Справа 206/165/14-ц
Провадження 2/206/216/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. Самарський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Кушнірчук
Р.О.,

при секретарі Ковтун
Л.В.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

представника третьої особи: Лазарєва
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровськ цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи -
територіальна громада в особі
Дніпропетровської міської ради,
Комунальне підприємство «Житлове
господарство Самарського району»
Дніпропетровської міської ради про
визнання права користування квартирою
та визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
Самарського районного суду міста
Дніпропетровська з позовною заявою, в
якій, з врахуванням останніх уточнень,
просить визнати за нею право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1 та визнати
відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1,
скасувавши його реєстрацію за вказаною
адресою. Позивач зазначає, що вона,
відповідно до Договору найму житла в
будинках державного і комунального
фонду від 14.11.2011 року укладеного між нею
та КВ ЖРЕП Самарського району м.
Дніпропетровська на підставі Ордеру №
765567 серії И-34, виданого
Дніпропетровським домобудівним
комбінатом № 2 від 23.05.1994 року вселилася
в квартиру за адресою: АДРЕСА_1.
Наприкінці 2011 року позивач надала
дозвіл на проживання та реєстрацію у
спірній квартирі її брату - ОСОБА_2 та
його дружині ОСОБА_4 З початку 2012 року,
вона знялася з реєстрації зі спірної
квартири та зареєструвалася у квартирі
своєї матері - ОСОБА_5, за адресою:
АДРЕСА_2 куди тимчасово переїхала. На
сьогоднішній день, позивач вважає, що
відповідач не виконує домовленостей,
які вони узгодили, а саме з приводу
того, що коли ОСОБА_2 та ОСОБА_4
закінчать ремонт у квартирі за адресою:
АДРЕСА_3, то вони мусять переїхати до
даної квартири і звільнять її квартиру,
що і стало підставою для звернення до
суду з вказаним позовом (а.с.78-83).

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, просила позов
задовольнити, визнавши за ОСОБА_6 право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1 та визнавши ОСОБА_2
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням за адресою:
АДРЕСА_1, скасувавши його реєстрацію за
вказаною адресою.

Відповідач та його представник
заперечували проти задоволення позову,
оскільки позивач з квартири за адресою:
АДРЕСА_1 знялась з реєстрації за
власним бажанням та зареєструвалась за
іншою адресою, а він з кінця 2011 року по
сьогоднішній день зареєстрований у
даній квартирі, сплачує всі комунальні
послуги і на теперішній час там
проживає.

Представник третьої особи - Комунальне
підприємство «Житлове господарство
Самарського району» Дніпропетровської
міської ради заперечував проти
позовних вимог, оскільки позивач із
спірної квартири знялась з реєстрації
добровільно, вибувши фактично на інше
місце проживання, де на теперішній час
і проживає.

Представник третьої особи -
територіальної громади в особі
Дніпропетровської міської ради в
судове засідання не з'явився.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог з наступних
підстав.

Суд встановив, що на підставі Договору
найму житла в будинках державного і
комунального фонду від 14.11.2011 року
укладеного між ОСОБА_6, відповідно до
свідоцтва про шлюб (а.с. 15) та КВ ЖРЕП
Самарського району м. Дніпропетровська
на підставі Ордеру № 765567 серії И-34,
виданого Дніпропетровським
Домобудівним комбінатом №2 від 23.05.1994
року наймачем квартири за адресою:
АДРЕСА_1 - є позивач (а.с. 7-8).

Згідно довідки від 11 лютого 2014 року за
№ 534, виданої КП "Житлове господарство
Самарського району" Дніпропетровської
міської ради, м. Дніпропетровськ,
відносно жилого приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_2 за даною
адресою з 1.12.2011 року зареєстрований.
Сестра - позивач ОСОБА_4 за даною
адресою знята з реєстрації 10.01.2012 р.,
племінник - ОСОБА_7 знятий з реєстрації
за даною адресою 20.01.2012 р. (а.с. 44).

Також, данні обставини підтверджуються
довідкою від 20.01.2014 за № 236 з місця
проживання про склад сім'ї виданою КП
"Житлове господарство Самарського
району" Дніпропетровської міської
ради, м. Дніпропетровськ на ім'я ОСОБА_2,
де зазначено, що він постійно проживає
та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,
особистий рахунок відкритий на ім'я
ОСОБА_4 та на теперішній час у даному
приміщенні зареєстрований 1 член сім'ї.
(а.с. 60).

Згідно довідки від 11 лютого 2014 року за
№ 533, виданої КП "Житлове господарство
Самарського району" Дніпропетровської
міської ради, м. Дніпропетровськ,
відносно жилого приміщення за адресою:
АДРЕСА_2, за даною адресою
зареєстрована - ОСОБА_5, донька - ОСОБА_4
(позивач у справі) з 10.01.2012 р., внук -
ОСОБА_7 зареєстрований за даною адресою
20.01.2012 р., син - ОСОБА_2 за даною адресою
01.12.2011 року знятий з реєстрації. (а.с. 43).

Частиною 2 ст. 107 ЖК України
передбачено, що у разі вибуття наймача
та членів його сім'ї на постійне
проживання до іншого населеного пункту
або в інше жиле приміщення в тому ж
населеному пункті договір найму жилого
приміщення вважається розірваним з дня
вибуття. Якщо з жилого приміщення
вибуває не вся сім'я, то договір найму
жилого приміщення не розривається, а
член сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Позивач посилається на те, що вона
тимчасово була відсутня та тимчасово
знялась з реєстрації з найманої нею
спірній квартирі.

Однак матеріалами справи не
підтверджується данні обставини,
відсутні відомості, щодо тимчасового
зняття з реєстрації, а твердження
позивача про те, що відповідно до
Договору найму житла в будинках
державного і комунального фонду від
14.11.2011 року за нею продовжує існувати
право користування спірним житловим
приміщенням - є безпідставними,
оскільки після її зняття з реєстрації
за даною адресою за власним бажанням з
зазначенням адреси свого вибуття,
Договір від 14.11.2011 року, яким надавалось
їй право користуванням спірним житлом,
в розумінні ч. 2 ст. 107 ЖК України,
вважається розірваним так як підстави
для подальшого виконання його умов
відпали з моменту нового місяця
реєстрації проживання позивача та
фактичної його зміни на адресу:
АДРЕСА_2.

При цьому, право користування на спірну
квартиру, в силу ст. 65 ЖК України, набув
відповідач (її брат ОСОБА_2), який є
членом сім'ї позивача і зареєструвався
за згодою позивачки після її вибуття зі
спірної квартири та став фактично
виконувати умови договору найму цього
житлового приміщення, сплачуючи всі
комунальні послуги, про що свідчать
копії квитанцій (а.с.61-63).

Факт добровільного зняття позивачки з
реєстрації у спірній квартирі та
вибуття її на постійне місце
проживання за іншою адресою,
підтверджено показами свідка - її
матері ОСОБА_5, яка в судовому засіданні
пояснила, що між її дітьми відбулася
родинна угода про те, що її донька
(позивач у справі) переходить проживати
постійно до неї за адресою: АДРЕСА_2, а
відповідач (її син) залишається
проживати за адресою АДРЕСА_1.

Ці обставини також узгоджуються і з
показами інших свідків, сина позивачки
ОСОБА_7 та колишньої дружини
відповідача - ОСОБА_4

Натомість суд відноситься критично до
показів свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які
стверджували про те, що вони були
свідками фактичного проживання
позивачки за адресою АДРЕСА_1, оскільки
кожен з них був лише свідком
перебування позивачки у спірній
квартирі виключно в певний день та час
при цьому за запрошенням представника
позивача, а факт того, що у цій квартирі
знаходяться виключно речі останньої,
вони підтвердити не змогли, а тому суд
не приймає в якості доказів акти про не
проживання відповідача за вказаною
адресою та безпідставними вважає
доводи представника позивача про те, що
остання фактично не вибувала на інше
місце проживання.

Як на підставу для задоволення
позовних вимог позивач посилається на
ст.ст. 71, 107 ЖК України, але суд може
визнати особу такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, лише з
однієї вказаної позивачем підстави,
передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України,
на що звертається увага у п. 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
квітня 1985 року N 2.

При цьому, жодної із вказаної позивачем
підстав для визнання відповідача
таким, що втратив право користування
спірним жилим приміщенням - не існує.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку. Відповідно до ст. 107
ЖК України наймач або член його сім'ї,
який вибув на інше постійне місце
проживання, втрачає право користування
жилим приміщенням з дня вибуття,
незалежно від пред'явлення позову про
це. Дана норма розповсюджується на
правовідносини, щодо користування
жилими приміщеннями в будинках
державного і громадського житлового
фонду.

Доводи позивача про те, що відповідач
понад шість місяців не проживає у
спірній квартирі у зв'язку з чим він
втратив право користування нею - є
безпідставними та не обґрунтованими,
оскільки вони не підтверджені жодним
доказом в розумінні ст.ст. 59-61 ЦПК
України, а з матеріалів справи
вбачається, що договір оренди, який був
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 04.12.2013
року надає орендарю лише право
користування жилим приміщенням на
певний строк і не дає підстав вважати,
що відповідач вибув зі спірної
квартири на інше постійне місце
проживання, як це передбачено ст.107 ЖК
України.

Крім того, ці твердження позивача
спростовуються доказами сплати
відповідачем всіх комунальних послуг
за особовим рахунком НОМЕР_1, який був
відкритий на ім'я ОСОБА_4, а копії цих
квитанцій були надані відповідачем до
матеріалів справи (а.с.61-64).

При вирішенні позовних вимог про
зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстрації
у квартирі за адресою АДРЕСА_1, суд
виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»
встановлено, що зняття з реєстрації
місця проживання здійснюється
протягом семи днів на підставі заяви
особи, запиту органу реєстрації за
новим місцем проживання особи,
остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

З огляду на те, що таких підстав не
існує, дані вимоги також не підлягають
задоволенню.

Судом роз'яснювались представникам
сторін положення ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК
України та наслідки вчинення або не
вчинення процесуальних дій, а також те,
що суд розглядає цивільні справи в
межах заявлених ними вимог і на
підставі наданих доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь справі,
при цьому суд приймає до розгляду
тільки ті докази, які мають значення по
справі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

При таких обставинах, суд приходить до
висновку про необхідність відмовити у
задоволенні позовних вимог, оскільки
вони безпідставні, не обґрунтовані та
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 4 - 8, 10, 11, 18, 57 - 60, 79, 81, 88,
169, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 -
відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення через Самарський
районний суд м. Дніпропетровська.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий суддя:
Кушнірчук Р.О.