Справа №592/9396/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Котенко О. А.Номер
провадження 22-ц/788/727/14 Суддя-доповідач -
Попруга С. В. Категорія - 19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Рибалки В. Г., Ільченко О. Ю.,

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 12 березня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний
нотаріус ОСОБА_6,

про визнання удаваним договору від 11
жовтня 2006 року купівлі-продажу
незакінченого будівництвом жилого
будинку,

та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3,

про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
усунення перешкод у користуванні
домоволодінням шляхом вселення, -

в с т а н о в
и л а:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 12 березня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа -
приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання
удаваним договору від 11 жовтня 2006 року
купівлі-продажу незакінченого
будівництвом жилого будинку, за
необґрунтованістю.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_5
задоволено частково.

Усунуто перешкоди зі сторони ОСОБА_3
відносно ОСОБА_5 в користуванні
житловим будинком за адресою АДРЕСА_1
шляхом вселення ОСОБА_5 до будинку
АДРЕСА_1.

В частині позову ОСОБА_5 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, відмовлено
за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 114,70
грн. на відшкодування судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права просить
скасувати оскаржуване рішення в
частині відмови в задоволенні
первісного позову та ухвалити в цій
частині нове рішення про задоволення
його позову в повному обсязі.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується.

Всі доводи апеляційної скарги ОСОБА_3,
по суті зводяться до того, що: 1) договір
купівлі-продажу незакінченого
будівництвом житлового будинку від 11
жовтня 2006 року є удаваним та фактично є
договором дарування, оскільки вказаний
договір був безоплатним та з 11 лютого
2005 року існувала домовленість між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про фактичне право
власності на цей будинок; 2) спірний
незакінчений будівництвом житловий
будинок купувався батьками ОСОБА_3 для
його проживання, на підставі договору
купівлі-продажу від 11 лютого 2005 року, за
довго до знайомства з відповідачкою
ОСОБА_5, а договір купівлі-продажу був
оформлений на ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що
позивач ОСОБА_3, на той час, перебував у
шлюбі з ОСОБА_7; 3) добудова спірного
будинку проводилась особисто ОСОБА_3 з
допомогою його родичів та близьких за
його особисті кошти, відповідачка
ОСОБА_5 участі в будівництві не
приймала і особистих коштів для
будівництва не надавала; 4) в
провадженні Ковпаківського районного
суду знаходиться цивільна справа
№592/1502/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про розподіл спільного майна подружжя,
в позові ОСОБА_5 ставить питання про
розподіл спірного незакінченого
будівництвом житлового будинку та
просить визнати за ОСОБА_3 право лише на
7/100 частин спірного житлового будинку,
а уточнивши позовні вимоги просила
визнати за ним право власності на 42/100
частини спірного житлового будинку.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_8 та ОСОБА_4
підтримали доводи апеляційної скарги,
а представник ОСОБА_5 - ОСОБА_9
заперечували проти них, вважала
рішення суду першої інстанції законним
і обґрунтованим.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась,
про час та місце розгляду справи
повідомлена належним чином.

Судом першої інстанції, в оскаржуваній
частині, по суті встановлено, що 11
лютого 2005 року між Приватною
науковою-виробничою фірмою «777» та
ОСОБА_4 укладено договір
купівлі-продажу незакінченого
будівництвом житлового будинку,
відповідно умов якого Приватна
наукова-виробнича фірма «777» продала, а
ОСОБА_4 купив незакінчений
будівництвом житловий будинок (літера
А-І) за номером АДРЕСА_1, готовністю 28% на
земельній ділянці Сумської міської
ради, балансовою вартістю 5000 грн.

Згідно з висновком Приватного
підприємства експертно-оціночної
фірми «Апекс» вартість незакінченого
будівництвом житлового будинку
становить 7540 грн., в тому числі ПДВ.

Також встановлено, що ОСОБА_4 з 17
вересня 1986 року і на час укладення
вищевказаного договору
купівлі-продажу незакінченого
будівництвом житлового будинку від 11
лютого 2005 року був чоловіком рідної
сестри позивача за первісним позовом
ОСОБА_3

07 лютого 2006 року розірвано шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_7, про що в Книзі
реєстрації розірвань шлюбів зроблено
відповідний актовий запис за №127.

17 березня 2006 року ОСОБА_3 зареєстрував
шлюб з ОСОБА_5.

11 жовтня 2006 року ОСОБА_4 і ОСОБА_3
попередньо ознайомлені з приписами
цивільного законодавства (зокрема, з
вимогами щодо недійсності правочину),
діючи добровільно без будь-якого
примусу як фізичного так і морального,
розуміючи значення своїх дій уклали
договір купівлі-продажу незакінченого
будівництвом житлового будинку.
Відповідно умов договору ОСОБА_4
продав, а ОСОБА_3 купив незакінчений
будівництвом житловий будинок (літера
А-П), готовністю 84%, за номером АДРЕСА_1, з
надвірною вбиральнею (літера Б).

Пунктом 5 договору купівлі-продажу
незакінченого будівництвом житлового
будинку передбачено, що за погодженням
сторін договору продаж незакінченого
будівництвом житлового будинку
проводиться за 87413 грн., які продавець
ОСОБА_4 отримав від покупця ОСОБА_3
повністю до підписання цього договору.

Відповідно до п.п. 6, 8, 10 договору
купівлі-продажу незакінченого
будівництвом житлового будинку ОСОБА_4,
своїм підписом під договором
підтверджував, що розрахунок за
проданий покупцеві ОСОБА_3
незакінчений будівництвом житловий
будинок проведено повністю, претензії
фінансового характеру з його боку до
нього відсутні.

ОСОБА_4 заявляв, що на час набуття права
власності на незакінчений
будівництвом жилий будинок в шлюбі не
перебував, що також підтверджується
фотокопією його нотаріально
посвідченої заяви від 11 жовтня 2006 року.

Вимоги законодавства щодо змісту й
правових наслідків договору, що
укладається сторонами нотаріусом
роз'яснено. Сторони договору
підтвердили, що договір не носить
характеру уявного та удаваного
правочину.

Відповідно до нотаріально посвідченої
заяви №5197 ОСОБА_5 від 11 жовтня 2006 року,
ОСОБА_5 надала згоду своєму чоловікові
ОСОБА_3 на купівлю вищевказаного
незакінченого будівництвом житлового
будинку, за ціну і на умовах на його
розсуд.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до цього часу не
оспорили вищезгаданий договір
купівлі-продажу від 11 лютого 2005 року, з
цим позовом ОСОБА_3 звернувся до суду
лише у жовтні 2013 року, після того як
ОСОБА_5 подала позов про поділ
спільного майна подружжя.

Оспорюваний договір не є удаваним
правочином та не приховує договір
дарування.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в оскаржуваній частині в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
врахував всі факти, що входять до
предмета доказування. Обставини, якими
мотивовано рішення підтверджуються
належними й допустимими доказами, яким
суд дав оцінку з дотриманням вимог ст.
212 ЦПК України, тому підстав для їх
переоцінки колегія суддів не вбачає.
Названі обставини доведено ОСОБА_5,
тоді як ОСОБА_3 на порушення положень
ст. 60 ЦПК України, не надав належних
доказів на підтвердження своїх
заперечень, а визнання позову ОСОБА_4
суперечить закону, порушує права
ОСОБА_5 (ч. 4 ст. 174 ЦПК України).

Висновки суду по суті спору
відповідають встановленим фактам. Суд
дійшов цих висновків з дотриманням та
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду в оскаржуваній частині не
спростовують з наступних підстав.

Так, як правильно встановив суд першої
інстанції та убачається з тексту
фотокопії нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу
незакінченого будівництвом житлового
будинку від 11 жовтня 2006 року, ОСОБА_4
отримав від ОСОБА_3 87413 грн. за
незакінчений будівництвом житловий
будинок за номером АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 визнав позов у порядку
встановленому ч. 4 ст. 174 ЦПК України.

За встановлених обставин, враховуючи
колишні соціальні зв'язки між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, колегія суддів вважає, що цими
особами не доведено удаваність
договору купівлі-продажу
незакінченого будівництвом житлового
будинку від 11 жовтня 2006 року з метою
приховування договору дарування,
оскільки ними, зокрема, не доведено
безоплатність вищеназваного договору
купівлі-продажу, так як факт передачі
коштів підтверджено в самому тексті
нотаріально посвідченого договору.

Також колегія суддів бере до уваги той
факт, що в тексті вказаного договору
купівлі-продажу сторони (ОСОБА_3 та
ОСОБА_4) підтвердили, що договір не
носить характеру уявного та удаваного
правочину (а.с. 18).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено,
що об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Частиною 3 ст. 65 СК України передбачено,
що для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 надавала нотаріально
засвідчену згоду для укладення
чоловіком ОСОБА_3 спірного договору
купівлі-продажу незакінченого
будівництвом житлового будинку від 11
жовтня 2006 року.

Крім того, колегія суддів приймає до
уваги, що спірний договір
купівлі-продажу незакінченого
будівництвом житлового будинку, на
удаваності якого наполягають ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 укладено 11 жовтня 2006 року, тобто,
за умови, що оспорюваний правочин є
дійсно удаваним, то його сторони знали
про це з 11 жовтня 2006 року, проте позов
подано до суду у 2013 році з пропущенням
строку позовної давності тривалістю у
три роки, передбаченого ст. 257 ЦК
України, на застосуванні якого
наполягала відповідачка ОСОБА_5 в своїй
заяві від 09 жовтня 2013 року (а.с. 42).

Якщо родичі та інші особи надавали
позивачеві допомогу в придбанні
недобудованого будинку, в будівництві
будинку, то ці особи мають право на
відшкодування своїх затрат на
будівництво (купівлю) будинку.

Зазначені в позові ОСОБА_5 обставини
підлягають перевірці в тій справі, а
сама позовна заява, за встановлених
обставин, не може вважатись належним та
допустимим письмовим доказом.

Отже і в цій частині доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду.

Інші доводи апеляційної скарги не
мають юридичного значення, а тому не
впливають на висновки суду по суті
спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що відсутні порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 12 березня 2014 року в
оскаржуваній частині залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -