Справа № 761/8042/14-ц
Провадження №2/761/3463/2014
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року суддя Шевченківського
районного суду міста Києва Кравець Д.І.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні майном,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні майном.

Ухвалою від 21 березня 2014 року
відмовлено у задоволенні клопотання
ОСОБА_1 про звільнення позивача від
сплати судового збору, а вказану
позовну заяву залишено без руху та
надано позивачу строк для усунення
недоліків терміном 5 (п'ять) днів з дня
отримання останнім копії ухвали.

У зазначеній ухвалі, серед іншого,
вказувалось, що відповідно до вимог ч. 4
ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна
відповідати іншим вимогам,
встановленим законом. При цьому, згідно
положень ст. 7 ЦПК України мова
цивільного судочинства визначається
ст. 14 Закону України «Про засади
державної мовної політики».

Так, у відповідності до положень ч.ч. 1, 3
ст. 14 Закону України «Про засади
державної мовної політики»
судочинство в Україні у цивільних,
господарських, адміністративних і
кримінальних справах здійснюється
державною мовою. Сторони, які беруть
участь у справі, подають до суду
письмові процесуальні документи і
докази, викладені державною мовою.

Відповідно до ст. 10 Конституції України
державною мовою в Україні є українська
мова.

Відтак, позовна заява повинна
подаватись до суду державною мовою.

Крім того, згідно з п.п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК
України позовна заява повинна містити
зміст позовних вимог, виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину.

Разом з тим, не зважаючи на зазначенні
положення закону, у позовній заяві не
зазначено доказів, які можуть
підтвердити обставини викладенні в
ній.

Також, відповідно до вимог ст. 4 ЦПК
України, здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Таким чином, зазначенні у позовній
заяві позовні вимоги потребують
уточнень з урахуванням
регламентованих законом способів
захисту цивільних прав та інтересів,
зокрема визначених ст. 16 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 120 ЦПК
України позивач повинен додати до
позовної заяви її копії та копії всіх
документів, що додаються до неї,
відповідно до кількості відповідачів і
третіх осіб.

Проте, позивачем не додано до позовної
заяви всіх документів, що додаються до
неї, відповідно до кількості
відповідачів і третіх осіб.

У разі виправлення недоліків, нову
позовну заяву необхідно подати разом
із копіями заяв відповідно до
кількості учасників процесу.

Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК
України до позовної заяви додається
документ, що підтверджує сплату
судового збору.

Однак, позивачем не додано до позовної
заяви документу, що підтверджує сплату
судового збору, а в позовній заяві
міститься клопотання про звільнення
позивача від сплати судового збору у
звязку з скрутним матеріальним станом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК
України суд, враховуючи майновий стан
сторони, може своєю ухвалою
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору на визначений строк, але
не більше як до ухвалення судового
рішення у справі.

Разом з тим, причини, зазначенні
позивачем, в обґрунтування клопотання
про звільнення позивача від сплати
судового збору у зв'язку з скрутним
матеріальним станом не
підтверджуються жодним доказом, у
зв'язку з чим у задоволенні клопотання
слід відмовити.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» розмір
ставки судового збору із позовних заяв,
які подаються до суду, немайнового
характеру становить 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати, тобто 243
грн. 60 коп.

На виконання ухвали про усунення
недоліків від 21 березня 2014 року
позивачем 08 квітня 2014 року подано до
суду позовну заяву з її копією та
додатками до неї, однак, вимоги щодо
усунення недоліків, зазначених в
ухвалі від 21 березня 2014 року, позивачем
виконано не в повному обсязі.

Так, поза увагою позивача залишились
вимоги ст. 14 Закону України «Про засади
державної мовної політики» щодо
подання заяви до суду державною мовою.
Крім того, позивачем проігноровані
положення п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України щодо
того, що позовна заява повинна містити
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України,
якщо позивач відповідно до ухвали суду
у встановлений строк не виконає вимоги,
визначені ст.ст. 119 і 120 цього Кодексу,
позовна заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

На підставі зазначеного та враховуючи
те, що позивачем не усунуто усіх
недоліків, вказаних в ухвалі від 21
березня 2014 року, а можливість
повторного залишення позовної заяви
без руху не передбачена ЦПК України,
суддя прийшов до висновку, що позовну
заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні майном слід
визнати неподаною та повернути
позивачу, що не перешкоджає повторному
зверненню із позовною заявою до суду,
якщо перестануть існувати обставини,
які стали підставою для її повернення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 10
Конституції України, ст. 14 Закону
України «Про засади державної мовної
політики», ст.ст. 7, 119, 121, 209, 210 ЦПК
України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
майном - вважати неподаною та повернути
позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повернення
позову не перешкоджає повторному
зверненню із позовною заявою до суду,
якщо перестануть існувати обставини,
що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суду міста
Києва протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя: