АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.,

при секретарі - Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 4 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 р. ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором позики у
розмірі 995 000,00 грн., з урахуванням
індексу інфляції, що становить 228 065,00
грн. та трьох процентів річних у
розмірі 66 569,18 грн. за прострочення
виконання зобов'язання.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
31.10.2007 р. він надав ОСОБА_1 в борг 125 000,00
доларів США, які відповідач
зобов'язався повернути до 31.12.2008 р. на
підтвердження чого була складена
відповідна розписка.

Посилаючись на те, що відповідач не
виконує зобов'язання за договором
позики, просив задовольнити його
вимоги.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 04.12.2013 р. позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
заборгованість за договором позики з
урахуванням трьох процентів річних на
загальну суму 1 061 569,18 грн., та 1 820,00 грн.
судових витрат, а всього 1 063 389,18 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в
повному обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права.

На обґрунтування своїх доводів
зазначав, що суд не урахував, що вироком
суду від 02.07.2012 р. у кримінальній справі
по обвинуваченню ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів,
передбачених ч.4 ст. 190, ч.3 ст.28, ч.2 та ч.3
ст.358, ч.3 ст.209 КК України задоволено
цивільний позов ОСОБА_2 на суму 625 000,00
грн. Позивач визнаний потерпілим в
кримінальній справі і предметом
зазначеного цивільного позову була та
ж сама сума грошових коштів, що
зазначена у розписці від 31.10.2007 р.

Справа № 2602/2293/12 № апеляційного
провадження:22-ц/796/221/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Трусова
Т.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І. При цьому суд
безпідставно не звернув увагу на
встановлені зазначеним вироком
обставини, які підтверджував позивач, а
саме, що зазначені в розписці гроші
позивачем були інвестовані в
будівництво квартири і були отримані
підсудними від ОСОБА_2 при
посередництві ОСОБА_1, та що саме ці
кошти були стягнуті з підсудних на
користь ОСОБА_2

Також апелянт вказував на те, що
суд не урахував пропуск позивачем
строку позовної давності про
застосування якого він заявляв, і який
не просив поновити позивач.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та
його представник просили задовольнити
апеляційну скаргу з наведених у ній
підстав.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений за останньою відомою суду
адресою його місця проживання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь в судовому
засіданні, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів виходить з наступного.

За змістом ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає другій стороні
(позичальникові) у власність гроші, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів, або таку ж кількість речей того
ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
на підтвердження договору позики та
його умов може бути представлена
розписка позичальника, яка посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Зі змісту розписки від 31.10.2007 р.
убачається, що ОСОБА_1 взяв в борг у
ОСОБА_2 125 000 доларів США, які
зобов'язувався повернути до 31.12.2008 р.
відповідно до погодженого сторонами
графіка, а саме: І квартал 2008 р. - 30 000,00
доларів США, ІІ квартал 2008 р. - 30 000,00
доларів США, ІІІ квартал - 30 000,00 доларів
США, IVквартал 2008 р. - 35 000,00 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції керувався тим, що
передача та отримання зазначених в
розписці коштів підтверджується самою
розпискою, а твердження відповідача
про те, що він не отримував таких
коштів, а написана ним розписка була
вчинена з примусу не підтверджується
належними і допустимими доказами.

Крім того суд виходив з того, що
посилання ОСОБА_1 на вирок Печерського
районного суду м. Києва від 02.07.2012 р.,
відповідно до якого одержана
підсудними від ОСОБА_2 при
посередництві ОСОБА_9 сума грошових
коштів збігається із сумою боргу
ОСОБА_1 за розпискою від 31.10.2007 р.
ґрунтуються лише на припущеннях.

З таким висновком суду погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1
стверджував, що він не отримував від
ОСОБА_2 125 000 доларів США в борг за
розпискою від 31.10.2007 р., а здійснював
лише посередницькі дії щодо передачі
зазначених коштів ОСОБА_10, як
інвестиційних внесків в будівництво
квартири для ОСОБА_2, що
підтверджувалось раніше складеними
розписками які були анульовані, а їх
суми включені в загальну суму коштів,
яка зазначена в розписці від 31.10.2007 р. На
підтвердження своїх доводів посилався
на те, що зазначені обставини
встановлені вироком Печерського
районного суду м. Києва від 02.07.2012 р.

Перевіряючи зазначені доводи
відповідача колегія суддів виходить з
наступного.

За змістом ч.1 ст. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

З вироку Печерського районного
суду м. Києва від 02 07.2012 р. по
обвинуваченню ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за ч.4 ст.190,
ч.3 ст.28, ч.3 ст.358, КК України убачається,
що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є потерпілими у цій
кримінальній справі та цивільними
позивачами.

Зазначеним вироком встановлено,
що 03.06.2005 р. ОСОБА_2, будучи впевненим у
достовірності придбання на його ім'я
квартири АДРЕСА_1 передав через ОСОБА_1
грошові кошти у розмірі 40 тис. доларів
США ОСОБА_12, з метою інвестування цієї
квартири.

Крім того, восени 2005 р. ОСОБА_2
через ОСОБА_1, який не був обізнаний зі
злочинними намірами організованої
групи, передав ОСОБА_10 грошові кошти у
розмірі 85 тис. доларів США з метою
придбання наведеної вище квартири, а
всього ОСОБА_2 за посередництва ОСОБА_1
передав ОСОБА_10 125 000 доларів США, що
відповідно до курсу Національного
банку України еквівалентно 625 000 грн.

Вироком Печерського районного
суду м. Києва від 02.07.2012 р. цивільний
позов ОСОБА_2 у зазначеній кримінальній
справі задоволено повністю. Стягнуто з
ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_2 на відшкодування
заподіяної йому шкоди 625 000, 00 грн.

Обставини передачі зазначених
коштів ОСОБА_10 на будівництво квартири
через ОСОБА_1 та написання відповідачем
розписок про отримання у нього цих
коштів, ОСОБА_2 підтвердив у протоколі
його допиту як потерпілого.

В судових засіданнях ОСОБА_2
первинно також підтверджував, що 31.10.2007
р. він не передавав ОСОБА_1 125 000 доларів
США, зазначені кошти призначались на
будівництво квартири і він передав їх
відповідачеві раніше, для передачі
ОСОБА_10 Оскільки в подальшому йому
стало відомо, що ОСОБА_10 вчинив
відносно нього шахрайські дії, то
ОСОБА_1 гарантуючи повернення йому цих
коштів особисто, 31.07.2007 р. написав
розписку в присутності ОСОБА_13, а він
при цьому не був присутнім.

Стверджував, що ніхто не
примушував відповідача писати
розписку, він написав її добровільно,
при цьому попередньо видані ним
розписки про отримання коштів дійсно
були знищені, а зазначені в них суми
включені в загальну суму, що вказана у
розписці.

Зазначене об'єктивно
підтверджуються змістом самої
розписки, матеріалами кримінальної
справи, а також задоволеним цивільним
позовом ОСОБА_2 у кримінальній справі, а
тому колегія судів вважає помилковим
висновок суду першої про те, що
встановлені вироком Печерського
районного суду м. Києва від 02.07.2012 р.
обставини відносно ОСОБА_10 та інших,
згідно яких сума одержана підсудними
від ОСОБА_2 при посередництві ОСОБА_1,
збігається із сумою боргу ОСОБА_1 за
розпискою від 31.10.2007 р. є припущенням.

Зважаючи на викладене, колегія
суддів вважає, що оскільки 31.10.2007 р.
ОСОБА_2 не передавав ОСОБА_1 зазначену в
борговій розписці суму коштів, та
ураховуючи, що зазначена в цій розписці
сума є тією ж самою сумою коштів, що
була передана позивачем ОСОБА_10 за
посередництва відповідача, що вже
стягнута з підсудних за цивільним
позовом ОСОБА_2 у кримінальній справі
за вироком Печерського районного суду
м. Києва від 02.07.2012 р., підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
договором позики не убачається, а тому
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням у справі
нового рішення про відмову в їх
задоволенні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 4 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики, відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:
Судді: