УХВАЛА

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської
М.Є.,

Закропивного О.В., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 11 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що ОСОБА_3 20
листопада 2013 року був виданий кредит у
розмірі 3 397 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 24% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 20 листопада 2005 року.
Відповідач свої зобов'язання не
виконав, у зв'язку із чим утворилась
заборгованість, яку просив стягнути
банк.

Заочним рішенням Сосницького
районного суду Чернігівської області
від 4 листопада 2013 року в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 11 грудня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову в позові з інших підстав.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм

матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
позові ПАТ КБ «ПриватБанк» про
стягнення кредитної заборгованості з
відповідача, виходив із того, що
вказаний договір є нікчемним.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про відмову в позові,
виходив із того, що вироком Сосницького
районного суду Чернігівської області
від 6 травня 2005 року з засудженого
ОСОБА_3 стягнуто на користь банку 4 340
грн. 71 коп. на відшкодування заподіяної
злочином шкоди, яка складається із суми
боргу за кредитним договором укладеним
з відповідачем, що виключає можливість
нарахування та стягнення відсотків та
інших штрафних санкцій з відповідача.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Відповідно до положень ст. 204 ЦК
України, якою встановлена презумпція
правомірності правочину, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Як убачається з матеріалів справи
кредитний договір, укладений між
позивачем та ОСОБА_3, недійсним не
визнавався, його недійсність прямо не
встановлена законом, а відтак він є
чинним і підлягає виконанню.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк, або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановлено, що ОСОБА_3 умов кредитного
договору, який є чинним, не виконав і
законних підстав для його невиконання
у нього немає, а тому у апеляційного
суду не було підстав для відмови в
стягнення з нього заборгованості.

Апеляційний суд не врахував, що
зобов'язання відповідно до ч. 1
ст. 598 ЦК України
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, установлених
договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені ст. ст. 599-601,
604-609 ЦК України, зокрема ст. 599 ЦК
України передбачає, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

При цьому судом не враховано, що сама по
собі наявність судового рішення про
стягнення з ОСОБА_3 на відшкодування
заподіяної злочином шкоди в розмірі
кредитної заборгованості по договору
за відсутності реального виконання нею
цього рішення, не свідчить про
припинення договірних відносин між
позикодавцем та боржником й не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
свого грошового зобов'язання.

За таких обставин рішення апеляційного
суду не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 11 грудня 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта Судді:Б.І. Гулько
О.В. Закропивний М.Є. Червинська В.А.
Черненко