Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Демянчук С.В., Мельника Ю.М.

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Костопільського
районного суду від 23 січня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Публічного акціонерного товариства
„Страхова компанія „Лафорт", треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення
матеріальних збитків та моральної
(немайнової) шкоди, заподіяної джерелом
підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Костопільського районного
суду від 23 січня 2014 року стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну
шкоду в сумі 24130 грн. 77 коп., моральну
шкоду в сумі 3000 грн. та судові витрати
по справі 3837 грн., всього 30967 грн. 77 коп.

В решті позовних вимог в частині
відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

Вважаючи дане рішення незаконним
через невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, ОСОБА_1
подав на нього апеляційну скаргу.

При цьому покликається на те, що
позивачем не доведена його вина у
спричинені матеріальних збитків
автомобілю Ореl-Соmbо-В-LFW, д. н. НОМЕР_5.

Вказує, що в постанові
Костопільського районного суду від 28
січня 2013 року, як і в протоколі про
адміністративне правопорушення від 30
грудня 2012 року №839547, при встановленні
обставин дорожньо-транспортної
пригоди, яка мала місце 28 грудня 2012
року, жодним чином не вказано, що в
результаті цієї дорожньо-транспортної
пригоди з його вини зазнав механічних
ушкоджень інший автомобіль
Ореl-Соmbо-В-LFW, д.н. НОМЕР_5, яким керував
позивач ОСОБА_2

Хибним вважає висновок суду про те,
що він не повідомив страхову компанію
про настання страхового випадку та
зазначає, що в той самий день, коли
трапилася ДТП, він телефонував до
цілодобового аварійного центру
страховика та повідомив про страхову
подію. 02 січня 2013 року ним було подано
письмове повідомлення страховику про
обставини події за участю
транспортного засобу забезпеченого
полісом обов'язкового страхування
цивільної відповідальності власника
наземного транспортного засобу,
пояснення про обставини настання
страхової події, а аварійний комісар
проводив огляд пошкодженого
транспортного засобу та складав
дефектну відомість 02 січня 2013 року.

Крім того, при вирішенні даної справи
суд першої інстанції не надав жодної
оцінки тим обставинам, що згідно копії
довіреності від 12 липня 2012 року ОСОБА_5
у порядку передоручення від імені
власника транспортного засобу ОСОБА_3,
уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатися
автомобілем Ореl-Соmbо-В-LFW, з правом
укладання угод про відшкодування
заподіяної шкоди. Інших прав у
відношенні даного транспортного
засобу у разі настання ДТП. у тому числі
заявляти позов від імені власника про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди в результаті ДТП
ОСОБА_2 не уповноважувався.

Просить скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, беручи до
уваги пояснення учасників процесу,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що в
зв'язку з неправомірними діями
відповідача було пошкоджено
автомобіль позивача, чим завдано йому
матеріальних збитків та призвело до
моральних страждань.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів апеляційного
суду не погоджується з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, заподіяна
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю фізичної або юридичної
особи, а також шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, що її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що 28 грудня 2012 року
близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_1 керуючи
автомобілем Мерсдес Бенц МL320, д.н.
НОМЕР_3 по вул. Рівненській м.Костопіль,
не вибрав безпечну швидкість руху, не
врахував дорожню обстановку, виїхав на
смугу зустрічного руху, змусивши водія
автомобіля «Шевролет-Авео», д.н. НОМЕР_4
різко змінювати напрям та швидкість
руху, створивши аварійну обстановку, що
в подальшому призвело до ДТП з
механічним пошкодженням транспортних
засобів.

Згідно постанови Костопільського
районного суду від 28 січня 2013 року
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної
відповідальності за вищевказане
діяння, яке містить ознаки
правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122
КУпАП та накладено стягнення у виді
штрафу.

З матеріалів справи вбачається, що при
створенні аварійної обстановки 28
грудня 2012 року пошкоджено декілька
автомобілів Мерседес Бенц МL320, д.н.
НОМЕР_3 та Шевролет-Авео», д.н. НОМЕР_4 та
Ореl-Соmbо-В-LFW, д.н. НОМЕР_5 який належить
ОСОБА_2

Про те, що у вказаній дорожній пригоді
було пошкоджено автомобіль
Ореl-Соmbо-В-LFW під керуванням ОСОБА_2, не
заперечив і представник відповідача у
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування)

для повного відшкодування завданої нею
шкоди зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 01 липня 2004 року
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Нормою ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» визначено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно п. 33.1. ст. 33 вказаного Закону у
разі настання дорожньо-транспортної
пригоди, яка може бути підставою для
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний, зокрема,
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону. -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

Судом встановлено, між ОСОБА_7,
власником транспортного засобу
Мерседес Бенц МL320, д.н. НОМЕР_3, яким
на законних підставах керував
ОСОБА_1 та «Страховою компанією
«Лафорт» 14 листопада 2012 року укладено
поліс № АЕ/0656067 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

Даним полісом забезпечений
транспортний засіб автомобіль
«Мегсеdеs-Веnz” МL320» д.н.з. НОМЕР_3 та
встановлено ліміт відповідальності за
шкоду, заподіяну майну (на одного
потерпілого) - 50000 грн. з передбаченою
франшизою в 1000 грн.

Відповідно до роз'яснень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, наданих в п. 16 Постанови № 4,
відповідно до статті 21 Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК
України, залучити до участі у справі
страхову організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі».

До участі в справі було залучено ПАТ
„Страхова компанія „Лафорт", однак
ОСОБА_2 не підтримав до неї позов щодо
відшкодування шкоди, заподіяної
джерелом підвищеної небезпеки.

Невірним є висновок суду першої
інстанції про те, що ОСОБА_1 не
повідомив страхову компанію про
настання страхового випадку за участю
його транспортного засобу згідно
поліса № АЕ/0656067. З наданих ОСОБА_1
повідомлення страховику про обставини
події за участю транспортного засобу,
забезпеченого полісом обов"язкового
страхування цивільної
відповідальності власника наземного
транспортного засобу вбачається, що
ОСОБА_1 звернувся до ПАТ „Страхова
компанія „Лафорт" у визначений законом
термін.

З урахуванням наведеного висновок суду
першої інстанції про відсутність
підстав стягувати завдану шкоду із
страховика ПАТ „Страхова компанія
„Лафорт" є передчасним.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення в цій частині та постановлення
нового рішення про відмову в
задоволенні вимог в цій частині.

На підставі наведеного, керуючись ст.
.ст. 23, 1166, 1187 ЦК України, ст. ст. 11, 303, 304,
309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Костопільського районного
суду від 23 січня 2014 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в
сумі 24130 (двадцяти чотирьох тисяч сто
тридцять) грн. 77 коп., моральної шкоди в
сумі 3000 (трьох тисяч) грн. та судових
витрат по справі в сумі 3837 (трьох тисяч
вісімсот тридцяти восьми) грн.
скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в
цій частині відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча
А.М. Шеремет

Судді:
С.В. Демянчук

Ю.М. Мельник