Справа № 639/1090/14-ц
№2/639/837/14
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова

у складі: головуючого судді
Іванової І.В.

за участю секретаря
Тущенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення порушеного права , суд-

ВСТАНОВИВ:

6 лютого 2014 року до суду
звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2
про повторне встановлення порушеного
права та зобов'язання відповідача
демонтувати встановлені ним ворота на
місці воріт АДРЕСА_1 в м. Харкові , які на
підставі рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова від 6 травня 2010 року
виділені їй у користування.

У обґрунтування своїх позовних
вимог позивачка посилається на те, що
їй на підставі свідоцтва про спадщину
за заповітом , виданого П'ятою
Харківської держаною нотаріальною
конторою за №4-1562 від 20 грудня 2005 року
належить 48/100 часток житлового будинку
з надвірними будівлями, розташованого
в АДРЕСА_1. Відповідачу , її брату на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом , виданого
П'ятою Харківської держаною
нотаріальною конторою№6-570 від 30 січня
2001 року належить 52/100 частки
вищевказаного жилого будинку з
надвірними будівлями. Рішенням
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 6 травня 2010 року було визначено
порядок користування будинком з
надвірними будівлями та земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 в м. Харкові.
Рішення набрало законної сили.
Відповідно до цього рішення їй були
виділені із надвірних будівель сіни
а5, льох Е, ворота №6, ? частина хвіртки
№7, ? частина дворового водопроводу №9,
огорожа №12, ? частина замощення 1. В
жовтні 2010 року відповідач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом про
усунення перешкод в користуванні , які
би належними йому воротами №6. 10
листопада 2010 року зазначений позов
залишено без розгляду. В липні 2011 року ,
коли її не було вдома , відповідач
самовільно демонтував її ворота №6. 2
лютого 2012 року вона звернулася до
Жовтневого районного суду м. Харкова з
позовом про встановлення порушеного
права. 20 квітня 2012 року Жовтневим
районним судом м. Харкова було
ухвалено рішення яким зобов'язано
ОСОБА_2 демонтувати встановлені їм
ворота на місці воріт АДРЕСА_1 , які
виділені в її користування. 26 червня 2013
року апеляційний суд Харківської
області відмовив в задоволені скарги
ОСОБА_2 та залишив рішення суду від 20
квітня 2012 року без змін.. 21 червня 2013
року державним виконавцем Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції рішення суду від 20 квітня 2012
року було виконано в примусовому
порядку та встановлені ворота ОСОБА_2
були зрізані. Коли року вона хотіла
встановити паркан замість своїх воріт
, ОСОБА_2 4 липня 2013 року знову наварив
свої ворота.

У судовому засіданні позивачка
повністю підтримала свої позовні
вимоги та надала пояснення відповідні
вищенаведеному.

Відповідач та його представник
позов не визнали надали у судовому
засідання як письмові , так і усні
пояснення , в яких посилалися на те, що
рішення суду від 20 квітня 2012 року було
виконано відповідачем 21 червня 2013
року. Рішенням Жовтневого районного
суду м. харкова від 6 травня 2010 року
йому був виділена в користування
земельна ділянка в доммолодінні за
адресою м. Харків АДРЕСА_1 з повною
ізоляцією сторін. Меда розподілу
земельної ділянки ділить земельну
ділянку на ділянки 3,5 м, 10,75 та 11,2 м. На
теперішній час на виділеній йому
земельній ділянці в 3,5 м він встановив
свої нові капітальні ворота з хвірткою,
які строго ведуть тільки на його
земельну ділянку та служать його
захистом. Відповідач ніяким чином не
порушив права ОСОБА_1 та не вторгався
на її земельну ділянку. Зараз у кожного
з співвласників є свої ворота з
хвірткою в межах своєї земельної
ділянки. Своїми неправомірними діями
та наполегливістю ОСОБА_1 з самого
початку ввела суд в оману. В їх
відсутність весною 2011 року ОСОБА_1
самовільно демонтувала свої старі
ворота та хвіртку,яка була передана в
їх загальне користування по ? частині.
ОСОБА_1 не заперечувала той факт, що нею
самостійно було знято частину воріт, що
підтверджується рішенням суду від 20
квітня 2012 року. Він ніякого відношення
до демонтажу воріт не мав і не має, а
убрав зі своєї земельної ділянки лише
груду металу . Прав ОСОБА_1 відповідач
не порушував, діє відповідно до вимог
закону.

Суд, вислухав пояснення сторін,
представника відповідача , дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 10, ч. 1 ст. 60 кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч. 1, 2 п. 4 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту прав та
інтересів можуть бути: відновлення
становища, яке існувало до порушення .

Як встановлено судом сторони у
справи є співвласниками домоволодіння
АДРЕСА_1

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Харкова від 6 травня 2010 року
було визначено порядок користування
будинком з надвірними будівлями та
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 в м.
Харкові. Зазначене рішення набрало
законної сили .

Відповідно до цього рішення
позивачці ОСОБА_1 було виділено із
надвірних будівель сіни а5, льох Е,
ворота №6, ? частина огорожі №4, ?
частина хвіртки №7, ? частина дворового
водопроводу №9, огорожа №12, ? частина
замощення 1.

Як вбачається з постанови
державного виконавця Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Земськової В.С. від 6 серпня 2013
року, згідно акта державного виконавця
від 21 червня 2013 року виконавчий
документ , а саме , виконавчий лист
№2-2012/1182/2012/09, виданий 29 жовтня 2012 року
Жовтневим районним судом про
зобов'язання ОСОБА_2 знести
встановлені ним ворота на місці воріт
АДРЕСА_1 у м. Харкові , виконано
фактично у повному обсязі , у зв'язку з
чим виконавче провадження з
примусового виконання - закінчено.
/а.с.18/.

Сторони у судовому засіданні не
заперечували той факт, що 21 червня 2013
року рішення суду від 20 квітня 2012 року
було виконано та ворота встановлені
ОСОБА_2 були знесені.

На запитання суду, ОСОБА_2 пояснив,
що у липні 2013 року знову встановив свої
ворота на місці знесених 21 червня 2013
року при примусового виконанні рішення
суду від 20 квітня 2012 року, при цьому
зазначив, що свої ворота приварив до
металевих стовбців , які залишилися від
встановлених ним воріт у червні 2011 року
та знесених в присутності державного
виконавця .

Даною відповіддю на питання суду
відповідач спростував свої усні та
письмові пояснення та пояснення його
представника у судовому засіданні.
стосовно того, що ворота ним
встановлені не на місці воріт №6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК
України обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі , не підлягають доказуванню.

Таким чином відповідач у справі визнав
той факт, що спірні ворота він
встановив на місці воріт №6, які
виділені у користування позивачки на
підставі рішення суду від 6 травня 2010
року.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України ,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Що стосується вимог позивачки в
частині зобов'язання ОСОБА_2 не
перешкоджати їй в установці паркану
замість воріт №6, які знаходяться по
червоній лінії, то такі не обґрунтовані
та не підлягають задоволенню, оскільки
відповідно до рішення Жовтневого
районного суду м. Харкова від 6 травня
2010 року було визначено порядок
користування будинком з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 в м. Харкові та
позивачці ОСОБА_1 було виділено із
надвірних будівель ворота №6, , але
ніяк не паркан. Крім того сторонам у
справі виділено по ? частині хвіртки №7,
яка являється частиною воріт.

Таким чином позивачка має право
встановити лише ворота, але ніяк ні
паркан, замість воріт №6 за вказано
вище адресою.

У судовому засіданні відповідач
пояснив,що надані ним письмові
заперечення на позов, є лише
запереченнями проти позову ОСОБА_1 , а
не позовними вимогами.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивачки належить стягнути судовий
збір.

Керуючись 3,4, 8,10,15,60,209,212-215,218,294 ЦПК
України , суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати
встановлені ним ворота на місці воріт
АДРЕСА_1 в м. Харкові , які на підставі
рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 6 травня 2010 року виділені у
користування ОСОБА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 грн. 60
коп..

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області протягом 10
днів з дня проголошення , особи які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя І.В.
Іванова