцтва про право спадщину
за законом, але не надала правовий
документ, який підтверджує право
власності померлого на майно, яке
успадковується, у зв'язку з цим
Ізюмська державна нотаріальна контора
не має можливості видати свідоцтво про
право на спадщину й їй було
рекомендовано звернутися до суду з
питання визнання права власності на
вказаний будинок у порядку спадкування
(а.с. 2-3).

Позивачка у судове засідання не
прибула, надала суду заяву про розгляд
справи за її відсутності, позивачка
позовні вимоги підтримує повністю,
просить суд задовольнити позов (а.с. 32).

Представник відповідача у судове
засідання не з'явилася, про час і місце
судового засідання повідомлялися
належним чином, письмові заперечення
на позовні вимоги не надавали, надали
письмову заяву про розгляду справи без
їх участі (а.с. 26).

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити
при проведенні судового засідання за
відсутності сторін без здійснення
фіксації судового засідання
технічними засобами, що відповідає
положенням ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовна заява підлягає
задоволенню.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України
особа має конституційне право на
судовий захист своїх цивільних прав і
може звернутися із позовом про захист
порушеного, оспореного або невизнаного
права у спосіб, передбачений ЦК
України.

Позивачка на підставу своїх вимог
посилаються на статті 1220, 1221, 1261, 1268 ЦК
України, а згідно зі ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту права на
вчинення певних дій (на підставі
вказаних статей ЦК), позивач в силу ст. 10
ЦПК України зобов'язана довести
правову та фактичну підставу своїх
вимог.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підстави своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Згідно свідоцтву про одруження НОМЕР_1
від 07 березня 1965 року підтверджується,
що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_4 з 07 березня 1965 року (а.с.
5).

Судом встановлено та із матеріалів
справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер ОСОБА_4, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від
25 червня 2013 року. (а.с. 6).

Житловий будинок з надвірними
будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1,
належав спадкодавцю на праві власності
на підставі рішення № 1062 виконавчого
комітету Ізюмського міської ради
депутатів трудящих Харківської
області Української РСР від 02
листопада 1977 року (а.с. 16).

Главою 86 ЦК України, а також
спеціальним законодавством, зокрема
Законом України «Про нотаріат»,
підзаконними нормативними актами,
визначено нотаріальний порядок
оформлення права на спадщину, що
відповідає встановленій
законодавством сукупності функцій,
притаманній юрисдикційній діяльності
судів та нотаріусів.

Відповідно ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст.
1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина
відкривається внаслідок смерті особи,
часом відкриття спадщини в такому
випадку є день смерті особи.
Спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270
ЦК України передбачено, що спадкоємець
за заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини. Для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття
особою спадщини обумовлюється або
постійним проживанням спадкоємця із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, або, в разі відсутності
наведених вище обставин - поданням до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст.
1270 ЦК України строк.

Відповідно до змісту ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народженні після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом установлено, що спадкоємцями
після смерті спадкодавця ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, є його дружина
ОСОБА_2 та сини ОСОБА_6, та ОСОБА_7.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали заяви про
відмову від прийняття спадщини (а.с.
32-33).

ОСОБА_2, дружина померлого, прийняла
спадщину у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України,
так як постійно проживала із
спадкодавцем, у тому числі й на час
відкриття спадщини, за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» за наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Отже, право на оформлення спадщини у
судовому порядку пов'язане з відмовою
нотаріуса у видачі свідоцтва про право
на спадщину.

Відповідно до п.1 Глави 13 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 22
лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок),
нотаріус відмовляє у вчиненні
нотаріальної дії, якщо не подано
відомості (інформацію) та документи,
необхідні для вчинення нотаріальної
дії.

Відповідно до п. 3 Глави 13 Порядку
нотаріус на вимогу особи, якій
відмовлено у вчиненні нотаріальної
дії, зобов'язаний викласти причини
відмови в письмовій формі і роз'яснити
порядок її оскарження. У цих випадках
нотаріус протягом трьох робочих днів
виносить постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до Листа Верховного Суду
України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08
(пункт 11) при розгляді справ про
визнання права власності на спадкове
майно необхідно враховувати, що за
наявності правовстановлюючих
документів на нього, документального
підтвердження місця, часу відкриття
спадщини, підстав закликання до
спадкування та за відсутності спору
між спадкоємцями свідоцтво про право
на спадщину на підставі статей 1296, 1297
Цивільного кодексу України, ст. 34
Закону України від 2 вересня 1993 р. №
3425-ХІІ «Про нотаріат» видається
нотаріусом.

У відповідності до відповіді Ізюмської
державної нотаріальної контори
Харківської області від 28.01.2014 року №
261/02-17 видати свідоцтво про право на
спадщину за законом Ізюмська державна
нотаріальна контора не має можливості
так як не має правового документу, який
підтверджує право власності померлого
на майно, яке успадковується (а.с. 7).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець,
який прийняв спадщину, може одержати
свідоцтво про право на спадщину.

Належність правовстановлюючих
документів встановлюється судом
відповідно до законодавства, яке було
чинним на час набуття права власності
на житловий будинок, споруду.

Статтею 1297 ЦК України встановлено
обов'язок спадкоємця звернутися за
свідоцтвом про право на спадщину на
нерухоме майно. Проте нормами цієї
статті, так само як й іншими нормами
цивільного права, не визначено
правових наслідків недотримання
такого обов'язку у виді втрати права на
спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на
спадщину, яке пов'язується з її
прийняттям, як майнового права
зумовлює входження права на неї до
складу спадщини після смерті
спадкоємця, який не одержав свідоцтва
про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК)
та не здійснив його державної
реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Таким чином, незважаючи на те, що у
спадкодавця відсутні
правовстановлюючі документи на
житловий будинок по АДРЕСА_1,
враховуючи наявність технічного
паспорту від 30.10.2001р., складеного за
результатами інвентаризації, суд
вважає, що після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, залишилося
спадкове майно у вигляді: житлового
будинку з господарсько-побутовими
будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1
(а.с.12-14).

Вказане майно входить до складу
спадщини та позивач має право на
визнання за нею права власності в
порядку спадкування за законом.

У задоволенні позовних вимог
відповідач Ізюмська міська рада
Харківської області не заперечувала
(а.с. 26).

Порушень чиїх або законних прав, свобод
чи інтересів не виявлено.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Судові витрати суд покладає на
позивачку, так як вона не просила суд
відшкодування на її користь судових
витрат.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш
И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до Ізюмської
міської ради Харківської області про
визнання права власності на спадкове
майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на: житловий будинок під
літерою «А-1» загальною площею 78,4 кв.м.,
у тому числі житловою площею 49,9 кв.м.; до
якого примикають веранду під літ. «а»;
погріб під літ. «б»; літній душ під літ.
«в»; підвал під літ. «г»; сарай під літ.
«д»; гараж під літ. «ж»; літня кухня під
літ. «з»;, паркан під літ «і»;, вбиральня
під літ «й», які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, вартістю 189 289,00 гривень, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Правовстановлюючі документи на право
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями, розташованими за
адресою: АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_4 -
визнати втративши силу.

Судові витрати по справі залишити за
позивачкою ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в строк 10
днів з дня проголошення рішення, а
неприсутніми сторонами в строк 10 днів з
дня отримання копії рішення, шляхом
подачі апеляційної скарги до
Апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції.

Головуючий: суддя -