АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/190/14 Справа № 2-2217/11
Головуючий у 1 й інстанції - Мовчан
Д.В. Доповідач - Кіктенко Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Дніпропетровськ

22 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого судді: Кіктенко Л.М.

Суддів: Глущенко Н.Г., Осіяна О.М.

при секретарі: Нікуліній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
28 жовтня 2011 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 жовтня 2011 року
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості задоволено
частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приват Банк» заборгованість за
кредитно-заставним договором №
DNR0A820879997 від 19 вересня 2008 року у розмірі
95 357,77 грн.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання стосовно судових
витрат.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_2,
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить рішення суду скасувати та
постановити нове рішення, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на неповне
з*ясування судом обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 19 вересня 2008
року між ПАТ КБ ПриватБанк» та ОСОБА_2
укладений кредитно-заставний договір
№ DNR0A820879997, відповідно до умов якого,
банк надав позичальнику кредитні
коштів розмірі 13 029,79 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом 16,92% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 18 вересня 2013 року.

На виконання зазначеного договору
позичальник надала банку під заставу
автомобіль «Mersedes», модель: Benz A 160, рік
випуску: 2000, тип: ТЗ, легковий універсал
- В, номер кузова/шасі: НОМЕР_2, д/н
НОМЕР_1, що належить відповідачу на
праві власності.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_2, свої
зобов'язання не виконувала, станом на 9
квітня 2010 року виникла заборгованість
по вищезазначеному кредитному
договору в розмірі 144 551,66 грн.

29 вересня 2010 року ОСОБА_2 передала ПАТ
КБ «ПриватБанк» зазначений автомобіль
з дорученням на реалізацію
транспортного засобу. Після
реалізації виручені від продажу кошти
повинні були направлені на погашення
заборгованості за кредитним договором.

28 жовтня 2010 року автомобіль «Mersedes»,
модель: Benz A 160, рік випуску: 2000, тип: ТЗ,
легковий універсал - В, номер
кузова/шасі: НОМЕР_2, д/н НОМЕР_1 було
реалізовано, а отримана сума була
спрямована на погашення
заборгованості за кредитно-заставним
договором № DNR0A820879997.

Згідно вимог ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України.

Відповідно до вимог частини 1 ст.527 ЦК
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок , а кредитор прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом , не
випливає із суті зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Враховуючи невиконання відповідачкою
умов кредитного договору, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про задоволення позовних
вимог позивача.

Рішення суду відповідає вимогам норм
матеріального, процесуального права,
встановленим обставинам і матеріалам
справи.

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що в матеріалах справи відсутні
дані про ціну проданого її автомобіля,
є необґрунтованими. Представник
позивача надав суду апеляційної
інстанції докази про вартість
реалізованого автомобіля і детальний
розрахунок заборгованості, в якому
включена сума за продаж автомобіля
відповідачки та зарахування вказаної
суми у рахунок погашення
заборгованості.

Ніякими іншими доказами вказані докази
позивача відповідачкою не
спростовуються. Наявний в
матеріалах справи розрахунок
(а.с.6),(48-50), який позивач долучив до
позову,а суд відповідно даного
розрахунку стягнув заборгованість за
кредитом, відповідає наданому
розрахунку апеляційній інстанції, яким
врахована сума від реалізації
автомобіля відповідачки, вказаний
розрахунок проведений в межах строку
позовної давності. Документів, які б
спростовували даний розрахунок,
відповідачка суду першої та
апеляційної інстанції не надала.

Інші доводи апеляційної скарги
протирічать вимогам законодавства, яке
регулює спірні правовідносини, є
формальними і не впливають на
правильність ухваленого рішення суду,
зводяться до переоцінки доказів по
справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Виходячи із того, що доказів про
наявність обставин, які мають істотне
значення і спростовують правильність
висновків суду першої інстанції та
правильність стягнутої судом суми
апеляційному суду не надано, судом
першої інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
справа розглянута у рамках позовних
вимог та на підставі доказів, наданих
сторонами, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
слід залишити без змін.

Керуючись ст.,ст.209,303,307,308,314 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 жовтня 2011 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: