АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/699/К/14
Головуючий в суді першої
інстанції - Шум Л.І.
Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого -судді Ляховської І.Є.,

суддів -Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі -Булах К.А.,

за участю - представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача Некрасової
Катерини Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
на рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 10 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» про
відшкодування моральної шкоди в
зв'язку з ушкодженням здоров?я, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся
до суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
(далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») та
просив стягнути з відповідача 229000 грн.
за моральну шкоду, спричинену
ушкодженням здоров'я внаслідок
професійних захворювань.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 10 лютого 2014
року позов ОСОБА_4 задоволено частково,
на його користь з ПАТ
«Кривбасзалізрудком» стягнуто 22000 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Кривбасзалізрудком» ставить питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на його думку, суд помилково
залучив його до участі у справі в
якості відповідача, оскільки виниклі
правовідносини повинні регулюватись
нормами Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", залишив поза увагою
та не врахував, що позивачем не надано
доказів на підтвердження наявності
протиправних дій з боку відповідача
щодо порушення законодавства з охорони
праці, навпаки, при укладенні
трудового договору позивач був
попереджений про умови праці та
можливий їх вплив на здоров'я та
свідомо приймав їх. Вважає, що розмір
стягнутої на користь позивача
моральної шкоди не відповідає засадам
розумності та справедливості. Крім
того, судом не взято до уваги аналіз
судової практики рішень суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, опублікований 26.03.2012 року на
офіційному сайті Судової влади.

В своїх запереченнях представник
позивача ОСОБА_2 просить апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_4 з 31 липня 1984 року 20 серпня 1988
року працював на підприємстві
відповідача в шахті ім. «Леніна» по
професії підземний бурильник шпурів 5
розряду, з 20 лютого 2001 року по 01 жовтня
2013 року підземним прохідником.

Рішенням ЛЕК Українського
науково-дослідного інституту
промислової медицини від 05 березня 2013
року позивачу встановлено професійні
захворювання: радикулопатія
попереко-крижова, переважно справа,
шийна білатеральна, рецедивуючий
перебіг, з вираженим порушенням
біомеханіки хребта, м?язово-тонічним
синдромом, периферичним нейросудинним
синдромом з вазомоторним-трофічним
порушенням на кистях,
нейродистрофічними проявами у вигляді
двостороннього плечолопаткового
періатрозу та остеоатрозу ліктьових та
колінних суглобів, стійкий больовий
синдром та хронічний бронхіт. ЛН
першого ст.

Згідно п.п. 17,19 акту розслідування
причин виникнення хронічного
професійного захворювання від 04 квітня
2013 року причиною професійних
захворювань позивача є тривала робота
в умовах важкої фізичної праці і
запиленості повітря робочої зони, що
перевищувала ГДК, враховуючи роботу
ОСОБА_4 впродовж 16 років в умовах впливу
шкідливих факторів, конкретних
посадових осіб, які відповідальні за
виникнення професійних захворювань не
встановлено.

Висновком МСЕК від 23 вересня 2013 року
ОСОБА_4 первинно встановлено 45 % втрати
професійної працездатності, з яких 35 % -
радікулопатія; 10% - хронічний бронхіт з
переоглядом 01.09.2014 року, а також
встановлена третя група інвалідності.

Згідно рекомендацій МСЕК позивачу
протипоказана важка праця та робота в
умовах впливу шкідливих факторів
виробничого середовища. Він має не
переохлождатись, бути під
спостереженням лікарів, щорічно
проходити оздоровлення в
профілакторії, санаторно-курортне
лікування в теплий період року,
приймати у вигляді курсів медикаменти
та препарати.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо обов'язку
відповідача по відшкодуванню
заподіяної моральної шкоди з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік» зупинено
дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3
ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», а з
01.01.2008 року відшкодування Відділенням
Фонду моральної (немайнової) шкоди
застрахованим особам і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у
ОСОБА_4 права на відшкодування
моральної шкоди - 23 вересня 2013 року -
зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
котрі передбачали відшкодування
моральної шкоди не діяли, відповідно до
ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди судом
першої інстанції обґрунтовано
покладено на підприємство, з вини якого
заподіяно моральну шкоду позивачу.

Стаття 13 Закону України «Про охорону
праці» передбачає, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Факт спричинення моральної шкоди
ОСОБА_4 у зв'язку з його професійними
захворюваннями встановлений в
судовому засіданні та підтверджений
наданими позивачем доказами.

Внаслідок отриманих професійних
захворювань позивачу спричинена
моральна шкода, яка полягає у душевних
та психічних стражданнях, яких він
зазнає у зв'язку із ушкодженням
здоров'я, що призводить до порушення
його звичайного способу життя та
вимагає від нього додаткових зусиль
для його організації.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при укладенні трудового договору
позивачу були роз'яснені умови праці,
попереджено про наявність шкідливих
факторів та можливі наслідки їх впливу
на здоров'я, безпідставні, оскільки ст.
13 Закону України «Про охорону праці»
передбачає, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Інші доводи відповідача
спростовуються матеріалами справи та
обґрунтованими висновками суду,
викладеними у рішенні.

При визначенні розміру моральної
шкоди, на думку колегії суддів, судом
враховано роз'яснення п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 р. (з подальшими змінами)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», а саме: розмір моральної шкоди
суд визначив в межах заявлених вимог, з
урахуванням характеру, обсягу,
тривалості та наслідків заподіяних
позивачеві моральних страждань, стану
здоров'я потерпілої, істотних
вимушених змін у її життєвих і
виробничих стосунках та конкретних
обставин справи.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції в повному обсязі встановив
права і обов'язки сторін, що брали
участь у справі, обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дав їм належну правову оцінку та
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами, наявними в
матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального законодавства, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 10 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів