АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/5945/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Волкова С.Я.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Ошедшій
А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 07 листопада 2013 року в
справі позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя
особа: відділ громадянства, міграції та
реєстрації фізичних осіб Печерського
районного управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві про усунення
перешкод в користуванні квартирою та
визнання договору оренди квартири
припиненим, стягнення заборгованості

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року позивачі звернулися в
суд з позовом до відповідачів про
усунення перешкод в користуванні
квартирою та визнання договору оренди
квартири припиненим.

У мотивування вимог посилалися на те,
що спірна квартира належить їм на праві
власності, 13.07.2005 року між ними та
відповідачами було укладено договір
найму терміном до 1.01.2006 року, в
подальшому цей договір було продовжено
на невизначений термін, на підставі
таких угод відповідачі були
зареєстровані за зазначеною адресою.

01.04.2013 року відповідачів було
попереджено про звільнення квартири та
1.07.2013 року відповідачі звільнили
квартиру. ОСОБА_5 була знята з
реєстраційного обліку, інші залишилися
зареєстрованими в орендованій
квартирі.

Крім того, за умовами договору найму
відповідачі мали оплачувати
комунальні платежі, проте вони
належним чином не виконували
зобов'язання, у зв'язку з чим виникла
заборгованість в розмірі 14994,94 грн.

З усіма уточненнями просили суд
визнати договір про найм АДРЕСА_1,
укладений 1.01.2006 року з відповідачами
припиненим, зобов'язати Відділ
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб Печерського РУ ГУ МВС
України в м. Києві усунути перешкоди в
користуванні квартирою шляхом зняття з
реєстрації місця проживання ОСОБА_8,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, стягнути з відповідачів
на їх користь 2656,20 грн. коштів за
телекомунікаційні послуги
підприємству «Воля-Кабель», 14994,94 грн.
коштів за комунальні послуги.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 07 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 14 березня 2014
року в задоволенні позову про
стягнення заборгованості по сплаті за
комунальні послуги в розмірі 14994,94 грн.
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення в частині
відмови у визнання договору оренди
припиненим та в частині відмови в
стягненні заборгованості по оплаті за
комунальні послуги й ухвалити в цій
частині нове рішення про визнання
договору оренди припиненим та
стягнення з відповідачів
заборгованості за оплату комунальних
послуг в розмірі 14994,94 грн. згідно умов
Договору оренди.

Зазначає, що за весь період дії
договору загальні витрати власників
квартири на комунальні платежі
дорівнюються 21 979,32 грн. З цієї суми за
період часу з 01.01.2006 року по 01.07.2010 року
власниками квартири витрачено на
оплату комунальних послуг 10 848,92 грн.
Орендарями, в свою чергу, компенсовано
кошти в розмірі 5 263,45 грн., 320,91 грн. та 1000
грн., а всього 6984,36 грн. Несплачений
залишок за ці роки складає 3864.54 грн.

З 01.07.10 року по 01.07.13 року власниками
квартири додатково було витрачено11 130,40
грн. на оплату комунальних послуг, які
орендарями не компенсовані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 45,60 кв.м., житловою
площею 29,60 кв.м., належить на праві
власності ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на
підставі договорів дарування, міни від
17.02.2001 року, посвідчених приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрованих в реєстрі нотаріальних
дій за №337 та №941, 15.03.2001 року
зареєстровано Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна за реєстровим №6016,
записано в реєстрову книгу №д.471-127
(а.с.7-9).

Згідно ч. 1 ст. 810 ЦК України, за
договором найму (оренди) житла одна
сторона - власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату.

13.07.2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_5 укладено договір найму житла
квартири АДРЕСА_2 терміном з 13.01.2005 року
до 01.01.2006 року (а.с.5).

01.01.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_5, ОСОБА_8 укладено договір найму
житла №76, в будинку АДРЕСА_1 на період з
01 січня 2005 року на постійне проживання
(а.с.4).

Не заслуговують на увагу суду
посилання відповідачів на відсутність
у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права на звернення
до суду, у зв'язку з тим, що договір був
укладений лише ОСОБА_4, оскільки всі
позивачі є співвласниками квартири,
договори оренди вони не оспорювали,
вподальшому підтримали укладені
договори оренди та мають право на
звернення до суду з даними вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 821 ЦК України, договір
найму житла укладається на строк,
встановлений договором. Якщо у
договорі строк не встановлений,
договір вважається укладеним на п'ять
років.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 822 ЦК України
передбачено, що не пізніше ніж за три
місяці до спливу строку договору найму
житла наймодавець може запропонувати
наймачеві укласти договір на таких
самих або інших умовах чи попередити
наймача про відмову від укладення
договору на новий строк. Якщо
наймодавець не попередив наймача, а
наймач не звільнив помешкання, договір
вважається укладеним на таких самих
умовах і на такий самий строк.

Враховуючи те, що в договорі від 01.01.2006
року не встановлений строк його дії,
тому він є таким, що укладений на 5
років, тобто до 01.01.2011 року, та
враховуючи вимоги ст.822 ЦК України, він
був пролонгований до 01.07.2013 року.

Звертаючись до суду з позовною вимогою
про припинення договору найму житла
від 01.01.2006 року, позивачі посилались на
вимоги ст.391 ЦК України та ст.7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», та зазначали, що відповідачі
були попереджені про припинення даного
договору та з 01.07.2013 року звільнити
квартиру, проте залишаються
зареєстрованими, що порушує їхні права
власності.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про визнання договору про найм
АДРЕСА_1, укладений 1.01.2006 року з
відповідачами припиненим та
зобов'язання відділ громадянства,
міграції та реєстрації фізичних осіб
Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві
усунути перешкоди в користуванні
квартирою шляхом зняття з реєстрації
місця проживання ОСОБА_8, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, суд першої інстанції підставно
виходив з їх необґрунтованості з
огляду на таке.

Встановлено, що на підставі договору
оренди відповідачі були зареєстровані
в зазначеній вище квартирі, що
підтверджується довідкою формою №3 від
26.07.2013 року (а.с.6).

У п.3.2. договорів найму житла
передбачено, що договір може бути
розірваний власником в
односторонньому порядку, за умови
попереднього повідомлення наймачів за
три місяці.

Сторонами не заперечується, що 01.04.2013
року відповідачів було попереджено про
звільнення квартири та 01.07.2013 року вони
звільнили спірну квартиру.

На час розгляду справи відповідачі
були зняті з реєстраційного обліку за
адресою АДРЕСА_1 та зареєстровані за
адресою АДРЕСА_3, що підтверджується
довідкою форми №3 Київського
будівельно-монтажного
експлуатаційного управління №1
Південно-західної залізниці №1091 від
14.10.2013 року (а.с.45).

У силу ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюванні прав, свобод чи
інтересів.

Враховуючи те, що відповідачі
виселилися зі зняттям з реєстраційного
обліку з квартири АДРЕСА_2, за вимогою
власників квартири, у порядку,
передбаченому п.3.2. договору найму, тому
договір є розірваним в односторонньому
порядку.

За таких обставин судом першої
інстанції вірно відмовлено в
задоволенні вимоги про визнання
договору припиненим з підстав її
необґрунтованості.

Звертаючись до суду з позовними
вимогами про стягнення заборгованості
по оплаті житлово-комунальних послуг
позивачі зазначали, що за період часу з
01.01.2006 року по 01.07.10 року орендарями не
сплачено 3864.54 грн. комунальних послуг, а
за період з 01.07.10 року по 01.07.13 року - 11130,40
грн. комунальних послуг.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про
стягнення заборгованості по оплаті за
житлово-комунальні послуги суд виходив
з належного виконання відповідачами
даного обов'язку, що підтверджується
відсутністю заборгованості згідно
довідки КП «Печерськжитло» №109 від
28.08.2013 року.

Дійсно, з рахунку-попередження
комунального підприємства
«Печерськжитло» №109 від 28.08.2013 року,
вбачається, що станом на 1.06.2013 року по
АДРЕСА_1 заборгованість за спожиті
житлово-комунальні послуги складає 0,00
грн. (а.с.17-18).

Зазначене також підтверджується
довідкою комунального підприємства
«Печерськжитло» від 20.08.2013 року про
нарахування та оплату по особовому
рахунку, яка свідчить про відсутність
заборгованості з оплати
житлово-комунальних послуг.

При цьому суд першої інстанції не
звернув увагу на вимоги позивачів, які
зазначали, що заборгованості за сплату
комунальних послуг немає, оскільки
позивачі самі вносили плату за
комунальні послуги, а відповідачі, в
порушення вимог п.2.2.1 Договору найму
житлового приміщення від 1 січня 2006
року не вповному обсязі вносили плату
по комунальних платежах та не
компенсували ці кошти позивачам, які
самі сплачували плату за комунальні
послуги згідно квитанцій.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов хибного висновку про
відмову в задоволені позову з тих
підстав, що відсутня заборгованість по
комунальних платежах та не звернув
уваги, що в силу п.2.2.1 Договору найму
житла наймач зобов»язаний щомісячно
платити за квартиру і обслуговування
суму, зазначену в квитанціях на сплату
комунальних платежів незалежно від
того, хто в квартирі зареєстрований і
яка сума зазначена в квитанції.

В силу статтей 6,227 ЦК України при
укладені договору найму квартири,
сторони дійшли саме такої згоди щодо
сплати ними цих платежів в розмірі,
визначеному квитанціями, а тому факт
відсутності заборгованості позивачів
по оплаті комунальних послуг перед
житловими органами не звільняє
відповідачів від виконання умов
договору.

Умовами договору не визначено, що
відповідачі мали особисто щомісячно
брати у позивачів квитанції і
оплачувати їх у банках. Умовами
договору визначено розмір оплати в
сумі, яка буде зазначена в цих
квитанціях.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
пояснив, що оплату житлово-комунальних
послуг вносилися ними. Так, за період з
01.01.2006 року по 01.07.2010 року ними було
сплачено 10848,92 грн., з яких
відповідачами компенсовано 6984,36 грн.
Тобто, за період з 01.01.2006 року по 01.07.2010
року відповідачі не сплатили їм 3864,54
грн.

За період з 01.07.2010 року по 01.07.2013 року
ними було витрачено 11130,40 грн. на оплату
комунальних послуг, проте
відповідачами дані кошти повернуті не
були.

На підтвердження своїх доводів до суду
апеляційної інстанції ОСОБА_2 надав
оригінали квитанції про сплату
комунальних послуг за ці періоди.

Зазначив, що за період часу з 01.01.2006 року
по 01.07.2010 року власниками квартири було
витрачено на оплату комунальних послуг
10 848,92 грн., а орендарями компенсовано
кошти в розмірі 5 263,45 + 320,91 + 1 000, а всього
6 984,36 грн.

Відповідачі підтвердили факт сплати
цієї суми за Договором оренди квартири
і не надали суду докази, які б
спростували доводи позивача про
зарахуванням цих сум на погашення
оплати за період з 01.01.2006 року по 01.07.2010
року.

Заперечуючи проти вимог про стягнення
заборгованості відповідачі посилалась
на те, що квитанції на оплату
житлово-комунальних послуг їм не
передавались, тому вони не здійснювали
оплату за отримані послуги.

Згідно п.2.2.1 договорів найму житла,
наймач зобов'язаний щомісячно платити
за квартиру та обслуговування суму,
зазначену в квитанціях по комунальних
платежах. Своєчасно оплачувати
телефонні рахунки.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Враховуючи те, що відповідачі визнали
факт не виконання умов п.2.2.1 договору
найму в повному обсязі, тому вимога про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги є
обґрунтованою.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язань або одностороння зміна
його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Разом з тим, при визначенні періоду за
який необхідно стягувати
заборгованість, колегія суддів
враховує посилання відповідачів на
пропуск позивачами строку позовної
давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України
дає підстави для висновку про те, що
стягнення заборгованості обмежується
останніми 36 місяцями перед зверненням
кредитора до суду.

З огляду на те, що позивачі звернулися в
суд 30.07.2013 року, тому заборгованість
підлягає стягненню за період з 30.07.2010
року по 30.07.2013 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
визнав, що позивачами пропущено строк
позовної давності та не заперечував
проти стягнення заборгованості лише в
межах строку позовної давності.

Таким чином, вимога про стягнення
заборгованості по оплаті
житлово-комунальних послуг згідно
умов Договору оренди жилого
приміщення за період часу з 01.01.2006 року
по 01.07.10 року в розмірі 3864.54 грн. не
підлягає задоволенню через сплив
позовної давності, а вимога про
стягнення заборгованості по оплаті
житлово-комунальних послуг за період з
01.07.10 року по 01.07.13 року в 11130,40 грн.
підлягає частковому задоволенню.

Отже, з відповідачів слід стягнути
заборгованість за період з 30.07.2010 року
по 01.07.2013 року в розмірі 10955,96 грн., тобто
11130,40 грн. - 174,44 грн. за червень 2010 року.

Враховуючи те, що позивачу ОСОБА_4
належить на праві власності Ѕ квартири
АДРЕСА_1, тому з відповідачів на його
користь підлягає стягненню в
солідарному порядку заборгованість
5477,98 грн. (10955,96/2).

А на користь позивачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, яким належить по ј частині
квартири, підлягає стягненню по 2738,99
грн. кожному у відповідності до розміру
їхньої частки.

За таких обставин, рішення в частині
відмови в задоволенні вимог про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про часткове
задоволення даних вимог.

Відповідно підлягає скасуванню й
додаткове рішення суду, оскільки воно є
невід'ємною частиною рішення від 07.11.2013
року.

Крім того, у силу ч.5 ст.88 ЦПК України, з
відповідачів на користь ОСОБА_2
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі 57,35 грн. з кожного.

В іншій частині рішення суду
відповідає вимогам закону і підстав
для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.
256,257,261,267,526,610,629,810,815,820,821,822 ЦК України,
ст.ст. 88,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 07 листопада 2013 року та
Додаткове рішення Печерського
районного суду м. Києва від 14 березня 2014
року скасувати в частині вирішення
позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги відповідно
до Договору оренди від 01.01.2006 року та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4
заборгованість за житлово-комунальні
послуги відповідно до договору оренди
від 01.01.2006 року за період з 30.07.2010 року по
01.07.2013 року в розмірі 5477,98 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2
заборгованість за житлово-комунальні
послуги відповідно до договору оренди
від 01.01.2006 року за період з 30.07.2010 року по
01.07.2013 року в розмірі 2656,20 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3
заборгованість за житлово-комунальні
послуги відповідно до договору оренди
від 01.01.2006 року за період з 30.07.2010 року по
01.07.2013 року в розмірі 2656,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 судовий збір
по 57,35 грн. з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене протягом двадцяти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги до цього суду.

Головуючий:

Судді: