10.04.2014 637/275/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

10 квітня 2014 року
Шевченківський районний суд
Харківської області

у складі:
головуючого - Тордія Е.Н.

за участю
:секретаря - Гутарєвої В.С.

прокурора
- Масліч О.О.

представника позивача - Попової І.О.

відповідача
- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщені
Шевченківського районного суду
Харківської області цивільну справу за
позовом органа опіки та піклування
Шевченківської райдержадміністрації
Харківської області до ОСОБА_2 про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування
Шевченківської райдержадміністрації
Харківської області 07 березня 2014 року
звернувся до Шевченківського
районного суду Харківської області та
просить позбавити ОСОБА_2 батьківських
прав відносно її сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнення аліментів.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та зазначила, що в
зв'язку з складним матеріальним
становищем та враховуючи той факт, що
малолітня дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
потребує спеціалізованої медичної
допомоги, на підставі заяви матері та
розпорядження голови Шевченківської
райдержадміністрації Харківської
області № 199 від 22 червня 2011 року,
хлопчик був влаштований до
Харківського обласного будинку дитини
№ 2 на повне державне забезпечення.
Згідно витягу з державного реєстру
актів цивільного стану
громадян Шевченківського районного
управління юстиції Харківської
області № 6 від 24 травня 2011 року
відомості про батька записані за
вказівкою матері - відповідачки за
справою.

Наказом начальника служби у
справах дітей Шевченківської
райдержадміністрації Харківської
області №26 від 21 червня 2011 року
малолітній ОСОБА_4 поставлений на облік
служби в зв'язку з його влаштуванням
Будинку дитини згідно заяви матері,
через потребування сином
спеціалізованої медичної допомоги.

Відповідно до інформації районного
центру соціальних служб для сім'ї дітей
та молоді відповідачка ОСОБА_2
перебувала під соціальним супроводом з
19 грудня 2011 року по 19 червня 2012 року. З
жінкою проводилась робота з
попередження алкогольної залежності,
надавались послуги щодо ведення
домашнього господарства, покращення
санітарно-гігієнічного стану
приміщення. Поряд з тим, протягом цього
часу жінка на рекомендації фахівців з
соціальної роботи не реагувала, ніяких
позитивних змін в її поведінці і в
способі життя не відбулося.

Працівниками служби у справах дітей
райдержадміністрації разом з
фахівцями з соціальної роботи РЦСССДМ
проводились обстеження умов
проживання ОСОБА_2, жінці виносились
офіційні попередження про
неприпустимість такої поведінки
(зловживання алкогольними напоями,
антисанітарія в будинку).

Згідно актів № 142 від 28 березня 2013 року
Обласного будинку дитини № 2 з 15 липня
2011 року по 28 березня 2013 року за період
перебування дитини ОСОБА_4 в закладі,
ОСОБА_2 відвідувала дитину двічі, 16
березня 2012 року та 17 січня 2013 року, але
не більше 10 хвилин, та в першому випадку
навіть не дочекалась пробудження
дитини.

Відповідно акту № 652 від 07 жовтня 2013
року обласного Будинку дитини №2 щодо
перебування малолітнього ОСОБА_4, за
період з 28 березня 2013 року по 07 жовтня
2013 року відповідачка жодного разу не
відвідала хлопчика в закладі.

Відповідачка за справою періодично
зловживає алкогольними напоями,
останнім часом бродяжить, за місцем
реєстрації не з'являється. На листи з
проханням з'явитися до служби у справах
дітей не реагує.

Згідно актів Харківського обласного
будинку дитини № 2 від 17 липня 2012 року №
372/2, від 07 жовтня 2013 року № 652, від 28
березня 2013 року № 142, інформації
закладу від 08 січня 2014 року № 5 ОСОБА_2
відвідувала свого малолітнього сина
ОСОБА_4, в будинку дитини, але час її
спілкування з сином вимірювався
хвилинами, з березня 2013 року по січень
2014 року не відвідувала сина зовсім,
станом здоров'я дитини не цікавилася,
моральної і матеріальної підтримки не
надавала, не виявила бажання забрати
дитину додому.

З метою захисту прав малолітньої
дитини, визначення остаточного
юридичного статусу ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, як дитини, позбавленої
батьківського піклування, орган опіки
та піклування районної державної
адміністрації, вважає за доцільне
позбавити батьківських прав ОСОБА_2
відносно неповнолітнього сина.

Відповідачка в судовому зсіданні
заперечувала проти позбавлення її
батьківських прав відносно сина, в
обгрунування своїх заперечень
зазначила, що дійсно вона є матір'ю
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Її
життя склалось трагічно , в 15 років вона
її зґвалтували і після медичних
процедур , виявилось що вона не може
мати дітей. Пізніше вона потрапила під
вплив чоловіка , який зловживав
спиртними напоями. В 2011 року народився
син, якого вона любить і немає наміру
покидати. На теперішній час вона веде
позитивний спосіб життя, спиртними
напоями не зловживає, має постійне
місце проживання, яке відповідає
санітарним нормам для нормального
життя. Вона не мала можливості
постійно відвідувати сина в 2012- 2013
роках тому , що в неї хворіла мати і
потребувала догляду. Окрім того
зазначила, що до закладу де
знаходиться син , вона може приїхати
лише автобусом , який приїзджає в
певний час. Декілька раз вона
приїзджала до сина і їй його не давали
, так як відповідно до його віку він
має свій режим дня. Син має
захворювання і у закладі отримує
необхідне лікування , якого вона дати
не може. Має бажання повернути сина та
виховувати його, надавати всілякої
допомоги на його оздоровлення. Прохає
врахувати, що вона бажає та має намір
спілкуватися з дитиною, приймати
участь у його розвитку та вихованні,
тому прохає суд не позбавляти її
батьківських прав відносно сина.

Прокурор в судовому
засіданні вважала недоцільним
позбавлення батьківських прав
відносно відповідачки.

Суд вислухавши представника
позивача, відповідачку, прокурора,
вивчивши матеріали справи дійшов
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного
кодексу України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом встановлені такі факти, і
відповідні їм правовідносини.

Сторонами не оспорюється той факт, що
ОСОБА_2 є матір'ю малолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження (серія НОМЕР_1 виданого
відділом реєстрації актів цивільного
стану Шевченківського РУЮ Харківської
області).

Статтею 164 Сімейного кодексу
України передбачені підстави для
позбавлення батьківських прав.

Мати або батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він:
1)не забрали дитину з полового будинку
або з іншого закладу охорони здоров»я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; 2)ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; 3) жорстоко
поводяться з дитино; 4) є хронічними
алкоголіками або наркоманами;5)
вдаються до будь-яких видів
експлуатації дитини, примушують її до
жебракування та
бродяжництва;6)засуджені за вчинення
умисного злочину щодо дитини.

Згідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

Як доказ своїх вимог, представник
позивача надала до суду акти
обстеження, офіційні попередження,
розпорядження про направлення
малолітньої дитини до будинку дитини
№2 та виписку про стан її здоров'я, з
яких вбачається, що відповідачка
декілька разів в 2013 -2014 роках приїзд
жала до сина .

За роз'ясненнями п. 15,16 постанови
Пленуму Верховного Суду України « Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав» від 30
березня 2007 року, позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом
впливу на осіб, що не виконують
батьківських обов'язків і ухилення їх
від виконання можна розцінювати лише
за умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
сторонами обов'зками.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, у п.6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння, вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості.

Суд, у відповідності до ч.6 ст. 19
Сімейного кодексу України не
погоджується з висновком № 514 від 17
грудня 2013 року про доцільність
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав
відносно сина оскільки він є
недостатньо обґрунтованим.

Умовою по ухиленню від
обов'язків по вихованню дитини, як
підстава позбавлення батьківських
прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164
Сімейного кодексу України, може бути
лише винна поведінка особи, свідоме
нехтування нею своїми батьківськими
обов'язками. Відповідні докази
умисного ухилення від виконання
батьківських обов'язків ОСОБА_2
відносно своєї дитини в матеріалах
справи є недостатніми.

Пунктом 18 вищевказаної
постанови Пленуму Верховного Суду
України передбачено право суду,
зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом, у
виняткових випадках при доведеності
винної поведінки когось з батьків з
урахуванням характеру, особи батька, а
також конкретних обставин справи,
відмовити в задоволенні позову про
позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність зміни
ставлення до виховання дітей, поклавши
на орган опіки та піклування контроль
за виконанням ним батьківських
обов'язків.

Частиною 2 ст. 9 Конвенції про права
дитини зазначено,що держави-учасниці
поважають право дитини, яка
розлучається з одним чи обома батьками,
підтримувати на регулярній основі
особисті відносини і прямі контакти з
обома батьками, за винятком випадків,
коли це суперечить найкращим інтересам
дитини.

Представник позивача не надала суду, а
в судовому засіданні не встановлено
достатніх доказів винної поведінки
ОСОБА_2 чи свідомого нехтування нею
своїми батьківськими обвязками. В
судовому засіданні не встановлено
доказів того, що ОСОБА_2 є хронічним
алкоголіком або наркоманом, свідомо
ухилилася від своїх батьківських
обовязків. В пояснень відповідача
вбачається ,що вона має бажання знайти
можливість спілкуватися з сином,
враховуючи свій майновий стан, сімейне
положення намагається все зробити, щоб
повернути сина до себе.

Окрім того ,суд вважає за необхідне
роз'яснити відповідачці, що з
врахуванням стану здоров'я , вона
повинна застосовувати ініціативу у
поновленні постійних батьківських
відносин з нею, вживати дієві заходи
щодо прийняття участі в вихованні
дитини, проявляти материнську турботу,
у разі виникнення життєвих труднощів з
сином, вона повинна звертатися за
допомогою до органів опіки та
піклування, оскільки у подальшому, якщо
ставлення матері до сина не зміниться,
зацікавлені особи не позбавлені
можливості повторно звернутися до суду
з позовом про позбавлення її
батьківських прав та стягнення з неї
аліментів.

На підставі викладеного, оцінивши
надані докази у їх сукупності, надавши
їх належну правову оцінку, суд вважає,
що позовні вимоги органа опіки та
піклування Шевченківської
райдержадміністрації Харківської
області є не доведеними та такими, що не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись.
ст.3, 10,11,60,209, 213-215 ЦПК України, ст.164
Сімейного кодексу України, Пленумом
Верховного Суду України « Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» від 30 березня 2007
року, ст.9 Конвенції про права дитини,
суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
органа опіки та піклування
Шевченківської райдержадміністрації
Харківської області до ОСОБА_2 про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність
змінити своє ставлення до виховання
сина.

Покласти на Управління служби у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради контроль за виконанням
ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ