У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2014 року Слов'янський
міськрайоний суд Донецької області у
складі:

головуючого - судді Сидоренко І.О.

при секретарі - Писаренко Є.М.

розглянув у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Слов'янська
справу за поданням старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Слов'янського
міськрайонного управління юстиції, про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі
України,-

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції звернувся до суду з
поданням про тимчасове обмеження права
виїзду з території України ОСОБА_1 до
виконання зобов'язання, встановленого
виконавчим документом, посилаючись на
те, що на примусовому виконанні у
відділі державної виконавчої служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції знаходиться
виконавчий лист № 2/243/3201 від 01.10.2013 року
на підставі рішення Слов»янського
міськрайонного суду Донецької області
про стягнення аліментів з ОСОБА_1 в
розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку
(доходу), щомісячно, але не менш ніж 30 %
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку на утримання дитини
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3.
За вищезазначеним документом була
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження 30.10.2013 року. У
ході виконання було зроблено запит до
реєструючи установ з метою виявлення
майна боржника. Згідно повідомлення
ДПС України інформація стосовно
боржників-фізичних осіб щодо сум, про
номери рахунків, відкритих у банках та
інших фінансових установах, доходу
нарахованого податковим агентом на
користь платників податку, та сум
утриманого з них податку в ДРФО
відсутня. Відповідно до комп»ютерного
обліку ВРЕР м. Слов»янськ при УДАІ
ГУМВС України в Донецькій області за
боржником автотранспортні засоби не
зареєстровані. Згідно повідомлення
реєстру прав власності на нерухоме
майно, за боржником на праві власності
нерухоме майно не зареєстровано.
Державний виконавець неодноразово
направляв до боржника попередження,
але боржник не виконує рішення суду,
квитанції про сплату аліментів не
надає, заходи щодо працевлаштування не
приймає. Станом на 01.04.2014 року боржником
рішення не виконано, заборгованість не
погашена та складає 7036,16 грн. Тому
просить суд, тимчасово обмежити право
ОСОБА_1 на виїзд з території України до
виконання зобов'язань, встановленого
вищезазначеним виконавчим листом.

Представник ВДВС Слов'янського
міськрайонного управління юстиції в
судове засідання не з'явилася, про час
та місце розгляду справи повідомлялася
належним чином, але надала до суду
заяву з проханням справу розглядати
без її участі, просила подання
задовольнити у повному обсязі.

Суд, дослідивши подання та надані до
нього документи, вважає що дане подання
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

У судовому засіданні з вірогідністю
встановлено, та підтверджено
матеріалами справи, що на примусовому
виконанні у ВДВС Слов'янського
міськрайонного управління юстиції
знаходиться виконавче провадження
щодо примусового виконання
виконавчого листа № 2/243/3201 від 01.10.2013
року, виданого Слов»янським
міськрайонним судом Донецької області,
про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на
неповнолітню дитину ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, у
розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку
(доходу), щомісячно, але не менш ніж 30 %
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку до досягнення
дитиною повноліття, починаючи з 29.08.2013
року.

Постановою старшого державного
виконавця 30.10.2013 року було відкрите
виконавче провадження щодо
примусового виконання виконавчого
листа № 2/243/3201 від 01.10.2013 року.

Згідно довідки розміру заборгованості
по аліментам, розмір заборгованості по
аліментам ОСОБА_1 станом на 01.04.2014 року
складає 7036,16 грн.

Попередженнями № 5-2178 від 18.12.2013 року та
№ 5-2178 від 18.02.2014 року ОСОБА_1
попереджувався про кримінальну
відповідальність за ухилення від
сплати аліментів у разі неявки до ВДВС
управління юстиції.

Згідно відповіді ДПС України від 13.02.2014
року про джерела отримання доходів
боржників-фізичних осіб ОСОБА_1 -
інформація стосовно
боржників-фізичних осіб щодо сум,
доходу нарахованого податковим
агентом на користь платників податку,
та сум утриманого з них податку в ДРФО
відсутня.

Відповідно до комп»ютерного обліку
ВРЕР м. Слов»янськ при УДАІ ГУМВС
України в Донецькій області, станом на
17.12.2013 року за боржником
автотранспортні засоби не
зареєстровані.

Згідно інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 26.03.2014 року, за
боржником у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно зареєстрована
квартира.

Відповідно до постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, 26.03.2014 року на все
рухоме майно ОСОБА_1 було накладено
арешт та заборонено здійснювати
відчуження будь-якого майна, яке
належить боржнику.

Відповідно до ч.1 ст. 377-1 ЦПК
України, питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Право на свободу пересування є
фундаментальним правом
природно-правового походження та
складається із таких основних
складових: право фізичної особи на
в'їзд і на виїзд з території країни, на
якій вона перебуває, право вільного
пересування у межах цієї території, у
тому числі право на вільний вибір місця
проживання. Це конституційне право
належить всім фізичним особам:
громадянам України, іноземцям та
особам без громадянства.

Право на свободу пересування має також
своє первинне закріплення у ст. 13
Загальної декларації прав людини, ст. 2
Протоколу N 4 Конвенції про захист прав
і основних свобод людини, ст. 12
Міжнародного пакту про громадянські та
політичні права.

Згідно до ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», на який
посилається суб'єкт звернення,
підставою для тимчасового обмеження у
праві виїзду громадян України за
кордон є ухилення громадянина від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням - до виконання
зобов'язань.

А згідно до ст. 11 ч.3 п.18 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець має право у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника- юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Порядок примусового виконання
судових рішень врегульовано Законом
України «Про виконавче провадження».

Виходячи з наведеного, слід дійти
до висновку, що законом передбачено
юридичні санкції у виді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявність факту невиконання
зобов'язань, а за ухилення від їх
виконання, яке є свідомим, і на момент
звернення виконавця до суду повинен
вже відбутись і бути об'єктивно наявним
та вбачатись з матеріалів виконавчого
провадження. Само по собі невиконання
боржником самостійно зобов'язань
протягом строку, про що вказує
державний виконавець в постанові про
відкриття виконавчого провадження, не
може свідчити про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків.

Cуду не представлені докази того,
що у боржника була реальна можливість
сплатити аліменти (наявність майна,
грошових коштів тощо), однак боржник
свідомо не виконує покладені на нього
зобов'язання. Суду не представлено
доказів того, що боржник не надав у
строк, встановлений державним
виконавцем відомості про доходи та
майно, про рахунки у банках чи інших
фінансових установах, не з'являвся без
поважних причини за викликом
державного виконавця тощо.

З огляду на викладене, а також
враховуючи той факт, що обов'язок
доказування в даній категорії справ
лежить на державному виконавцеві, із
матеріалів, представлених державним
виконавцем суду не вбачається, що
боржник свідомо вчинив дії, спрямовані
на невиконання обов'язку сплатити
аліменти за рішенням суду, коли
виконати цей обов'язок у нього є всі
реальні можливості.

Крім того, державний виконавець,
вимагаючи тимчасово обмежити право
боржника на виїзд за межі України,
також не надав доказів на
підтвердження наміру боржника виїхати
за межі України з метою невиконання
рішення суду.

Слід також зауважити, що обмеження
громадянина у праві вільно
пересуватись є одним з виняткових
заходів, що може застосовуватись до
боржників у порядку виконання судових
рішень, й повинне відповідати розміру
заборгованості.

Беручи до уваги наведене та ту
обставину, що державним виконавцем не
надані будь які об'єктивні,
беззаперечні докази на підтвердження
того, що боржник ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням суду про стягнення
аліментів, що матеріали подання не
містять достатньо даних про ухилення
боржника від сплати боргу, в тому числі
шляхом виїзду за кордон, державним
виконавцем у процесі здійснення
виконавчого провадження не виконані
всі інші заходи примусового виконання
рішення, що передбачені чинним
законодавством, не наведено жодного
доказу, що застосовувати до боржника в
ході примусового виконання рішення
всіх інших заходів примусового
виконання вбачається неможливими, суд
вважає, що викладені в поданні доводи
ґрунтуються на припущенні, а тому
подання слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 33 Конституції
України, Законом України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України», Законом України
«Про виконавче провадження», ст. 377-1
ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції, про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника ОСОБА_1 за межі України -
відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Слов 'янського

міськрайонного суду

І.О. Сидоренко