Справа
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2014 року
Київський районний суд м. Донецька у
складі

головуючого судді Бурлаченко О.О.,

при секретарі Шалесній Е.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відділення виконавчої
дирекції в Київському районі м.
Донецька фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України по відшкодування
моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просив стягнути з
відповідача моральну шкоду в сумі 40 000
грн. через втрату здоров'я.

Представник Відділення виконавчої
дирекції в Київському районі м.
Донецька фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України позовні вимоги не
визнав.

Дослідивши обставини справи, суд
вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач з 17 серпня 1977 року, знаходився у
трудових відносинах з Публічним
акціонерним товариством «Шахта ім. О. Ф.
Засядька» з якого 30.11.2012 року
звільнився на підставі ст. 38 КЗпП
України. Працюючи гірником підземним
очисного забою, машиністом гірничих
виймальних машин, а надалі помічником
начальника дільниці, де піддавався
впливу підвищенного запилення
повітряного середовища та виробничому
шуму, в умовах несприятливого
мікроклимату підземних гірничих
вироботок: через неефективність роботи
систем вентиляції, засобів
пилоподавлення, колективних та
індивідуальних засобів захисту від
пилу.

За висновком МСЕК від 20.09.2004 р. за № 171
позивачу була встановлена 3 група
інвалідності із визначенням
профзахворювання та встановлено 30
відсотків втрати працездатності.

Пошкодженням здоров'я завдано позивачу
моральну шкоду, оскільки погіршився
стан його здоров'я, що не могло не
призвести до моральних та психічних
переживань, оскільки позивач стала
інвалідом 3 групи. Дані обставини
негативно вплинули на його життя та
життєві плани.

Згідно Ухвали Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнового) шкоди", спори про
відшкодування заподіяного фізичній
особі моральної шкоди розглядаються,
якщо право на його відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
Конституції України або витікає з його
положень, а також у випадках,
передбачених законодавством.

Згідно статті 9 Закону України "Про
охорону праці" прийнятого 14 листопада
1992 року № 2694-7, "відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові унаслідок
пошкодження його здоров'я,
здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних
захворювань".

Згідно ст. 34 Закони України "О
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванні від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворюваннях, які заподіяли втрату
працездатності" № 1105-14, прийнятого 23
вересня 1999 року - "моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва
відшкодовується Фондом соціального
страхування від нещасних випадків.
Сума страхової виплати за моральну
(немайновий) шкоду визначається в
судовому порядку і не може
перевищувати 200 (двохсот) мінімальних
розмірів заробітної плати,
встановленої на день виплати,
незалежно від яких-небудь інших
страхових виплат.

Крім того, в п. 7 Статуту Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань України, затвердженого
Ухвалою Правління цього Фонду, вказано,
що одним з основних напрямів
діяльності Фонду є відшкодування
матеріальної і моральної шкоди
застрахованим особам і, відповідно п. 8
Статуту, Фонд зобов'язаний своєчасно і
в повному об'ємі відшкодувати грошову
суму за моральну шкоду за наявності
факту спричинення цієї шкоди
потерпілому.

Згідно статті 13 Закону України "Про
страхування", страховим випадком є
нещасний випадок на виробництві або
професійне захворювання, які заподіяли
застрахованому професійно обумовлену
фізичну або психічну травму при
обставинах, з настанням яких виникає
право застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення і
соціальних послуг.

Згідно Рішення Конституційного Суду
України від 27 січня 2004 року в справі по
конституційному зверненню Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань
України в Кіровоградській області про
офіційне тлумачення положення частини
3 статті 34 Закони про страхування (дане
рішення КСУ є офіційним тлумаченням
частини 3 статті 34 Закони про
страхування, обов'язково до
застосування на території України і
оскарження не підлягає) при настанні
нещасного випадку, навіть за
відсутності втрати працездатності
працівником Фонд зобов'язаний
компенсувати понесену моральну шкоду,
заподіяну шкідливими умовами роботи на
виробництві.

Згідно п.6,9 Ухвали пленуму Верховного
суду України № 4 з 31.03.1995 року "Про
судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнового)
шкоди" - при розгляді справ про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної працівникові у зв'язку з
виконанням ним трудових обов'язків, суд
повинен виходити з того, що потерпілий
має право звертатися з позовними
вимогами до суду безпосередньо. Розмір
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру і об'єму
страждань (фізичного, душевних,
психічних і так далі), характеру
немайнових втрат (в даному випадку
втрата працездатності).

Згідно ст. 23, п. 2 ст. 1167, ст. 1187 Цивільного
кодексу України - моральна шкода,
заподіяна каліцтвом або іншим
пошкодженням здоров'я, унаслідок дії
джерела підвищеної небезпеки
відшкодовується незалежно від провини
фізичної особи в розмірі, який
визначається судом.

Згідно Конституції України, а саме ст. 64
конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені,
окрім випадків, передбачених
Конституцією України; ст. 46 Громадяни
мають право на соціальний захист, який
включає право на забезпечення їх у разі
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, із-за
незалежних від них обставин, а також в
інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних і інших джерел
соціального забезпечення. У
відповідності ж із статтями 1, 3, 21, ч. 4
ст. 43, ч.1 ст. 46 Конституцій України,
Україна як соціальна держава, зміст і
напрям діяльності якої визначають
права і свободи людини і їх гарантії,
проголосила право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, який включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності і тому подібне. Право на
соціальний захист гарантується,
зокрема, загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням за
рахунок страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних і інших джерел
соціального забезпечення (частина
друга статті 46 Конституцій України).

Згідно ЗУ "О загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванні
від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворюваннях, які
послужили причиною втрати
працездатності", а саме ст. 15 -
страхування від нещасного випадку
здійснює Фонд соціального страхування
від нещасних випадків - некомерційна
самоврядна організація, яка діє на
підставі статуту, який затверджується
його правлінням; згідно ж п. 9 ст. 17 Фонд
створює резерв засобів для
забезпечення виконання завдань
страхування від нещасних випадків,
передбачених статтею 1 цього Закону; а
стаття 1 передбачає відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
працівникові унаслідок травми на
виробництві.

Відповідно до вимог ст. 6 міжнародної
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод, кожен при вирішенні
суперечок про його цивільні права і
обов'язки має право на справедливий і
відкритий розгляд в перебігу розумного
терміну судом, встановленим законом.
При цьому застосовується практика
Європейського суду з прав людини в
національному судочинстві, як
інструмент функціонування Конвенції,
яка є частиною національного
законодавства. Виходячи з матеріалів
справи «Бурдов проти Росії» Страсбург,
7 травня 2002 року, Європейський суд
прийшов до висновку, що унаслідок
виявлених порушень, які не можна
вважати виправленими тільки завдяки
визнанню судом наявності
правопорушення заявник отримав певну
моральну шкоду. Враховуючи що позивач
до теперішнього часу отримує моральні
страждання, то суд повинен керуватися
при визначенні суми відшкодування
моральної шкоди принципом
справедливості, як того вимагає ст. 41
Конвенції

Згідно ч.4 ст. 2 ЦПК України - закон, який
встановлює нові зобов'язання, відміняє
або обмежує права, що належать
учасникові цивільного процесу, або
обмежує їх використання, не має
зворотної сили, тобто в даному випадку
діє Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворюваннях, які заподіяли втрату
працездатності" № 1105-14, прийнятого 23
вересня 1999 року.

Факт моральних страждань позивача при
обставинах, які він зазначив у позові,
суд вважає встановленим і доведеним
самим фактом отримання позивачем
інвалідності та втрати ним
працездатності, що безперечно не може
не створювати ті негативні наслідки,
про які зазначає позивач.

Суд, обміркувавши питання про розмір
спричиненої моральної шкоди,
враховуючи ступінь та глибину
перенесених позивачем моральних
страждань, ступінь втрати ним
працездатності, вважає вимогу позивача
обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись
Закону України «Про охорону праці» №
4038-ХІІ від 25 лютого 1994 року; Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві і
професійних захворюваннях, які
заподіяли втрату працездатності» від
23.09.1999 року № 1105; Рішенням
Конституційного Суду України від 27
січня 2004 року в справі по
конституційному зверненню Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних
захворюваннях України в
Кіровоградській області «Про офіційне
тлумачення положення частини 3 статті 34
Закону про страхування»; ст. 7, ст. 8
Статуту Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України,
затвердженого Ухвалою Правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань України № 4 від 18.04.2000 року;
Ухвалою пленуму Верховного суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнового) шкоди»; ст. ст.
23, 1167, 1187 Цивільного кодексу України; ст.
ст. 1, 3, 21, ч. 4 ст. 43, ч.1 ст. 46 Конституцій
України, ст. ст. 6, 41 Міжнародній
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити частково

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції в Київському районі м.
Донецька фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України на користь ОСОБА_1
моральну шкоду у сумі 9 000 (дев'ять
тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя: