Номер провадження: 22-ц/785/3519/14
Номер справи місцевого суду: 1515/5057/12
Головуючий у першій інстанції Добров
Доповідач Косогор Г. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2014 року

м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області в складі :

головуючого
Косогор Г.О.

суддів Ісаєвої
Н.В., Комлевої О.С.

при секретарі
Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 13 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
(третя особа - ОСОБА_3) про визнання
майна таким, що не є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
визнання права особистої приватної
власності одного з подружжя на майно,

встановила:

У листопаді 2012 року позивач звернувся
до суду із вищевказаним позовом до
ОСОБА_3, посилаючись на наступне:

09 грудня 2005 року між сторонами був
укладений шлюб, який рішенням
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 24 травня 2012 року
був розірваний.

Після розірвання шлюбу відповідачка
заявила права на 1/3 частину житлового
будинку з надвірними будівлями
розташованого по АДРЕСА_1, посилаючись
на те, що ця частина житлового будинку
придбана у період спільного проживання
у шлюбі.

Із зазначеним ОСОБА_2 не погодився,
посилаючись на те, що спірний житловий
будинок був придбаний згідно договору
купівлі-продажу в рівних частках, по 1/3
частки, відповідачкою, позивачем та
його матір'ю - ОСОБА_3, за 67 557 гривень.

Вартість 1/3 частки житлового будинку
складала 22 519 гривень.

Крім придбання житлового будинку,
ОСОБА_2 та його матір'ю була придбана в
рівних частках, по 1/3 частки, земельна
ділянка для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
загальною площею 0.016 га за суму коштів в
розмірі 20 623,26 гривень.

Позивач вважав, що позивачка не має
права на 1/3 частку житлового будинку та
земельної ділянки, оскільки 2/3
зазначеного нерухомого майна було
придбано за його власні кошти, які йому
подарувала мати, а 1/3 частина належить
його матері ОСОБА_3.

За таких обставин, ОСОБА_2 просив суд
визнати, що 2/3 частини житлового
будинку з надвірними будівлями та
земельної ділянки, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, не є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя та просив
визнати за ним право особистої
приватної власності на 2/3 частини
спірного майна.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 13 лютого 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_2 було
відмовлено.

На дане рішення була принесена
апеляційна скарга ОСОБА_2, в якій
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про
задоволення його позовних вимог у
повному обсязі.

Заслухавши доповідача, який доповів
зміст оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги та заперечення на
неї, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст. 11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 69 СК України передбачає
право подружжя на поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, а саме дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно п. З ч. 1 ст. 57 СК України майно,
набуте одним з подружжя за час шлюбу,
але за кошти, які належали йому (їй)
особисто, є особистою приватною
власністю чоловіка (дружини).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 57 СК України,
якщо у придбання майна вкладені, крім
спільних коштів, кошти, що належали
одному з подружжя, то частка у цьому
майні відповідно до розміру внеску є
його особистою приватною власністю.

Пунктом 1 ст. 71 СК України визначено, що
майно, яке є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може буш вирішений
судом. При цьому, суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Згідно ст. 371 Цивільного кодексу
України майно, що є у спільній сумісній
власності, може бути поділено між
співвласниками за домовленістю між
ними.

У разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласника є рівними, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника
може бути збільшена або зменшена з
урахуванням обставин, які мають
істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, 09
грудня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був
укладений шлюб, який було розірвано на
підставі рішення Комінтернівського
районного суду Одеської області від 24
травня 2012 року.

04 жовтня 2006 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_3 придбано в рівних долях по 1/3
частині житлового будинку з надвірними
господарчими будівлями та спорудами,
розташованого по АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу, посвідченим 04 жовтня
2006 року державним нотаріусом
Комінтернівської районної державної
нотаріальної контори Одеської області
ОСОБА_4, реєстр № 3601.

Також ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_3 04 жовтня
2006 року придбано в рівних частках, по 1/3
частини, земельну ділянку для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд загальною площею 0, 016 га,
розташовану по АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 04 жовтня 2006 року.

Договори купівлі-продажу були
посвідчені у встановленому законом
порядку та укладени між трьома
сторонами - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_3

06 грудня 2006 року спірний будинок було
зареєстровано у КП «Комінтернівське
районне бюро технічної
інвентаризації» за №628 в книзі №2 на
праві приватної спільної часткової
власності на за ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_3.

У зазначеному будинку зареєстровані
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується довідкою виконкому
Комінтернівської селищної ради
Комінтернівського району Одеської
області №447 від 11 лютого 2013 року.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_6
вбачається, що частина спірного
нерухомого майна, яка належить ОСОБА_3,
була придбана за її власні кошти,
надані їй матір'ю - ОСОБА_7

Згідно листа ОСОБА_7, яка є матір'ю
відповідачки ОСОБА_3, вона продала
належну їй квартиру у м. Тирасполь,
Молдова, за 20 000 доларів США, які
передала доньці - ОСОБА_3, і які остання
витратила на придбання частини будинку
та земельної ділянки, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1 для проживання її та
онука - ОСОБА_5

Таким чином, об'єктивних обставин щодо
виникнення у позивача права на 2/3
частини спірного майна, в тому числі 1/3
частини майна, яке належить
відповідачці ОСОБА_3, судом першої
інстанції не встановлено, а при
ухваленні рішення суд не може
керуватися припущеннями.

Суд перевірив усі докази, які навели
сторони у підтвердження своїх вимог та
заперечень, навів у рішенні фактичні
обставини, які були встановлені судом
при розгляді справи, вірно застосував
правові норми, що регулюють ці
правовідносини, та зробив вірний
висновок про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2.

Судова колегія не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги ОСОБА_2,
оскільки апелянтом не доведено суду
факт придбання ним будинку за власні
кошти та не надано доказів щодо
підтвердження обставин, викладених у
апеляційній скарзі та позовній заяві.

Крім того, судова колегія не приймає до
уваги надані апелянтом договори та
квитанції щодо надання комунальних
послуг, оформлених на його ім'я,
оскільки вони не мають відношення до
предмету спору та не можуть бути
використані в якості доказів щодо
несплати відповідачкою грошових
коштів за комунальні послуги, оскільки
договори в межах одного будинку без
встановлення окремих лічильників
оформлюються на одну особу з
привласненням особового рахунку, а
отже, сплата за комунальні послуги
здійснюється від імені даної особи.

Інших доводів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції та які б
мали правове значення, у апеляційній
скарзі не наведено.

Таким чином, судова колегія дійшла до
висновку, що суд першої інстанції в
межах заявлених вимог повно і всебічно
розглянув справу, дав належу оцінку
наданим доказам, постановив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 308, 313-315 ЦПК України,
судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 13 лютого 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
на протязі двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
___________________ Г.О. Косогор

Судді
___________________ О.С. Комлева

___________________ Н.В. Ісаєва