Справа № 486/409/14-ц
Провадження № 2/486/284/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
Южноукраїнський міський суд
Миколаївської області

в складі:
головуючого - Падалка В.О.

при
секретарі - Асєєвій А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Южноукраїнську Миколаївської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору: орган опіки та
піклування - Южноукраїнська міська
рада Миколаївської області про
усунення перешкод у користуванні
майном,

ВСТАНОВИВ:

28.02.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися
до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні майном шляхом виселення.

Свої вимоги мотивують тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла їх мати -
ОСОБА_5 За свого життя, вона, 19.12.2011 року,
склала особисте розпорядження на
випадок своєї смерті ( заповіт ),
призначивши їх спадкоємцем належного
їй на день смерті рухомого та
нерухомого майна, де б воно не було і з
чого б воно не складалося, а також
майнових прав, і взагалі всього того, що
належатиме їй на день смерті і на що
вона за законом матиме право.

Не погодившись з заповітом відповідач
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про
визнання заповіту недійсним.

Протягом судового розгляду вказаного
позову, Южноукраїнським міським судом
Миколаївської області 12.06.2012 року було
винесено рішення, яким вселено ОСОБА_3,
ОСОБА_4., ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до квартири
АДРЕСА_1, визначено порядок
користування спірною квартирою,
зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не чинити
перешкоди в користуванні квартирою та
КП "ЖЕО" укласти окремі договори найму.

15.01.2013 року рішенням Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області в
задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання
заповіту недійсним відмолено, 28.02.2013
року вищевказане рішення суду набрало
законної сили.

28.08.2013 року ними було отримано
свідоцтво про право на спадщину,
відповідно якого вони є власниками
трикімнатної квартири АДРЕСА_1, по 1/2
частці кожний.

Починаючи з червня 2012 року по
теперішній час відповідачі постійно
проживають у спірній квартирі, чим
порушують їх право вільно
розпоряджатися належним їм майном, а
саме на даний час вони вирішили продати
квартиру, і придбати кожен окреме
житло.

Відповідачі в добровільному порядку
відмовляються залишати займане житло,
у зв'язку з чим вони змушені звернутися
до суду за захистом своїх прав.

На підставі викладеного, просили суд
усунути перешкоди у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх неповнолітніх
дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Ухвалою суду від 12.03.2014 року було
залучено в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору: орган опіки та
піклування - Южноукраїнська міська
рада Миколаївської області.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не
з'явилася, про час та місце слухання
справи повідомлена належним чином,
причини неявки суду невідомі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги, підтримав просив суд їх
задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_1, який
діяв на підставі довіреності, ОСОБА_8,
посилаючись на викладені в позовній
заяві обставини справи, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив суд
позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала
повністю.

ОСОБА_3 пояснила, що вона зареєстрована
в квартирі АДРЕСА_1 з 2005 року, ОСОБА_6 з
2006 року, ОСОБА_7 - 2009 року, а ОСОБА_4 з 2010
року. В спірну квартиру вони вселилися
як члені сім'ї власника і користувалися
квартирою на рівні з ним.

Крім того, зазначила, що рішенням
Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області від 12.06.2012 року
було вставлено їх право користування
щодо спірної квартири, без визначення
строку, тобто сервітут.

Та обставина, що позивачі стали
власниками квартири, сама по собі не
може бути підставою для виселення
інших осіб, які там правомірно
проживають.

На підставі викладеного, просила суд в
задоволенні позову відмовити за
безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, про час та місце слухання
справи повідомлений належним чином,
надав на адресу суду заяву про розгляд
справи за його відсутності та
заперечення проти позовних вимог.

Представник відповідача, яка діяла на
підставі договору № 35 від 17.03.2014 року
ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнала в повному обсязі,
просила суд в задоволенні позову
відмовити.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору: орган опіки та
піклування - Южноукраїнська міська
рада Миколаївської області за
довіреністю Нестеренко І.В. в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
дослідивши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог та на
підставі наданих сторонами доказів,
вважає, що позов не підлягає
задоволенню за наступних підстав.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.41,47 Конституції
України, ст.391 ЦК України кожен має
право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Кожен
має право на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відповідно до ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК
України власник володіє своїм майном
на власний розсуд, ніхто не може бути
позбавлений права власності чи
обмежений у його здійсненні.

При цьому, згідно з приписами ст.391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування чи
розпорядження своїм майном.

В тому разі, коли такі перешкоди
чиняться власнику житлового
приміщення, то усунення перешкод з
користування цим майном відбувається
на підставі норм житлового
законодавства.

Ст.ст.150,156 ЖК України передбачають, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди. Члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), в
тому числі і колишні, користуються
жилим приміщенням нарівні з власником.

Судом встановлено, згідно свідоцтва
про смерть серії НОМЕР_1 виданого
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Южноукраїнського міського управління
юстиції в Миколаївській області 24.12.2011
року, ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5 в
м. Южноукраїнську Миколаївської
області (а.с.9).

За життя, ОСОБА_5, 19.12.2011 року склала
заповіт, за яким усе належне їй на день
смерті рухоме та нерухоме майна, де б
воно не було і з чого б воно не
складалося, а також майнові права, і
взагалі все те, що належатиме їй на день
смерті і на що вона за законом матиме
право, заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
рівних частках, по ? частці кожному.
Вказаний заповіт посвідчений
приватним нотаріусом Южноукраїнського
міського нотаріального округу
Миколаївської області ОСОБА_12 19.12.2011
року, реєстр. № 4200 (а.с.10, 11 ).

15.01.2013 року рішенням Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області в
задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_13.,
ОСОБА_14 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання
заповіту недійсним відмовлено. В
розумінні ст. 223 ЦПК України рішення
суду по справі № 1424/712/2012 набрало
законної сили 28.02.2013 року ( а.с. 26-28 ).

28.08.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 державним
нотаріусом Южноукраїнської державної
нотаріальної контори Миколаївської
області Лобовою О.М. було видано
свідоцтво про право на спадщину на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1, кожному ( а.с.
12, 15 ).

Відповідно до реєстру прав власності
на нерухоме майно на час розгляду
справи власниками спірної квартири є:
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Право власності на
квартиру перейшло до позивачів у
порядку спадкування ( а.с. 14, 17 ).

Згідно із ст.1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з довідки ( виписки з
домової книги про склад сім'ї та
реєстрацію ) № 018-503-748 виданої 06.03.2014
року ЖЕУ-1 ОСОБА_3 зареєстрована в
квартирі АДРЕСА_1 з 30.09.2005 року, ОСОБА_4 з
11.03.2010 року, ОСОБА_6 - 26.12.2006 року, ОСОБА_7 -
20.03.2009 року, тобто за життя попереднього
власника квартири - ОСОБА_5 та за її
згодою ( а.с. 43 ).

За такого, виходячи з підстав переходу
до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності на
спірну квартиру, право користування
якою, як члени сім'ї попереднього
власника набули ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, право останніх на проживання у
квартирі не припиняється.

Крім того, рішенням Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 12.06.2012 року, вселено ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 в вищевказану квартиру,
визначено порядок користування, а саме
виділено в користування останнім жилу
кімнату площею 19,4 кв.м., ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 жилі кімнати площею 11,8 кв.м. та 9,7
кв.м., кухню, коридор, ванну кімнату та
туалет залишено у спільному
користуванні, зобов'язано ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в користуванні
квартирою та зобов'язано КП "ЖЕО"
укласти з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 окремі договору найму та
відкрити окремі особові рахунки ( а.с.
21-23 )

Отже підстави вважати, що ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 вселилися у
квартиру АДРЕСА_1 з порушенням норм
чинного законодавства відсутні.

Відповідно до положень ст. 157 ЖК України
членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Проте, позовні вимоги з вищенаведених
підстав заявлені не були, обставини
визначені вищенаведеною нормою права,
позивачами не наведені, та судом
встановлені не були.

Посилання позивачів на ст. 391 ЦК
України, як на підставу своїх позовних
вимог, суд вважає безпідставним,
оскільки дана норма права встановлює
певні гарантії власникові на
безперешкодне користування власним
майном і не встановлює підстав для
виселення осіб з житлового приміщення,
які правомірно набули право
користування на нього.

На підставі викладеного, суд вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору: орган опіки та
піклування - Южноукраїнська міська
рада Миколаївської області про
усунення перешкод у користуванні
майном - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Южноукраїнський міський
суд Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Южноукраїнського

міського суду
В. О. Падалка