16 квітня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
головуючого судді
- Шклярука Д.С.
- Пугач Н.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яка також діє
в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа - Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області в особі Індустріального
районного відділу ДМС ГУ ДМС України в
Дніпропетровській області, Служба у
справах дітей Індустріальної районної
у місті Дніпропетровську ради, про
визнання осіб такими, що втратили право
користуватися житловим приміщенням та
зняття з реєстрації, -
ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовною заявою в якій просить
ухвалити рішення яким визнати ОСОБА_4
та її неповнолітню доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право
на користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1, та зняти їх з
реєстрації проживання за вказаною
В обґрунтування позову ОСОБА_1
зазначає, що квартира АДРЕСА_1 належить
йому на праві приватної власності., на
підставі договору купівлі-продажу від
25 березня 2003 року.
Після придбання квартири його син
ОСОБА_5 почав разом зі своєю дружиною
ОСОБА_2 та їх дитиною ОСОБА_3 проживати у
вказаній квартирі, зареєструвавшись у
Рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
26 червня 2013 року шлюб між його сином та
ОСОБА_2 було розірвано, рішення про
розірвання шлюбу 05.08.2013 року набрало
законної сили.

Однак, ще в середині літа 2012 року
відповідачка добровільно вирішила
покину сім'ю і вказану квартиру, де вона
мешкала з ОСОБА_5 та дитиною ОСОБА_3,
хоча ніхто її не виганяв з помешкання,
не змінював замки на дверях, не
позбавляв її ключів та не створював
умов за яким було б неможливим
проживання однією сім'єю. Відповідачка
забрала з квартири усі свої особисті
речі та речі дитини і разом з донькою
виїхали з вказаного помешкання
квартири. Таким чином з серпня 2012 року
відповідачі без поважних причин не
проживають у вказані квартирі, а лише
формально зареєстровані за вказаною
адресою. Після розірвання шлюбу з його
сином, відповідачка ОСОБА_2 перестала
бути членом його сім'ї.

Згідно з актом, складеним і
завіреним 30 вересня 2013 року
керівництвом житлової організації КП
«ЖЕП № 26» Індустріального району м.
Дніпропетровська, відповідачка ОСОБА_2
та її донька ОСОБА_3, не проживають у
АДРЕСА_1 з серпня 2012 року, і їхніх речей
у квартирі немає.

За цей період часу відповідачка
не сплачує ніяких комунальних послуг,
хоча вони нараховуються в залежності
від кількості зареєстрованих у
квартирі осіб, що зумовлює здійснення
додаткових витрат на утримання
квартири.

В судовому засіданні позивач
позов підтримав та просив його
задовольнити в повному обсязі, в
обґрунтування позовних вимог
посилався на викладені у заяві
обставини. Вказав, що відповідачка та
її донька не проживають у квартирі з
серпня 2012 року та їхні речі у квартирі
відсутні, у зв'язку з чим є всі підстави
визнати їх такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням.

Відповідачі в судове засідання
повторно не з'явилися, про місце та час
розгляду справи повідомлялися
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили.

Представник третьої особи
повідомлявся належним чином про місце
та час розгляду справи але в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки не сповістив.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, зі
згоди позивача, суд вважає за можливе
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, оскільки
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
дослідивши письмові докази у справі,
приходить до наступного.

ОСОБА_1 є одноосібним власником
квартири АДРЕСА_1, що підтверджується
договором купівлі-продажу від 05.03.2003
року та витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно.

Спірна квартира являє собою
двокімнатну квартиру загальною площею
45,0 кв.м., та згідно з довідкою КП «ЖЕП №
26» Дніпропетровської міської ради від
30.09.2013 року за № 2232 у квартирі
зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 26 червня
2013 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було
розірвано. Рішення суду набрало
законної сили 05.08.2013 року. Рішенням суду
встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не
проживають разом з серпня 2012 року.
Дитина ОСОБА_3 проживає із ОСОБА_2

Згідно з актом від 30.09.2013 року
складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1
та посвідченого підписом
уповноваженої особи КП «ЖЕП № 26»
Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2
та її донька ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_3
не проживають з серпня 2012 року у зв'язку
із розірванням шлюбу між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 Речей ОСОБА_2 та її доньки у
квартирі немає.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, що
передбачено ст. 391 ЦК України.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності чи бути
обмеженим у його здійсненні.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності квартиру, користуються нею
для особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

З огляду на ч. 2 ст. 405 ЦК України
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідачі, будучи зареєстрованими,
фактично не проживають за адресою:
АДРЕСА_3, з серпня 2012 року, та не є
членами сім'ї власника житла, що
підтверджується дослідженими у
судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місяця проживання особи
здійснюється, зокрема, на підставі
судового рішення, що набрало законної
сили про позбавлення права
користування житловим приміщенням.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням викладеного, суд
вважає, що позовні вимоги законні,
обґрунтовані, тому підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
судові витрати відносяться на рахунок
відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 174, 208, 215, 218, 224-226
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 визнати таким, що
втратили право користування житловим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 114,70 грн.

В задоволенні решти позовних вимог, -
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено
позивачем в апеляційному порядку до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через районний суд шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

В разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку.

Суддя:
Д.С.
Шклярук