Номер провадження: 22-ц/785/3614/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі:
Горновій А.О.,

за участю: представника позивача, ПАТ
АБ "Південний", - Возікової Н.В., та

представників відповідача ОСОБА_4, -
ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
банк "Південний" на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 30 січня 2014 року за позовом
Публічного акціонерного товариства
Акціонерний банк "Південний" до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а
н о в и л а:

04 червня 2013 року Публічне акціонерне
товариство Акціонерний банк
"Південний" (далі - Банк) звернулося до
суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 06 жовтня 2008 року між
Банком та Приватним акціонерним
товариством "Укрзовнішгаз" був
укладений договір про надання кредиту
№ 303-КЛ/08, за яким позичальнику шляхом
перерахування на його поточний рахунок
було передано грошові кошти в розмірі
4800000 грн. на строк до 29 вересня 2009 року
із сплатою 16 відсотків річних за
користування кредитними коштами з
погашенням кредиту та відсотків за
користування кредитом щомісячно
згідно Графіку. Згідно додаткової
угоди від 25 червня 2011 року термін дії
кредитного договору був продовжений до
15 грудня 2011 року. 21 вересня 2010 року в
забезпечення зобов'язань за кредитним
договором між Банком та відповідачем
ОСОБА_4 був укладений договір поруки, за
яким поручитель зобов'язався перед
Банком відповідати солідарно в повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором. У порушення умов кредитного
договору позичальник з 04 лютого 2012 року
не виконує зобов'язання за кредитним
договором, станом на 24 травня 2013 року
заборгованість за кредитним договором
становить 2501246,09 грн., в тому числі: за
кредитом 2344000 грн., зі сплати процентів
- 157246,09 грн. 13 березня 2012 року Банк
направляв відповідачу ОСОБА_4 вимогу
про погашення заборгованості за
кредитним договором за вих. № 0-86-7937БТ,
яка ним не виконана.

Посилаючись на ці обставини, позивач
просив суд позов задовольнити (а.с. 1-3).

Представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, проти позову заперечувала й в
своїх поясненнях зазначала, що
укладений договір поруки припинив свою
дію внаслідок закінчення строку для
пред'явлення Банком вимоги поручителю
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання. Вимогу Банку від 13
березня 2012 року відповідач ОСОБА_4 не
отримав, тому направлення вимоги без її
врученню поручителю є його неналежним
повідомленням (а.с. 140-142).

Рішенням суду першої інстанції у
задоволенні позову Банку відмовлено
(а.с. 179-181).

В апеляційній скарзі позивач Банк
просить рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі,
мотивуючи тим, що суд першої інстанції
порушив норми процесуального і
матеріального права.

В запереченні на апеляційну скаргу
представник відповідача ОСОБА_4, -
ОСОБА_6, просить скаргу відхилити у
дзвяку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги позивача Банку,
пояснення на апеляцію представника
позивача, ПАТ АБ "Південний", - Возікової
Н.В., та представників відповідача
ОСОБА_4, - ОСОБА_5, ОСОБА_6,, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга позивача підлягає
задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
06 жовтня 2008 року між Банком та
Приватним акціонерним товариством
"Укрзовнішгаз" був укладений договір
про надання кредиту № 303-КЛ/08, за яким
позичальнику шляхом перерахування на
його поточний рахунок було передано
грошові кошти в розмірі 4800000 грн. на
строк до 29 вересня 2009 року із сплатою 16
відсотків річних за користування
кредитними коштами з погашенням
кредиту та відсотків за користування
кредитом щомісячно згідно Графіку (а.с.
10-14).

Згідно додаткової угоди від 25 червня 2011
року термін дії кредитного договору
був продовжений до 15 грудня 2011 року (а.с.
27).

21 вересня 2010 року в забезпечення
зобов'язань за кредитним договором між
Банком та відповідачем ОСОБА_4 був
укладений договір поруки, за яким
поручитель зобов'язався перед Банком
відповідати солідарно з лімітом
відповідальності 3347300 грн. за своєчасне
та повне виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором (а.с.
69-70).

У порушення умов кредитного договору
позичальник з 04 лютого 2012 року не
виконує зобов'язання за кредитним
договором. Станом на 24 травня 2013 року
заборгованість за кредитним договором
становить 2501246,09 грн., в тому числі: за
кредитом 2344000 грн., зі сплати процентів
- 157246,09 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
договір поруки від 21 вересня 2010 року є
припиненим з 15 червня 2012 року, оскільки
поручитель ОСОБА_4 у шестимісячний
строк не одержав вимогу Банку про
погашення заборгованості за кредитним
договором від 13 березня 2012 року.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитися неможливо,
оскільки судом помилково застосовані
норми матеріального та процесуального,
що призвело до неправильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено,
що за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Як зазначено у частинах 1 та 2 ст. 554 ЦК
України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно із ч. 1 ст. 555 ЦК України у разі
одержання вимоги кредитора поручитель
зобов'язаний повідомити про це
боржника, а в разі пред'явлення до нього
позову - подати клопотання про
залучення боржника до участі у справі.

Якщо поручитель не повідомить боржника
про вимогу кредитора і сам виконає
зобов'язання, боржник має право
висунути проти вимоги поручителя всі
заперечення, які він мав проти вимоги
кредитора.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено,
що порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

У пункті 24 постанови № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30 березня
2012 року Пленум Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ роз'яснив, що
відповідно до частини четвертої статті
559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюються на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

В порушення положень ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214
ЦПК України суд першої інстанції не
з'ясував всебічно та повно обставини,
на які посилався позивач як на підставу
своїх вимог та не надав належної
оцінки доказам, які надав суду позивач.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
13 березня 2012 року Банк направив
відповідачу ОСОБА_4 вимогу про
погашення заборгованості за кредитним
договором, що підтверджується копією
вимоги Банка від 13 березня 2012 року за
вих. № 0-86-(а.с. 71-72) та накладною
Кур'єрської служби доставки "Next Day" №
011123, яка свідчить про те, що вимога
Банка 22 березня 2012 року була доставлена
поручителю ОСОБА_4 за зареєстрованим у
встановленому законом порядку місцем
його проживання: АДРЕСА_1, який
зазначений й у договорі поруки (а.с. 73).

Однак вимога Банку не була вручена
поручителю ОСОБА_4 внаслідок його
відсутності за місцем його проживання:
АДРЕСА_1, що підтверджується копію
листа Кур'єрської служби доставки від 27
січня 2014 року (а.с. 172).

Згідно із п. 2.1.4 Договору поруки у
п'ятиденний термін з моменту
оформлення документів, поручитель
зобов'язується повідомити кредитора
про будь-які зміни, що можуть
стосуватися виконання цього договору,
в тому числі зміну місця реєстрації,
місця фактичного проживання,
паспортних даних та інше, та у цей же
термін (у разі необхідності та на
вимогу кредитора) підписати додаткову
угоду до цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що
відсутність відповідача була
обумовлена його арештом та
знаходженням у слідчому ізоляторі з 25
січня 2011 року, що підтверджується
інформацією, розміщеної у ЗМІ та
Інтернеті (а.с. 173-175). Однак в порушення
п. 2.1.4 Договору поручитель не повідомив
Банк про вказану обставину, яка
стосується виконання договору поруки.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. Договору, у
випадку невиконання позичальником
своїх зобов'язань у строки, передбачені
кредитним договором, кредитор
повідомляє про це поручителя. При
одержанні поручителем вимоги
кредитора по погашенню заборгованості
позичальника по кредитному договору,
поручитель погашає заборгованість у
продовж трьох днів від дня одержання
вимоги про погашення (а.с. 69).

Договором поруки не встановлено
порядок повідомлення поручителя про
порушення позичальником основного
зобов'язання, і у відповідності до п. 4.5
Договору відношення сторін не
врегульовані цим договором,
регламентуються чинним законодавством
України.

Згідно із ч. 8 ст. 8 ЦПК України, якщо
спірні відносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Колегія суддів вважає, що до спірних
правовідносин необхідно застосувати
положення ч. 8 ст. 8 та ч. 5 ст. 74 ЦПК
України, які регулюють подібні за
змістом відносини й не суперечать
сутності відносин, до яких
застосовується аналогія.

Частиною 5 ст. 74 ЦПК України, в редакції
чинної на час повідомлення поручителя
про погашення кредиту, визначено, що
судова повістка разом із розпискою, а у
випадках, встановлених цим Кодексом,
разом з копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі. Стороні чи її
представникові за їх згодою можуть
бути видані судові повістки для
вручення відповідним учасникам
цивільного процесу. Судова повістка
може бути вручена безпосередньо в суді,
а у разі відкладення розгляду справи
про час і місце наступного засідання
може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання особами, які беруть
участь у справі, інформації щодо їх
адреси, судова повістка надсилається:

юридичним особам та фізичним особам -
підприємцям - за адресою
місцезнаходження (місця проживання), що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців;

фізичним особам, які не мають статусу
підприємців, - за адресою їх місця
проживання чи місця перебування,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі, за такою адресою,
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст. 13, та
ч. 1 ст. 14 ЦК України особа здійснює свої
цивільні права вільно, на власний
розсуд.

Цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства. При
здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині.

Цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Застосовуючи зазначенні положення
закону, враховуючи вказані обставини
та оцінуючи наявні у справі докази з
урахуванням їх переконливості,
належності і допустимості кожний
доказ окремо та у їх сукупності,
колегія суддів дійшла до висновку про
те, що, оскільки поручитель ОСОБА_4 в
порушення п. 2.1.4 Договору не повідомив
Банк про причину своєї відсутності за
зареєстрованим місцем проживання, яка
стосується виконання договору поруки,
доставка вимоги Банку про погашення
кредиту 22 березня 2012 року поручителю
за зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем його
проживання, є належним повідомленням
Банку поручителя й не може служити
підставою для звільнення поручителя
від відповідальності за невиконання
договорів кредиту та поруки.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 та ст. 13
Європейської Конвенції про захист прав
і основоположних свобод людини кожен
має право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру або
встановить обґрунтованість будь -
якого висунутого проти нього
кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в
цій Конвенції, було порушено, має право
на ефективний засіб юридичного захисту
в національному органі, навіть якщо
таке порушення було вчинене особами,
які здійснювали свої офіційні
повноваження.

Одним з елементів здійснення принципу
справедливого судочинства є принцип
"рівності вихідних умов", дотримання
балансу сторін при розгляді справи в
суді.

Таким чином, звільнення відповідача
ОСОБА_4 від відповідальності за
договорами кредиту та поруки за
наявності виконання кредитором усіх
вимог закону щодо повідомлення
поручителя про погашення кредиту є
порушенням дотримання справедливої
рівноваги між інтересами сторін у
справі і в наслідок порушенням
положень ч. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про
захист прав і основоположних свобод
людини та ст. 1 ЦПК України.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, виконуючи
повноваження суду апеляційної
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про те, що поручитель,
відповідач ОСОБА_4, не виконав взяті на
себе зобов'язання за договором поруки в
сумі, строки та на умовах, що
передбачені кредитним договором та
договором поруки. Банк протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання
пред'явив вимогу до поручителя, тому
договір поруки не може вважатися
припиненим. Отже вимога Банку про
погашення кредиту поручителем не
виконана й Банк має право на захист
свого порушеного права в суді шляхом
стягнення з відповідача ОСОБА_4 на
користь Банку заборгованості за
договором кредиту в розмірі 2501246,09 грн.,
в тому числі: за кредитом 2344000 грн., зі
сплати процентів - 157246,09 грн.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Позивач поніс і документально
підтвердив витрати по сплаті судового
збору в сумі 3 441 грн. (а.с. 7).

Тому з відповідача ОСОБА_4 на користь
позивача слід стягнути судові витрати
в сумі 3 441 грн.

Порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
права, а саме, ст. ст. 12, 13, 14, 554, 555, 559 ЦК
України та ст. ст. 8, 10, 60, 74, 212, 213, 214 ЦПК
України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України, є підставою для
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
банк "Південний" задовольнити, рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 30 січня 2014 року скасувати й
ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства Акціонерний банк
"Південний" до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця м. Одеси, ідентифікаційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_1, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_1, на користь
Публічного акціонерного товариства
Акціонерний банк "Південний",
зареєстроване місцезнаходження: 65059,
Одеська область, м. Одеса, вул. Краснова,
6/1, заборгованість за кредитним
договором в розмірі 2501246,09 грн., у тому
числі: за кредитом - 2344000 грн., зі сплати
процентів - 157246,09 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця м. Одеси, ідентифікаційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_1, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_1, на користь
Публічного акціонерного товариства
Акціонерний банк "Південний",
зареєстроване місцезнаходження: 65059,
Одеська область, м. Одеса, вул. Краснова,
6/1, судові витрати в сумі 3441 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький