Справа № 523/1299/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2014 р.

Суворовський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді -
Кисельова В.К.

при секретарі -
Дзюба Г.І.

за участю представника позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2 та її
представника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа -
Приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу - ОСОБА_6

про визнання недійсним договору
дарування, про припинення права
власності, про визнання права
власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5
про визнання недійсним договору
дарування, про припинення права
власності, про визнання права
власності. Позовні вимоги мотивовані
тим, що в грудні 2013 року позивач
отримав ухвалу Суворовського
районного суду м. Одеси по справі
№523/18424/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4.
про визнання таким, що втратив право на
користування житловим приміщенням. Під
час ознайомлення з матеріалами справи,
він дізнався, що квартира за адресою:
АДРЕСА_1, яка належала йому на праві
приватної власності, відповідно до
Свідоцтва про право власності CAB №211641,
виданого Виконавчим комітетом
Одеської міської ради 28.11.2007 р., за
договором дарування від 06.10.2012 p.,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_6, була відчужена матері
колишньої дружини ОСОБА_5

Позивач вважає, що вищезазначений
договір дарування є недійсним та
таким, що порушує його права.

Так позивач стверджує, що 17.09.2012 р. він
надав своїй колишній дружині ОСОБА_2
довіреність на представництво
інтересів з питань розпорядження
квартирою під АДРЕСА_1, яка була
посвідчена приватним нотаріусом
ОСОБА_6 та зареєстровано за реєстром
№1639. При цьому, позивач посилається на
те, що він не мав намір будь-яким чином
відчужувати зазначену квартиру, а
довіреність надавалася виключно для
представлення його інтересів в
різного роду державних органах та
комунальних організаціях, сплати
комунальних платежів, отримання
довідок тощо.

Однак, його колишня дружина подарувала
вказану квартиру, при цьому, він її не
уповноважував на вчинення
вищевказаної дії.

Позивач посилається на порушення під
час посвідчення договору дарування, ч. 2
ст. 203, ч. 1 ст. 215, 232 ЦК України, тобто
довірена особа діяла не в інтересах
довірителя та без його погодження, а
також мале місце зловмисна
домовленість сторін.

На підставі викладеного, позивач
просив:

1. Визнати недійсним з моменту
укладення договір дарування серії
«ВРХ» №678991 від 06.10.2012 р., посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстрованого в реєстрі за №1771,
укладений між ОСОБА_2, яка діяла від
імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо дарування
квартири за адресою: АДРЕСА_1

2. Припинити право приватної
власності ОСОБА_5 на квартиру за
адресою: АДРЕСА_1

3. Визнати за ОСОБА_4 право
приватної власності на квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, а також стягнути з
відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги, а
також обставини заявлених вимог.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнала та пояснила, що
договір дарування був здійснений на
підставі довіреності яку надав
особисто позивач, у зв'язку з чим,
позовні вимоги є необґрунтованими.

Приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу - ОСОБА_6 в
судовому засіданні пояснила, що вона
дійсно посвідчувала договір дарування.
При цьому всі вимоги щодо
нотаріального посвідчення договору
дарування були виконані, підстав для
відмови у вчиненні нотаріальної дії не
було.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення сторін, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини
та відповідні правовідносини.

Так, 06 жовтня 2012р., між ОСОБА_2, яка діяла
від імені ОСОБА_4, на підставі
довіреності, посвідченої приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу - ОСОБА_6 17.09.2012р.
за реєстровим номером № 1639, та ОСОБА_5
був укладений договір дарування,
відповідно до якого ОСОБА_4 передав
безоплатно у власність, а ОСОБА_5
прийняла у власність квартиру
АДРЕСА_1 який був посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу - ОСОБА_6
у реєстрі № 1771.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Згідно ч. 2 ст. 720 ЦК України договір
дарування нерухомої речі укладається
у письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Частиною 4 ст. 720 ЦК України встановлено,
що договір дарування від імені
дарувальника може укласти його
представник. Доручення на укладення
договору дарування, в якому не
встановлено імені обдаровуваного, є
нікчемним.

У відповідності до ч. 1 ст. 209 ЦК України
правочин, який вчинений у письмовій
формі, підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю
сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
спірний договір дарування був
укладений у письмовій формі та був
посвідчений нотаріально, тобто
відповідно до ч. 2 ст. 720, ст. 209 ЦК
України.

Позивач посилається на недійсність
вищевказаного договору на підставі ч. 2
ст. 203, ч. 1 ст. 215, 232 ЦК України, тобто
довірена особа діяла не в інтересах
довірителя та без його погодження, а
також мале місце зловмисна
домовленість сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 215 підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 діяла від імені ОСОБА_4 на
підставі довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу - ОСОБА_6
17.09.2012р. за реєстровим номером № 1639. З
змісту вищевказаної довіреності
вбачається, що ОСОБА_4 уповноважив
ОСОБА_2 бути його представником з
правом розпоряджатися квартирою
АДРЕСА_1 у тому числі шляхом дарування
квартири ОСОБА_5.

Статтею 237 ЦК України визначено,
що представництвом є правовідношення,
в якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Відповідно до ст. 238 ЦК України
представник може бути уповноважений на
вчинення лише тих правочинів, право на
вчинення яких має особа, яку він
представляє.

Згідно ст. 244 ЦК України
представництво, яке грунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 245 ЦК
України форма довіреності повинна
відповідати формі, в якій відповідно
до закону має вчинятися правочин.

Суд вважає, що договір дарування
був здійснений представником
дарувальника відповідно до вимог ст. 238,
244, 245, ч. 4 ст. 720 ЦК України, тобто
укладений на підставі нотаріально
посвідченої довіреності, з якої
вбачається волевиявлення на дарування
квартирі конкретній особі, яка набула
за вищевказаним договором право
власності на об'єкт дарування. Крім
того, договір укладений відповідно до
повноважень представника, які
зазначені в довіреності, в межах строку
її дії, а також відсутності на час
здійснення угоди заяви про її
скасування.

Необхідно також відзначити, що в
матеріалах справи є копія довіреності,
яка була посвідчена приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу - ОСОБА_6 20.08.2012р.
за реєстровим номером № 1639. З змісту
вищевказаної довіреності вбачається,
що ОСОБА_4 також уповноважив ОСОБА_2
правом розпоряджатися квартирою
АДРЕСА_1 у тому числі шляхом дарування
квартири ОСОБА_5.

Таким чином, фактично вбачається,
що позивач неодноразово висловлював
своє волевиявлення щодо можливого
дарування квартири відповідачці.

Позивач також посилається на факт
зловмисної домовленості його
представника з особою, яка прийняла в
дар квартиру.

Відповідно до ст. 232 ЦК України
правочин, який вчинено внаслідок
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною,
визнається судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні зі сторони
представника не надано жодних доказів
того, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 була
зловмисна домовленість. Крім того,
позивач самостійно уповноважив ОСОБА_2
подарувати квартиру ОСОБА_5

На підставі вищенаведеного, суд
вважає, що відсутні підстави для
визнання договору дарування недійсним,
а тому, позовні вимоги про припинення
права власності ОСОБА_5 на квартиру
АДРЕСА_1; про визнання за ОСОБА_4 право
власності на квартиру АДРЕСА_1; про
стягнення судових витрат та витрат на
правову допомогу не підлягають
задоволенню, оскільки є похідними від
первісної позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 203,215,
209,232,237,238,244,245,717,720 ЦК України, ст. ст. 10,
11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа - Приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу - ОСОБА_6:

про визнання недійсним договору
дарування від 06 жовтня 2012р., укладеного
між ОСОБА_2, яка діяла від імені ОСОБА_4,
на підставі довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу - ОСОБА_6
17.09.2012р. за реєстровим номером № 1639, та
ОСОБА_5, відповідно до якого ОСОБА_4
передав безоплатно у власність, а
ОСОБА_5 прийняла у власність квартиру
АДРЕСА_1 який був посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу - ОСОБА_6
у реєстрі № 1771;

про припинення права власності ОСОБА_5
на квартиру АДРЕСА_1;

про визнання за ОСОБА_4 право власності
на квартиру АДРЕСА_1;

про стягнення судових витрат та витрат
на правову допомогу - залишити без
задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку через
Суворовський районний суд м. Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-ти денний строк з дня проголошення.

Суддя