Справа № 344/1429/14-ц
Провадження № 2/344/1838/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

11 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретаря Сивухіної
Ю.Ю.,

за участі позивачки ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
припинення та визнання права
власності, визнання особи такою, що
втратила право на користування
квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась в суд з позовом до
відповідача про припинення права
власності на 1/4 частку в квартирі
АДРЕСА_1 з виплатою позивачкою грошової
компенсації в користь відповідача, що
відповідає 1/4 вартості квартири та
визнання права власності в цілому за
позивачкою на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні 11.03.2014 року
позивачка уточнили позовні вимоги та
просила припинити право власності
відповідача на 1/4 частку в квартирі
АДРЕСА_1 з передачею позивачкою у
власність відповідача кімнати АДРЕСА_2,
вартістю 66 038 грн., що становить понад 1/4
вартості спірної квартири та визнати
відповідача таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1. Також
просить визнати за позивачкою право
власності в цілому на квартиру АДРЕСА_1
та визнати за відповідачем право
власності на кімнату АДРЕСА_2.

Позивачка та її представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі з мотивів наведених у
позовній заяві та у заяві про уточнення
позовних вимог. Просили позов
задовольнити.

Відповідач в судові засідання не
з'являвся, про час та місце судових
засідань повідомлявся належним чином,
про причини неявки суд не повідомив.

З урахуванням думки позивачки та
положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив
провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивачки та її
представника - ОСОБА_2, дослідивши
матеріали справи, судом встановлено
наступне.

Позивачка ОСОБА_1 (прізвище змінено на
підставі Свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_3 від 21.06.2008 р.) ОСОБА_1, є власником
3/4 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування частини квартири
від 29.12.2003 року, посвідченого державним
нотаріусом Першої Івано-Франківської
державної нотаріальної контори
Фединою А.М. (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_3 є власником 1/4
частини квартири АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва на право власності на житло
від 15.06.1999 року, виданого в порядку
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» (а.с.9).

Позивачка в позовній заяві та в своїх
поясненнях вказує на те, що проживання
з відповідачем в одній квартирі
неможливе, оскільки він веде
аморальний спосіб життя, пиячить,
застосовує фізичну силу. Внаслідок
такої поведінки відповідача мати
відповідача та бабця позивачки
неодноразово звертались до міліції.
Такий спосіб життя відповідача робить
неможливим проживання у квартирі
позивачки з дитиною та порушує її право
власності, право користування своєю
частиною власності, яка є більшою ніж
частина відповідача.

Такі слова позивачки підтвердились в
судовому засіданні доказами, які
додано до справи, зокрема.

В Постанові № 108 від 30.01.2006 року
зазначено, що слідчим встановлено такі
факти: ОСОБА_3 проживає у кв. АДРЕСА_1
разом зі своєю матір`ю ОСОБА_6, постійно
створює конфлікти, нищить речі,
зловживає спиртним, а 22.01.2006 року
погрожував матері ножем, розрізав їй
халат. Зупинили такі дії ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, ОСОБА_3 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст.. 173-2 КУпАП (а.с.10).

З Постанови № 1434 від 19.07.2007 року та
доданого до неї листа вбачається, що
ОСОБА_3 винесено офіційне попередження
про недопустимість антигромадської
поведінки у зв'язку із тим, що він
постійно зловживає спиртним та зчиняє
вдома сварки, а 12.07.2007 року прийшовши
додому п'яним, облаяв матір нецензурною
лайкою та потрощив меблі в кухні
(а.с.12-13).

У Постанові № 2002 від 14.09.2007 року
вказано, що ОСОБА_3 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
насильство в сім`ї. У порушенні
кримінальної справи за фактом погрози
фізичною розправою відмовлено (а.с.14).

З Постанови № 1878 від 07.09.2007 року
вбачається, що ОСОБА_3 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства. У
відкритті кримінальної справи за
фактом вимагання відмовлено, у зв'язку
із тим, що не всі викладені у заяві
факти знайшли своє підтвердження
(а.с.16).

У Постанові № 1811 від 29.08.2007 року
встановлено такі факти: ОСОБА_3 вчиняв
насильство по відношенню до своєї
матері, нищив майно у квартирі АДРЕСА_1
(а.с.18).

Згідно із даними, що містяться у
Постанові № 446 від 03.03.2011 року ОСОБА_3
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст.. 173-2 КУпАП за
зчинення конфлікту із ОСОБА_6 (а.с.20).

Відповідно до Постанови № 512 від 6.03.2011
року ОСОБА_3 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст.. 173-2 КУпАП за зчинення конфлікту та
погрозу фізичною розправою (а.с.24).

У Постанові № 959 від 22.04.2011 року
зазначено, що ОСОБА_3 вчинив конфлікт із
ОСОБА_6, при цьому погрожував їй
фізичною розправою. У зв'язку із цим
працівниками міліції з ним було
проведено профілактичну бесіду (а.с.29).

Згідно із даними, що містяться у
Постанові № 1309 від 28.05.2011 року ОСОБА_3
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за
зчинення конфлікту із ОСОБА_6, погрози
фізичною розправою (а.с.33).

У Постанові № 1615 від 27.06.2011 року
зазначено, що ОСОБА_3 вчинив конфлікт із
ОСОБА_6, при цьому облаяв її нецензурною
лайкою та погрожував їй фізичною
розправою. У зв'язку із цим ОСОБА_3
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 173-2 КУпА (а.с.37).

З Постанови № 1934 від 02.07.2011 року
вбачається, що ОСОБА_3 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 173-2 КУпАП за погрози фізичною
розправою та нанесення легких тілесних
ушкоджень своїй матері (а.с.42).

25.04.2012 року позивачка ОСОБА_1 зверталася
до Івано-Франківського МВ УМВС із
заявою про чинення перешкод ОСОБА_3 у
доступі до спірного житла та
викрадення речей, які належали мені та
моїй бабусі, а також речей загального
користування - розеток, вимикачів,
замків у міжкімнатних дверях.

Крім того, встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 не несе жодних витрат по
утриманню спірного житла, хоча
проживає там лише він, а позивачка
разом зі своєю сім`єю змушена проживати
в орендованому житлі.

Із квитанцій, доданих до матеріалів
справи вбачається, що за всі комунальні
послуги - водопостачання та
водовідведення, опалення,
електроенергію, газ, квартплату,
вивезення сміття з 2003 по 2011 рік
оплачувала мати відповідача та бабуся
позивачки, а також сама позивачка.

Стаття 317 Цивільного кодексу України
(далі ЦК України), розкриває зміст права
власності, власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Однак, при здійсненні свого права
власності, власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства (ч. 2 ст. 319 ЦК України).

Як встановлено судом з матеріалів
справи, які перелічені вище, відповідач
таких засад не дотримується та веде
аморальний спосіб життя.

За змістом ст. 322 ЦК України, власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідач такий свій обов'язок не
виконує, та не утримує майно, зокрема
квартиру, яка йому належить.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно зі ст.356 ЦК України, власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Квартира АДРЕСА_1 належить сторонам на
праві спільної часткової власності,
частки сторін чітко визначено.

Відповідно до ст. 360 ЦК України,
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

За змістом ч. 1 ст. 365 ЦК України, право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Зі змісту зазначеної норми закону
випливає, що припинення права особи на
частку в спільному майні допускається
за наявності будь-якого з передбачених
пунктами 1-4 ч.1 ст. 365 ЦК України випадку,
але лише в тому разі, коли таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім`ї. Практикою Верховного Суду
України при розгляді аналогічних справ
також встановлено, що висновок про
істотність шкоди, яка може бути завдана
співвласнику, вирішується в кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи та особливостей
об'єкту, який є спільним майном.

На замовлення ОСОБА_1 оцінювачем ОСОБА_9
проведена незалежна оцінка 3-кімнатної
квартири загальною площею 65,7 м. кв.,
житловою площею 38,8 м. кв., що розміщена
на 3-му поверсі 9-поверхового будинку за
адресою: АДРЕСА_1 з метою визначення
величини її ринкової вартості.

Як вбачається зі Звіту № 0004/0214 від
11.02.2014 року, вартість спірної квартири
АДРЕСА_1 складає 263 617,0 гривень. Вартість
? частки становить 65 904,25 гривень
(а.с.72-85).

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 04.10.1991 року № 7 «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», зі змінами і доповненнями,
передбаченими Постановами Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 25.12.1992
року та № 15 від 25.05.1998 року передбачено,
що в окремих випадках суд може
враховуючи конкретні обставини
справи, і при відсутності згоди
власника, що виділяється, зобов'язати
решту учасників спільної власності
сплатити йому грошову компенсацію за
належну частку з обов'язковим
наведенням відповідних мотивів.
Зокрема, це може мати місце, якщо
частка у спільній власності на будинок
є незначною й не може бути виділена в
натурі чи за особливими обставинами
сумісне користування ним неможливе, а
власник в будинку не проживає і
забезпечений іншою жилою площею.

Таким чином законодавством
передбачено, що припинення частки
особи у спільному майні можливе тільки
у тому випадку, якщо інтересам
співвласника не буде завдано істотної
шкоди. Виходячи із вищезазначеної
Постанови Пленуму ВСУ, такою істотною
шкодою є, зокрема, позбавлення особи
права власності на частку у житлі, якщо
ця особа не забезпечена іншою житловою
площею.

На виконання вимог чинного
законодавства щодо обов'язкового
забезпечення житлом особи при
припиненні її частки у спільному майні
(квартирі), ОСОБА_1 було придбано
кімнату загальною площею 17,0 м. кв. за
адресою АДРЕСА_2, що підтверджується
копією договору купівлі-продажу від
04.01.2014 року (а.с.100-102).

На замовлення ОСОБА_1 оцінювачем ОСОБА_9
проведена незалежна оцінка кімнати
загальною площею 17,0 м. кв., що розміщена
на 5-му поверсі 5-поверхового будинку за
адресою: АДРЕСА_2 з метою визначення
величини її ринкової вартості.

Як вбачається зі Звіту № 0005/0214 від
11.02.2014 року, вартість кімнати АДРЕСА_2
складає 66 038,0 гривень (а.с.86-96).

Зі звіту № 0005/0214 вбачається, що дана
кімната відповідає всім
санітарно-технічним вимогам, обладнана
кухонними меблями, іншими меблями,
необхідними для постійного проживання
однієї людини.

Вартість кімнати АДРЕСА_2 перевищує
вартість ? частки квартири АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_3

Той факт, що зважаючи на асоціальний
спосіб життя ОСОБА_3 (що включає в себе
зокрема факти продажу меблів, іншого
майна зі спірної квартири), його
алкогольну залежність, передавати
відповідачу грошові кошти як
компенсацію за 1/4 його частки у спірній
квартирі не є доцільним.

Найбільш ефективним засобом захисту
житлових прав ОСОБА_3 є передача йому у
власність іншого придатного житла.

Чинне законодавство не містить жодних
норм, які б забороняли в судовому
порядку припиняти право власності
особи на частку у квартирі шляхом
передачі такій особі у власність
іншого житла, рівноцінного за площею та
ринковою вартістю.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач в судові засідання не
з'являвся, доказів на спростування
фактів викладених в позовній заяві
суду не надав.

Таким чином, судом встановлено, що
факти, викладені позивачкою у позовній
заяві в обґрунтування своїх позовних
вимог і підтверджені ними письмовими
доказами є достовірними, і сумніву у
суду не викликають, припинення права
власності відповідача на 1/4 частки в
квартирі та визнання права власності
позивачки на квартиру в цілому не
порушує прав чи інтересів відповідача,
оскільки за ним визнається право
власності на інше, рівноцінне 1/4 частки
квартири нерухоме майно, так таким
чином буде захищено право відповідача
на житло. У зв'язку з чим, позовні вимоги
підлягають повному задоволенню.

На підставі наведеного, відповідно до
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 04.10.1991 року № 7 «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», ст. ст. 317, 319 ч.2, 321 ч. 1 та 2, 322, 356,
360, 365 ч.1 Цивільного кодексу України, ст.
ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, керуючись ст.
ст. 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення
та визнання права власності, визнання
особи такою, що втратила право на
користування квартирою - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер -
НОМЕР_1, на 1/4 частку квартирі АДРЕСА_1 з
передачею ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_2, у власність ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, кімнати АДРЕСА_2, вартістю
66 038 гривень, що становить понад 1/4
вартості квартири та визнати ОСОБА_3
таким що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_2 право власності в цілому
на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на кімнату АДРЕСА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте
Івано-Франківським міським судом за
письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається через Івано-Франківський
міський суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Довідка: повний текст рішення
виготовлено 16 квітня 2014 року.

Суддя
Бабій О.М.