У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Гордійчук С.О.,
Шеремет А.М.;

секретар судового засідання
Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою Другого відділу
Державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції на ухвалу
Млинівського районного суду від 11
лютого 2014 року у справі за скаргою
ОСОБА_1 на дії Другого відділу
Державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції,

в с т а н о в и л а :

31 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
зі скаргою на дії Другого відділу
Державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції щодо
повернення йому виконавчих документів.

Ухвалою Млинівського районного суду
від 11 лютого 2014 року рішення головного
державного виконавця Другого відділу
ДВС Луцького міського управління
юстиції про повернення виконавчих
документів стягувачеві ОСОБА_1 визнано
неправомірними. Постанови державного
виконавця від 28 листопада 2013 року про
повернення виконавчих документів
стягувачеві ОСОБА_1 скасовано.

В поданій на це рішення апеляційній
скарзі Другий відділ ДВС Луцького
міського управління юстиції посилався
на те, що 25 березня 2011 року ДВС було
відкрито п'ять виконавчих проваджень
за виконавчим листом № 2-301, виданим 17
лютого 2010 року Млинівським районним
судом Рівненської області, про
стягнення з ПФ «Агроінтекс» на користь
ОСОБА_1 коштів на загальну суму 61033,5 грн.
Добровільно боржником рішення суду
виконано не було. Тому виконавчою
службою були вжиті передбачені законом
заходи з його примусового виконання.
Проте через відсутність у боржника
коштів та майна 28 листопада 2013 року
виконавчі документи були повернені
стягувачеві ОСОБА_1

Покликаючись на ці обставини, апелянт
ухвалу місцевого суду вважав
незаконною та необґрунтованою і просив
апеляційний суд її скасувати і
постановити нову ухвалу про відмову у
задоволенні скарги.

В запереченні на апеляційну скаргу
заявник ухвалу місцевого суду вважав
законною та обґрунтованою і просив
апеляційний суд залишити її без змін, а
подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1, місцевий
суд без наведення в оскаржуваному
судовому рішенні будь-яких
обґрунтувань та мотивів визнав її
такою, що підлягає задоволенню.

Проте погодитися з таким висновком
місцевого суду колегія суддів не може.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання, у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Виходячи зі ст. 32 Закону України "Про
виконавче провадження" заходами
примусового виконання рішень є:
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувану певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що 25
березня 2011 року державним виконавцем
Другого відділу ДВС Луцького міського
управління юстиції було відкрито п'ять
виконавчих проваджень за виконавчим
листом № 2-301, виданим 17 лютого 2010 року
Млинівським районним судом
Рівненської області, про стягнення з ПФ
«Агроінтекс» на користь ОСОБА_1 коштів
на загальну суму 61033,5 грн.

Добровільно боржником рішення суду
виконано не було.

Тому постановами державного виконавця
Другого відділу ДВС Луцького міського
управління юстиції від 2 листопада 2011
року було накладено арешт на все майно
та кошти боржника в межах суми боргу та
заборонено здійснювати його
відчуження (а. с. 43, 46).

Ці постанови були направлені
компетентним особам для виконання (а. с.
50-53).

Банківські установи повідомили ДВС про
відсутність коштів на рахунках у
боржника.

28 березня 2012 року постановою
державного виконавця було накладено
арешт на касову книгу боржника (а. с. 58).

5 квітня 2012 року державний виконавець
другого відділу ДВС Луцького міського
управління юстиції вніс до Луцького
міськрайонного суду подання про
тимчасове обмеження у праві виїзду
боржника ОСОБА_2 (керівника ПФ
«Агроінтекс) за межі України до
виконання ним зобов'язань за
виконавчим документом (а. с. 56-57).

Крім того, з метою виконання виконавчих
проваджень за виконавчим листом № 2-301,
виданим 17 лютого 2010 року Млинівським
районним судом Рівненської області,
про стягнення з ПФ «Агроінтекс» на
користь ОСОБА_1 коштів на загальну суму
61033,5 грн. та виявлення майна, належного
боржнику, державним виконавцем Другого
відділу ДВС Луцького міського
управління юстиції в листопаді 2011 року
було направлено ряд запитів до різних
органів та установ (а. с. 42, 45, 47).

З відповіді Державного комітету
України із земельних ресурсів
Головного управління Держкомзему у
Волинській області № 29600317 від 26
березня 2012 року вбачається, що за
даними управлінь (відділів)
Держкомзему у районах (містах)
Волинської області земельні ділянки за
боржником не зареєстровані (а. с. 68).

Інспекція державного технічного
нагляду листом № 124 від 4 квітня 2012 року
повідомила, що за ПФ «Агроінтекс»
зареєстрованої сільськогосподарської
техніки не виявлено (а. с. 60).

З відповіді територіального
управління Держгірпромнагляду у
Волинській області № 779/01.10 від 4 липня
2013 року слідує, що в цьому
територіальному управлінні в період з 1
червня 2010 року по липень 2013 року ПП
«Агроінтекс» технологічних
транспортних засобів не реєструвало (а.
с. 54).

КП «Волинське ОБТІ» листом № 5113 від 19
липня 2012 року повідомило, що право
власності на нерухоме майно за ПФ
«Агроінтекс» не зареєстроване (а. с. 67).

З листа головного управління
статистики у Волинській області №
53-04/04/01 від 10 квітня 2012 року видно, що ПФ
«Агроінтекс» сільськогосподарською
діяльністю не займається (а. с. 62).

Виконавчий комітет Луцької міської
ради у відповіді № 1-1-8/2031 від 11 квітня
2012 року повідомив ДВС, що відповідно до
листа управління земельних ресурсів №
29-9/3362 від 10 квітня 2012 року ПФ
«Агроінтекс» як орендар земельних
ділянок міської комунальної власності
не значиться (а. с. 63).

З листа Луцької міської ради № 3-32/243 від
18 квітня 2012 року теж убачається, що
приватна фірма «Агроінтекс» орендарем
земельних ділянок міської комунальної
власності не являється (а. с. 65).

Актом державного виконавця Другого
відділу ДВС Луцького міського
управління юстиції від 8 березня 2012
року встановлено, що ПФ «Агроінтекс»
підприємницьку діяльність не
проводить (а. с. 59).

Таким чином, державним виконавцем було
вжито передбачених законом заходів з
виконання виконавчих проваджень за
виконавчим листом № 2-301, виданим 17
лютого 2010 року Млинівським районним
судом Рівненської області, про
стягнення з ПФ «Агроінтекс» на користь
ОСОБА_1 коштів на загальну суму 61033,5 грн.

Проте в процесі виконання ДВС було
встановлено, що кошти та майно для
погашення заборгованості у боржника
відсутні.

Статтею 47 Закону України "Про виконавче
провадження" визначений вичерпний
перелік підстав для повернення
виконавчого документу стягувачу.

Пунктом п. 2 ч. 1 цієї статті передбачено,
що виконавчий документ, на підставі
якого відкрито виконавче провадження,
за яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу в разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України
"Про виконавче провадження" повернення
виконавчого документа стягувачу з
підстав, передбачених цією статтею, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених статтею 22 цього Закону.

Зважаючи на викладене, ухвала
місцевого суду не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України, у зв'язку з чим
підлягає скасуванню з ухваленням у
справі апеляційним судом нового
судового рішення про відмову у
задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Другого відділу
Державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції
задовольнити.

Ухвалу Млинівського районного суду від
11 лютого 2014 року скасувати.

ОСОБА_1 в задоволенні скарги про
скасування постанов державного
виконавця від 28 листопада 2013 року про
повернення виконавчих документів
стягувачеві відмовити.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення. Вона може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: