Номер провадження 2/289/727/13
Справа № 289/1711/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2014
м.Радомишль

Радомишльський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого Свінцицький Л. В.

при секретарі-Білошицькій І.Ю.

з участю представника
позивача-ОСОБА_4представника
відповідача-Терехова О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в Радомишльському районному
суді Житомирської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ
Приват Банк' ,при третій особі без
самостійних вимог ОСОБА_3 за позовом
ОСОБА_1 про визнання неукладеними
кредитних договорів з ПАТ КБ "Приват
Банк"

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1звернулася до суду з
позовом, в якому просить визнати
неукладеними кредитні договори між нею
та ПАТ КБ « ПриватБанк» у 2006 році. Свої
позовні вимоги мотивує тим, що
зазначені кредитні договори позивачка
з банком не укладала, їх не підписувала,
грошові кошти не отримувала та не
витрачала,ввважає, що вказані кредитні
договори слід визнати неукладеним,
оскільки він був підписаний ОСОБА_3, яка
протягом першої половини 2006 року,
шляхом обману та зловживання довірою,
маючи ксерокопії її документів та
підроблюючи довідки про отримання
заробітної плати незаконно,без згоди
позивачки оформила в Радомишльському
районному відділенні ПАТ КБ
«ПриватБанк» кредитні договори і
отримавши кошти витратила їх на власні
потреби.

Під час розгляду справи,позивачка
подала до суду заяву про збільшення
позовних вимог, в якій просила визнати
порушення ст. ст. 11,18 Закону України
«Про захист прав споживачів» з боку
відповідача ПАТ КБ « ПриватБанк» при
укладенні кредитних договорів від
імені ОСОБА_1 та відповідачем за січень,
лютий 2006 року, та визнати їх
неукладеними,мотивуючи позов тим,що
укладені від її імені Кредитні
договори суперечать Закону України
«Про захист прав споживачів», та
містять в собі несправедливі умови
щодо позивачки, скільки вона зазначені
договори не укладала, не підписувала,
грошові кошти не отримувала,тому в
діях відповідача є порушення прав
споживачів, що є підставою для визнання
їх неукладеними.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1свої позовні вимоги підтримав,з
підстав викладених у позовній заяві та
в заяві про збільшення позовних вимог,і
просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечувавша
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог у зв»язку з пропуском
строку позовної давності.

Третя особа-ОСОБА_3 в судове засідання
не з»явилась, сповіщена належним чином
про місце та час розгляду справи, про
причини неявки суд не повідомила.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та надані
докази, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Нормами ч. 1 ст.60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 ЦПК
України.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.02.2006 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк" та
ОСОБА_1 укладено кредитний договір №
ZREWRK 08500833,за умовами якого, ОСОБА_1
надано кредит в розмірі 9500 грн. на строк
по 02.02.2009 року включно (а.с.24-25).

Постановою Радомишльського районого
суду від 17 грудня 2007 року про
звільнення ОСОБА_3 від кримінальної
відповідальності,передбаченої ст.ст. 358
ч.1, 358 ч.3, 190 ч.1 КК України внаслідок
зміни обстановки встановлено, що
підсудна ОСОБА_3, оформляючи
вищевказаний кредитний договір на ім»я
ОСОБА_1 підробила довідку про заробітну
плату ОСОБА_1 за № 28 від 01.02.2006 року,
записавши власноручно вигадані дані,
яку подала як справжню до установи
банку, використавши таким чином
завідомо підроблений документ. 10
лютого 2006 року підсудна ОСОБА_3 ,
оформлюючи кредитну заяву на отримання
картки банку на ім»я ОСОБА_1 за № 351 від
09.02.2006 року, записавши власноручно
вигадані дані, яку подала як справжню
до установи банку, використавши таким
чином завідомо підробний документ.(а.с.
19-20).

Оскільки, постанова в кримінальній
справі не є обов'язковою для суду при
розгляді даної цивільної справи, проте
клопотань щодо можливості призначення
почеркознавчої експертизи для
з'ясування питання чи вчинено підпис
від імені ОСОБА_1 на кредитному
договорі ОСОБА_1 чи іншою особою
представниками сторін до суду не
заявлялось.

До того ж, як вбачається з
обвинувального висновку,почеркознавча
експертиза не проводилась і в
кримінальній справі.(а.с.9-18).

Враховуючи вищенаведене,суд вважає,що
позивачем не доведено той факт,що
оспорюваний кредитний договір №ZREWRK
08500833,від 01.02.2006 року від імені ОСОБА_1
підписаний іншою особою,зокрема ОСОБА_3

Однією з засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60
ЦПК України засобами доказування в
цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягай згоди з усіх
істотних умов договору. Підтвердженням
досягнення згоди з усіх істотних умов
договору є підписи представника Банку
та безпосередньо позичальника - ОСОБА_1

Отже, укладений Кредитний договір - є
підставою, відповідно до якої між
позивачем і відповідачем виникли
взаємні права та обов'язки, а саме: у
відповідача - обов'язок надати у кредит
грошові кошти, а у позивача - своєчасно
і в повному обсязі здійснити
повернення грошових коштів, сплатити
проценти за користування кредитом в
сумі, строки та на умовах, що
передбачені Кредитним договором.

При цьому, згідно з ч.2 ст. 1056 ЦК України
позивач мав право відмовитися від
одержання кредиту частково або в
повному обсязі, повідомивши про це
кредитодавця до встановленого
договором строку його надання, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Перелік способів захисту цивільних
справ та інтересів міститься в статті 16
ЦК України, проте такого способу
захисту, як визнання в судовому порядку
кредитного договору неукладеним,
законодавством України не передбачено.

Крім того, Пленум Верховного Суду
України в Постанові № 9 від 06.11.2009 р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» в абзаці 6 п. 8
роз'яснив, що вимога про визнання
правочину (договору) неукладеним
не відповідає можливим
способам захисту цивільних прав
та інтересів, передбачених законом.
Суди мають відмовляти в позові з такою
вимогою. У цьому разі можуть заявлятися
лише вимоги, передбачені главою 83 книги
п'ятої ЦК .

Що стосується вимог позивачки, щодо
визнання порушення ст. ст. 11,18,19 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
то відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів» від
12.05.1991р. №1023-ХІІ із змінами, договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Також даною статтею визначені права та
обов'язки сторін договору споживчого
кредиту.

Статтею 18 Закону України «Про захист
прав споживачів», щодо визнання
недійсними умов договорів, що
обмежують права споживача,
передбачено, що продавець (виконавець,
виробник) не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є не
справедливими, якщо всупереч принципу
добросовісності його наслідком є
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача.

Згідно із п.2 ч. 1 ст.19 Закону України
«Про захист прав споживачів», на яку
також посилається позивач, нечесна
підприємницька практика
забороняється. Нечесна підприємницька
практика включає будь-яку діяльність,
що вводить споживача в оману або є
агресивною.

Частиною 1 ст. 230 ЦК України, визначено,
що якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення (частина перша статті 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним.

Згідно зі ч. 1 ст.229 ЦК України., істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням.

З наявних матеріалів справи не
вбачається, що відповідач якимось
чином ввів позивачку в оману,
обставини, на які посилається позивач
як на підставу для задоволення позову,
зокрема, щодо несправедливості умов
Кредитного договору, порушення
відповідачем вимог ст. 11 ст. 18 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів», не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

За змістом позовної заяви вбачається,
що належним способом захисту прав
позивачки є пред'явлення позову про
визнання кредитного договору
недійсним, оскільки, крім іншого, вона
посилається на те, що підписала договір
внаслідок обману.

Відповідно до положень ст.256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
За зобов'язанням з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання

Згідно з вимогами ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 ЦК України визначено, що
заява про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Проте, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові, крім випадку, коли
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності.

Таким чином, приймаючи до уваги, що на
час звернення позивача до суду (04.10.2013р.)
строк позовної давності сплив, про
порушення свого права, або про особу
яка його порушила позивачка ОСОБА_1
знала з 17 грудня 2007 року,(дата винесення
постанови про звільнення ОСОБА_3від
кримінальної
відповідальності),заходів до
своєчасного визнання договору
недійсними чи неукладеними позивачка
не вживала, належних доказів
поважності пропуску строку звернення
за захистом права суду не надала,
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Враховуючи, що представником ПАТ КБ «
ПриватБанк» подано клопотання про
застосування позовної давності, то
така заява відповідно до ч.4 ст.267 ЦК
України є підставою для відмови у
задоволенні позову.

На підставі викладеного, та керуючись,
ст.ст.16,, 229, 230, 256, 257, 261, 267, 638,1056 ЦК
України та керуючись ст.ст.10,11,57-60, 212-215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання кредитних договорів
неукладеним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Житомирської
області через Радомишильський
районний суд Житомирської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Радомишльського
Л. В. Свінцицький районного
суду