Єдиний унікальний номер 240/3/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/3619/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі :

головуючого - судді Жданової В.С.

суддів
: Папоян В.В., Тимченко О.О.,

при
секретарі Забавіній М.В,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну
справу за апеляційною скаргою
обласного комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» на рішення
Олександрівського районного суду від 11
березня 2014 року по цивільній справі за
позовом обласного комунального
підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Управління
праці та соціального захисту
населення Олександрівської державної
адміністрації про стягнення
заборгованості за теплову енергію,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Олександрівського районного
суду від 11 березня 2014 року позовні
вимоги обласного комунального
підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Управління
праці та соціального захисту
населення Олександрівської державної
адміністрації про стягнення
заборгованості за теплову енергію
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОКП
««Донецьктеплокомуненерго»,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове про
відмову в позові. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги
посилається на те, що судом не
враховані вимоги п. 2,5,8 Порядку надання
пільг, компенсацій і гарантій
працівникам бюджетних установ,
військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу, затвердженого
постановою КМ України 31.03.2003 р., якими
визначено, що відшкодування фактичних
витрат проводиться пільговику після
надання в бухгалтерію копій квитанцій
про оплату. Вважає, що відповідачка
повинна проводити оплату наданих
послуг у повному обсязі, а
відшкодування сплачених кошів
проводиться бухгалтерією за місцем
роботи після пред»явлення квитанцій
про оплату.

При розгляді справи судом першої
інстанції встановлено, що відповідачі
проживають у квартирі за адресою:
селище міського типу АДРЕСА_1. 01.12.1998
року між сторонами укладено договір
про надання послуг з теплопостачання, в
якому зазначено, що ОСОБА_2
користується 100% пільгою, оскільки
працює вчителем у Олександрівській
загальноосвітній школі 1-111 ступенів з
01.09.1986 року . Відповідач ОСОБА_2
відповідно до ч.4 ст.57 Закону України
«Про освіту» як педагог, що працює у
сільській місцевості, має право на 100%
пільгу при оплаті послуг на опалення
житла в межах 21 кв.м. опалюваної площі
на одну особу та додатково 10,5 кв.м.
площі на сім»ю. Площа квартири
відповідачів, на яку поширюється
пільга складає 31,5 кв.м. за надлишок
опалюваної площі 21,8 кв.м. відповідачі
поводять оплату регулярно у повному
розмірі згідно діючих тарифів.
Заборгованості по оплаті наданих
послуг не існує.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала доводи
апеляційної скарги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду
першої інстанції залишити без змін.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове
засідання апеляційного суду не
з»явились, про розгляд справи
повідомлені належним чином, що
відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України є
підставою для розгляду справи без їх
участі.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи
, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав .

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

При розгляді справи суд першої
інстанції повно та всебічно розглянув
заявлений позов і дійшов
обґрунтованого висновку про
безпідставність вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачі проживають у квартирі на
вищевказаною адресою, площа якої
складає 53,3 кв.м. Відповідач ОСОБА_2
працює педагогом у сільській
місцевості, відповідно до ч.4 ст.57
Закону України «Про освіту» як педагог,
що працює у сільській місцевості, має
право на 100% пільгу при оплаті послуг з
опалення в межах 31,5 кв.м. площі.

Відмовляючи в позові , суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
користується пільгою при оплаті послуг
опалення в межах площі 31,5 кв.м., залишок
площі 21,8 кв.м. відповідачами
оплачується у повному розмірі,
заборгованості не має.

Такий висновок суду відповідає
фактичним обставинам справи і вимогам
діючого цивільного законодавства.

Суд першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи,
правовідносини, які виникли між
сторонами та вірно визначився з
правовою нормою, яку належить
застосувати при вирішенні спору.

Відповідно до абзацу першого частини
четвертої статті 57 Закону України "Про
освіту" ( в редакції, яка діяла на час
розгляду справи): педагогічним
працівникам, які працюють у сільській
місцевості і селищах міського типу, а
також пенсіонерам, які раніше
працювали педагогічними працівниками
в цих населених пунктах і проживають у
них, держава відповідно до чинного
законодавства забезпечує безплатне
користування житлом з опаленням і
освітленням у межах встановлених норм.

Соціальні гарантії щодо безплатного
користування житлом з опаленням та
освітленням пенсіонерам з числа
педагогічних працівників надаються
згідно з Порядком забезпечення
працівників бюджетних установ
(закладів) безплатним користуванням
житлом з опаленням і освітленням
відповідно до пункту "ї" частини першої
статті 77 Основ законодавства України
про охорону здоров'я, частини п'ятої
статті 29 Закону України "Про культуру",
абзацу першого частини четвертої
статті 57 Закону України "Про освіту"
(далі - Порядок), що затверджений
спільним наказом Міністерства
соціальної політики, Міністерства
освіти і науки, молоді та спорту,
Міністерства охорони здоров'я,
Міністерства культури від 13.09.2006 р. N
341/651/619/769.

Посилання позивача на те, що
відповідачем порушений Порядок
надання пільг, компенсацій і гарантій
працівникам бюджетних установ,
військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 березня 2003 р. N 426 є безпідставними.

В апеляційній скарзі позивач
посилається на порушення позивачем
пункту 2 вказаного Порядку, яким
передбачено відшкодування пільговику
частини сплачених коштів після
фактичної оплати послуг.

При цьому поза увагою позивача
залишилось те, що в цьому ж пункті 2
міститься виключення щодо
педагогічних працівників : 2. «Пільги,
компенсації і гарантії, на які мають
право пільговики (далі - пільги),
надаються шляхом відшкодування
пільговику передбаченої
законодавством частини фактичних
витрат за користування житлом
(квартирної плати), паливом, телефоном,
комунальними послугами та за проїзд
(крім педагогічних, медичних та
фармацевтичних працівників і
працівників культури, пільги яким
передбачаються абзацом першим частини
четвертої статті 57 Закону України "Про
освіту", пунктом "ї" частини першої
статті 77 Основ законодавства України
про охорону здоров'я, частиною
четвертою статті 29 Основ законодавства
України про культуру (далі -
педагогічні, медичні та фармацевтичні
працівники і працівники культури).»

В абзаці 3 пункту 2 Порядку зазначено, що
пільги педагогічним, медичним та
фармацевтичним працівникам і
працівникам культури надаються ч.4 ст. 57
Закону України «Про освіту2. (Таким
чином педагогічні працівники
сільської місцевості оплачують
послуги з опалення з урахуванням площі
та норм, на які поширюється пільга.
Порядком встановлено, що педагогічні
працівники оплачують послуги у
зменшеному розмірі з урахуванням
пільгової норми, а не шляхом фактичної
оплати всієї площі з наступним
відшкодуванням частини витрат.

Порядком забезпечення працівників
бюджетних установ (закладів)
безплатним користуванням житлом з
опаленням і освітленням відповідно до
абзацу першого частини четвертої
статті 57 Закону України "Про освіту"
передбачено, що його дія поширюється
на педагогічних, медичних,
фармацевтичних працівників та
працівників культури установ
(закладів) державної та комунальної
форм власності незалежно від відомчого
підпорядкування, на пенсіонерів, які
раніше працювали педагогічними,
медичними та фармацевтичними
працівниками, працівниками державних
та комунальних закладів культури,
закладів освіти сфери культури у
сільській місцевості і селищах
міського типу і проживають у таких
населених пунктах. Право на безплатне
користування житлом з опаленням і
освітленням мають педагогічні
працівники, які працюють у сільській
місцевості і селищах міського типу і
перелік посад яких затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 14.06.2000 N 963 "Про затвердження
переліку посад педагогічних та
науково-педагогічних працівників" (із
змінами).

Надання гарантій забезпечується за
рахунок коштів державного бюджету.
Обсяги коштів на забезпечення гарантій
щорічно визначаються законом України
про Державний бюджет на відповідний
рік. Пунктом 33 Порядку визначено, що 3.3.
органи праці та соціального захисту
населення як головні розпорядники
коштів місцевих бюджетів, спрямованих
на здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту
населення, відшкодовують
підприємствам та організаціям -
постачальникам послуг витрати за
надані гарантії відповідним
категоріям працівників установ
(закладів) державної і комунальної
форми власності та пенсіонерам.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідачі мають право на
відшкодування частини коштів лише
після фактичної оплати наданих послуг
у повному розмірі є неспроможними,
суперечать існуючому Порядку надання
пільг, яким передбачено право
педагогічним працівникам проводити
оплату послуг за опалення у зменшеному
розмірі з урахуванням пільгової норми
площі.

Також суперечать фактичним обставинам
справи заперечення позивача в тій
частині, що відповідач ОСОБА_2, як
педагогічний працівник, що має прав на
пільги , не оформила своє право на
пільги в УПСЗН. Таке твердження
суперечить фактичним обставинам
справи.

З матеріалів даної цивільної справи
вбачається, що УПСЗН Олександрівської
держадміністрації відмовлено в
задоволенні заяви ОСОБА_2 про її
реєстрацію як особи, що має право на
пільги. Постановою Олександрівського
районного суду від 29 березня 2011 року
заяву ОСОБА_2 задоволено : визнано
протиправною бездіяльність УПСЗН
Олександрівської
райдержадміністрації щодо реєстрації
ОСОБА_2 як особи, що має пільги.
Зобов»язано УПСЗН включити ОСОБА_2 до
Єдиного державного автоматизованого
реєстру осіб, які мають пільги
відповідно до ч.4 ст. 57 Закону України
«Про освіту». ( а.с. 34).

Ухвалою Донецького апеляційного
Адміністративного суду України від
02.06.2011 року вказана постанова залишена
без змін. ( а.с. 35). Касаційна скарга
УПСЗН на вказані судові рішення
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 04.04.2013 року залишена без
задоволення ( а.с. 37).

Таким чином, встановлено , що ОСОБА_2 має
право на пільги відповідно до ч.4 ст. 57
Закону України «Про освіту», яка
повинна надаватись шляхом оплати
послуг за опалення у розмірі з
урахуванням пільгової норми площі.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення спору. Доводи апеляційної
скарги були предметом дослідження суду
першої інстанції, підстав для
скасування рішення суду не
встановлено.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315 ЦПК України
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обласного
комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» відхилити.

Рішення Олександрівського районного
суду від 11 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга на неї може бути
подана до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді :