АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц/796/3913/2014 року
Головуючий у 1-й інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач: Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем України

17 квітня 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючого - судді Чобіток А.О..

суддів - Немировської О.В.,Шкоріної О.І.

при секретарі - Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу Відділу освіти
Вінницької районної державної
адміністрації на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 10 січня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Відділу освіти Вінницької
районної державної адміністрації про
скасування наказів,поновлення на
роботі,стягнення середнього заробітку
за час вимушеного
прогулу,відшкодування моральної
шкоди,-

в с т а
н о в и л а:

В жовтні 2012 року позивач
пред»явила вказаний позов до Відділу
освіти Вінницької районної державної
адміністрації та зазначала,що з 06.02.1985
року вона працювала на посаді
завідувачки Михайлівським дитячим
навчальним закладом «Мальва».

Наказом від 10.05.2012 року №166-к їй було
оголошено догану Відділом освіти
Вінницької районної державної
адміністрації за невиконання
пп.3.2,3.5,3.6,3.9,3.11,3.20, 3.39 Посадової
інструкції завідувача дошкільного
навчального закладу.

Наказом від 26 вересня 2012 року № 577-к її
було звільнено з займаної посади з
26.09.2012 року за систематичне невиконання
працівником без поважних причин
обов»язків покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового
розпорядку,якщо до працівника
застосовувались заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення, за п.3ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на незаконність
зазначених наказів та безпідставність
звільнення,а також порушення порядку
звільнення,позивач просила скасувати
накази,поновити її на роботі та
стягнути на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 10.01.2014 року позов ОСОБА_1
задоволено частково. Вирішено
скасувати наказ від 26 вересня 2012 року №
577-к про звільнення позивача з посади
завідувачки Михайлівським дитячим
навчальним закладом «Мальва»,поновити
її на вказаній посаді з 26.09.2012 року та
стягнути з Відділу освіти Вінницької
районної державної адміністрації
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 26.09.2012 року по день
постановлення рішення суду в розмірі
56625 грн.48.коп.,моральну шкоду у розмірі 1
000 грн..

В апеляційній скарзі представник
відповідача просить скасувати рішення
суду та ухвалити нове,яким відмовити в
задоволенні позову,посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду першої
інстанції,неправильне застосування
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права. Вказує, що
звільнення ОСОБА_1 відбулось без
порушень ст.ст. 148,149 КЗпП України, а
обставини, викладені в поданні, є
результатом перевірки, здійсненої
органом прокуратури, а тому
застосування дисциплінарного
стягнення до позивача не суперечить
чинному законодавству. Вважає, що
заступник начальника відділу освіти
мала право підписувати наказ про
звільнення позивача. При цьому
представник відповідача вважає, що суд
неправомірно стягнув з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу,який судом вирахувано невірно,
так як Михайлівський ДНЗ «Мальва» є
закладом комунальної форми власності,
оскільки створений на підставі рішення
Гуменської сільської ради, яка і
нараховує та виплачує заробітну плату
працівникам. Також зазначає, що судом
неповно з»ясовано обставини, що стали
підставою до стягнення моральної
шкоди.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення осіб, що з»явились в судове
засідання, обговоривши доводи
апеляційної скарги , обставини справи ,
колегія суддів приходить до
наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 06.02.1985
року працювала на посаді завідувачки
Михайлівським дитячим навчальним
закладом «Мальва» .

На підставі наказу начальника Відділу
освіти Вінницької районної державної
адміністрації Вінницької області за №
166-к, ОСОБА_1 була притягнута до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді догани за невиконання нею п.п.
3.2, 3.5, 3.6, 3.9, 3.11, 3.20,3.39 Посадової
інструкції завідувача дошкільного
навчального закладу.

26.09.2012 року наказом в.о. начальника
відділу освіти за № 577-к, ОСОБА_1була
звільнена з посади завідувачки
Михайлівського ДНЗ «Мальв» з 26.09.2012
року за систематичне невиконання
працівником без поважних причин
обо»язків покладених на нього трудовим
договором або правилами внутрішнього
трудового розпорядку, якщо до
працівника застосовувались заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення - п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Підставою для винесення зазначеного
наказу стало подання прокурора
Вінницького району про усунення
порушень законодавства від 28.08.2012 року ,
в якому зазначено про ігнорування
завідуючою Михайлівським ДНЗ «Мальва»
ОСОБА_1 вимог чинного законодавства,
зокрема Закону України «Про оплату
праці», «Положення про дошкільний
заклад», Кодексу Законів про працю
України та використання службового
становища виключно у корисливих цілях.
Вказано, що ОСОБА_1, працюючи на посаді
завідуючої Михайлівським ДНЗ «Мальва»,
протягом 2003-2011 р.р. призначала на посади
осіб, які взагалі не працювали, кошти ,
спрямовані на оплату праці
привласнювала, а роботу виконували
інші працівники, внаслідок чого вона
заволоділа грошовими коштами на
загальну суму 49419,70 грн. чим завдана
матеріальної шкоди на зазначену суму
працівникам, які виконували роботу за
непрацюючих осіб.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК
України, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 щодо скасування
наказу № 166-к від 10.05.2012 року, суд першої
інстанції виходив з того, що правові
підстави до задоволення вказаної
вимоги відсутні.

Скасовуючи наказ № 577-к від 26.09.2012
року про звільнення ОСОБА_1, суд
встановив, що викладені у поданні
прокурора, яке стало підставою
звільнення останньої, порушення
містять ознаки службового
правопорушення, але не містять
посилань, які саме трудові обов»язки
було порушено позивачем, врахувавши і
ту обставину, що оспорюваний наказ був
виданий з пропуском строків,
визначених ст. 148 КЗпП України,а також з
порушенням ст. 149 КЗпП України.

Такі висновки суду є законними та
обґрунтованими , відповідають
встановленим обставинам справи та
вимогам закону, що регулюють
правовідносини, які виникли між
сторонами.

Доводи апеляційної скарги
вказаних висновків суду не
спростовують з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України за № 9 від 06
листопада 1992 року«Про практику
розгляду судами трудових спорів», у
справах про поновлення на роботі осіб,
звільнених за порушення трудової
дисципліни, судам необхідно з'ясувати,
в чому конкретно проявилось порушення,
що стало приводом до звільнення, чи
могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору за
пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи
додержані власником або уповноваженим
ним органом передбачені статтями 147-1,
148, 149 КЗпП правила і порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, чи не закінчився встановлений
для цього строк, чи застосовувалось вже
за цей проступок дисциплінарне
стягнення, чи враховувались при
звільненні ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередня робота працівника.

Оскільки розірвання трудового
договору за систематичне невиконання
працівником є видом дисциплінарного
стягнення, воно може бути застосоване
лише з дотриманням строків, що
встановлені для накладення
дисциплінарних стягнень, а тому
звільнення за цією підставою,
застосовується безпосередньо за
виявленням проступку, але не пізніше
одного місяця з дня його виявлення.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку ( ст. 148 КЗпП
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
то вказані в поданні прокурора діяння
відбувались у 2003-2011 роках , а наказ про
звільнення ОСОБА_1 за вказані діяння
був винесений 26.09.2012 року, тобто з
порушенням шестимісячного строку,
встановленого для застосування
дисциплінарного стягнення, оскільки
згідно з ч. 2 ст. 148 КЗпП України після
закінчення шести місяців з дня
вчинення проступку власник
позбавляється права застосовувати
дисциплінарне стягнення.

Крім того, згідно зазначеної вище
постанови Пленуму Верховного Суду
України, при розгляді справ про
поновлення на роботі судам необхідно
з'ясувати, з яких підстав проведено
звільнення працівника згідно з наказом
(розпорядженням) і перевіряти їх
відповідність законові. Суд не в праві
визнати звільнення правильним,
виходячи з обставин, з якими власник
або уповноважений ним орган не
пов'язували звільнення.

При звільненні ОСОБА_1 за
систематичне невиконання працівником
без поважних причин обов»язків
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього розпорядку,
відповідач послався на подання
прокурора відповідно до якого ОСОБА_1
використовувала службове становище у
корисних цілях, тобто дані діяння
містять ознаки службового
кримінального правопорушення, однак
оспорюваний наказ не містить посилань
на порушення позивачем трудової
дисципліни, якою відповідно до
трудового законодавства є невиконання
або неналежне виконання з вини
працівника покладених на нього
трудових обов»язків, що проявились в
порушенні : правил внутрішнього
трудового розпорядку; посадових
інструкцій; положень, наказів та
розпоряджень власника, якщо вони мають
законний характер.

При цьому колегія суддів звертає
увагу на ту обставину, що застосування
заходів дисциплінарного стягнення є
правом, а не обов»язком власника
(роботодавця).

Статтею 149 КЗпП України, на
власника або уповноважений ним орган
до застосування дисциплінарного
стягнення покладено обов»язок
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення.

Системний та логічний аналіз
вказаної норми закону свідчить про те,
що до застосування дисциплінарного
стягнення власник повинен зажадати від
працівника письмові пояснення.Якщо
працівник відмовився від цього,
власник повинен скласти акт про
відмову від дачі пояснень і провести
дисциплінарне розслідування порушення
трудової дисципліни.

Проте, отримавши подання
прокурора від 28.08.2012 року, яке стало
підставою для звільнення ОСОБА_1, 30.08.2012
року, відповідачем запропоновано
ОСОБА_1 надати пояснення лише 26.09.2012
року, тобто в день звільнення без
проведення дисциплінарного
розслідування порушення трудової
дисципліни, що є прямим порушенням ст.
149 КЗпП України.

Відповідно до роз»яснень,
викладених в пункті 27 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
оплату праці», судам необхідно
враховувати, що згідно зі ст. 21 КЗпП
належним відповідачем у справі за
позовом про оплату праці є та юридична
особа (підприємство, установа,
організація), з якою позивачем укладено
трудовий договір.

Встановлено, що трудовий договір
ОСОБА_1 укладала з Відділом освіти
Вінницької районної державної
адміністрації, в зв»язку з чим
посилання в апеляційній скарзі на те,
що належним відповідачем за вимогою
позивача про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу є
Гуменська сільська рада, на увагу не
заслуговують.

Не встановлено колегією суддів і
порушень судом першої інстанції
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року за № 100 при його
обчисленні за час вимушеного прогулу
ОСОБА_1, оскільки розрахунок вказаної
суми проведено на підставі довідки
наданої відповідачем з врахуванням
кількості робочих днів та із
розрахунку середньоденної заробітної
плати.

Розмір визначеної судом
моральної шкоди, стягнутої на користь
ОСОБА_1, колегія суддів вважає
обґрунтованим та відповідним
обставинам справи , характеру і
тривалістю страждань позивача,
пов»язаних з незаконним звільненням
та вважає доведеним останньою.

Беручи до уваги всі встановлені
судом факти і відповідні їм
правовідносини, належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо,а також достатність і
взаємний зв»язок доказів у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку про законність та
обґрунтованість рішення
постановленого по даній справі та
відсутність підстав до його
скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК
України,колегія суддів,-

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу Відділу освіти
Вінницької районної державної
адміністрації відхилити.

Рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 10 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -
Судді -