Справа № 127/3429/14-ц
Провадження 2/127/2178/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2014 року
Вінницький міський суд
Вінницької області

в складі: головуючого - судді Короля
О.П.

при секретарі - Чінаровій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та
Вінницької міської ради про визнання
права власності на частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з
позовом до Вінницької міської ради,
ОСОБА_4 про визначення розміру часток у
праві спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1.

До початку слухання справи по суті
позивач змінив позовні вимоги та
просив визнати за ним право власності
на 1/3 частку однокімнатної квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом, яка належала померлій
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві. Суду пояснила, що
позивач є співвласником житлової
квартири на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 25 лютого
1994 року, зареєстрованого КП «Вінницьке
обласне об»єднане бюро технічної
інвентаризації» 15.03.1994 року в книзі
записів 199, реєстровий номер 109/13722.
Іншими співвласниками зазначено
ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_4. Позивач
проживає та зареєстрований у даній
квартирі з березня 1990 року. ІНФОРМАЦІЯ_1
померла співвласник квартири ОСОБА_5,
яка була позивачу рідною сестрою його
бабусі. На випадок своєї смерті
заповіту не залишила, спадкоємців за
законом, які б мали право на спадщину
згідно ЦК УРСР 1963 р. у неї не було. З часу
смерті ОСОБА_5 позивач самостійно
господарював у житловій квартирі,
здійснював поточний ремонт, оплату
комунальних послуг, що підтверджується
копіями відповідних договорів, актів. З
часу відкриття спадщини, вона ніким не
прийнята, держава свої майнові права на
частку квартири не пред'являла. Позивач
вважає, що згідно п.5 Перехідних
положень ЦК України він є спадкоємцем
четвертої черги, адже проживав зі
спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти
років до відкриття спадщини. На цій
підставі просить позов задовольнити,
залишивши за ним понесені судові
витрати.

Представник відповідача Вінницької
міської ради при вирішенні позову
покладається на розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_4
позовні вимоги визнав. Суду пояснив, що
позивач з березня 1990 року проживає і
зареєстрований у спірній квартирі.
Після смерті ОСОБА_5, яка є йому рідною
сестрою бабусі залишився у квартирі
проживати, фактично вступив в
управління спадковим майном. На даний
час у квартирі разом з ним проживають
дружина та двоє дітей. Сам відповідач
ОСОБА_4 з 1994 року по даний час проживає у
власному житловому будинку АДРЕСА_2

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку про задоволення позову
з наступних підстав.

Однокімнатна квартира АДРЕСА_1
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 25 лютого 1994 року
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
Квартира складається з однієї кімнати
житловою площею 16,0 кв.м, кухні 6,5 кв.м,
коридору 3,1 кв.м, загальною площею 25,6
кв.м. Право власності зазначених осіб
зареєстроване КП «Вінницьке обласне
об»єднане бюро технічної
інвентаризації» 15.03.1994 року в книзі
записів 199, реєстровий номер 109/13722.

Співвласник ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР 1963 р. за
обставин відсутності заповіту і
неприйняття спадщини спадкоємцями
майно померлої за правом спадкоємства
переходить до держави. Інструкцією про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженою
наказом Міністерства юстиції України
від 14.06.1994 року №18/5, яка була чинною на
момент відкриття спадщини передбачено,
що при переході спадкового майна до
держави, свідоцтво про право на
спадщину видається відповідному
фінансовому органу за письмовою заявою
керівника цього органу після збігу 6
місяців від дня відкриття спадщини. З
лютого 1996 року держава своє право
власності на спадкове майно не
оформила. 01.01.2004 року набрав чинності ЦК
України від 16.01.2003 року, пунктом 5
Перехідних положень якого передбачено,
що правила книги шостої ЦК
застосовуються також до спадщини, яка
відкрилась, але не була прийнята ніким
із спадкоємців до набрання чинності
кодексом.

Згідно відповіді Першої Вінницької
державної нотаріальної контори за вих.
№1077 від 03.04.2014 року після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 видані свідоцтва
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на грошові вклади з
нарахованими відсотками та
компенсаціями в Вінницькому міському
відділенні Ощадбанку №8672 на підставі
заповідального розпорядження ОСОБА_5
Свідоцтво про право на спадщину на
частку квартири АДРЕСА_1, належну
ОСОБА_5, нікому із спадкоємців не
видавалось.

Статтею 1277 ЦК України передбачений
судовий порядок визнання спадщини
відумерлою за заявою відповідного
органу місцевого самоврядування у разі
відсутності спадкоємців, неприйняття
ними спадщини. Тому позивачем вірно
визначено як відповідача саме орган
місцевого самоврядування, так як
вирішення питання про право власності
на частку, що є спадковим майном,
стосується саме його прав.

Згідно ст.1264 ЦК України до спадкоємців
за законом четвертої черги належать
особи, які проживали зі спадкодавцем
однією сім'єю не менш як п'ять років до
часу відкриття спадщини.

Згідно довідки ЖЕО №1267 від 21.03.2014 року
позивач зареєстрований у квартирі з
02.03.1990 року. З цього часу до відкриття
спадщини минуло більше п'яти років.
Інших осіб, які були б зареєстрованими
у квартирі на час відкриття спадщини,
окрім позивача, немає.

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрований і
проживає у власному житловому будинку
у АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою
сільської ради №116 від 21.03.2014 року.

Протягом усього часу після смерті
ОСОБА_5 саме позивач самостійно і за
власні кошти ніс тягар утримання
житлової квартири, на його ім'я
відкритий особовий рахунок, що
підтверджується довідкою ЖЕО №1267 від
21.03.2014 року. Отже, позивач вступив в
управління та володіння спадковим
майном, тобто вчинив дії, що свідчать
про прийняття спадщини згідно ст. 549 ЦК
УРСР. Проте, до кола спадкоємців його
можна віднести лише з 01 січня 2004 року,
враховуючи положення п.5 Перехідних
положень ЦК України.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. Оскільки будь-якої
письмової домовленості про визначення
розміру часток між співвласниками не
було, то суд виходить із засади
рівності часток, визначаючи, що
померлій ОСОБА_5 належала 1/3 частка
квартири номер АДРЕСА_1.

Згідно ст. 16 ЦК України одним зі
способів захисту цивільних прав та
інтересів є визнання права.

Судові витрати в справі залишаються за
позивачем відповідно із заявою його
представника.

На підставі наведеного та відповідно
до ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., , ст. ст. 16, 365, 368, 369,
1264, 1277, пунктом 5 Перехідних положень ЦК
України, ст. ст. 4, 10, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК
України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом право власності
на 1/3 частку однокімнатної квартири
АДРЕСА_1, яка належала померлій
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
проголошення.

Суддя: