Справа № 201/4007/14ц
Провадження № 2/201/1293/2014
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська у складі
головуючого судді Трещова В.В. при
секретарі Завалко О.В. розглянувши за
участю представника позивача та
представників відповідача у
відкритому судовому засіданні в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ
ДНІПРО», третя особа: Національний банк
України про захист прав споживачів
банківських послуг, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська з
позовом до публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Банк
Кредит Дніпро», третя особа:
Національний Банк України про захист
прав споживачів банківських послуг,
посилаючись на те, що між ОСОБА_1 та ПАТ
КБ «Банк Кредит Дніпро» 11.01.2013 року було
укладено договори банківського вкладу
№0012 (гривні) та №0013 (долар
США).

Відповідно до п. 1.7 договорів №0012
та №0013 строк вкладу починається з
11.01.2013 року і триває до фактичної дати
отримання позивачем всієї суми вкладу
та нарахованих відсотків. 06.12.2013 року
без зазначення причин було заблоковано
платіжні картки на рахунках, про що
йому було відправлено СМС -
повідомлення. Протягом всього часу
починаючи з 07.12.2013 року і до моменту
отримання грошових коштів позивач
майже кожного дня звертався до банку з
питанням блокування його розрахунків,
але жодного разу відповіді не отримав.
Належні позивачу грошові кошти були
повернуті позивачу лише 13.03.2014 року. На
підставі викладеного позивач просив
суд стягнути з відповідача штрафні
санкції у вигляді пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором
№0012, що складає 6 920,27 гривень,
проценти за користування коштами за
договором №0012, що складають 1 596,95
гривень, втрати від інфляції за
договором №0012, що складають 2 631,14
гривень; пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором №0013, що
складає 311,32 гривень; проценти за
користування коштами за договором №
0013, що складають 71,80 гривень;
втрати від інфляції за договором №
0013, що складають 117,13 гривень, що з
урахуванням сплачених відповідачем
відсотків за договорами разом складає 7
920,79 гривень та моральну шкоду в розмірі
50000 гривень.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав з підстав у
ньому викладених.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечували проти
задоволення позову, посилаючись на
його безпідставність та
необґрунтованість.

Представник третьої особи надав суду
письмові пояснення, та просив справу
розглянути без їх участі.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, урегульовані нормами
Цивільного кодексу України та умовами
укладених між сторонами договорів,
нормами ЗУ «Про захист прав
споживачів», нормами ЗУ «Про банки і
банківську діяльність», ЗУ «Про
запобігання та протидію легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму».

Судом було встановлено, що між ОСОБА_1
та ПАТ КБ «Банк Кредит Дніпро» 11.01.2013
року було укладено договори
банківського вкладу №0012 (гривні)
та №0013 (долар США).

Відповідно до п. 1.7 договорів №0012
та №0013 строк вкладу починається з
11.01.2013 року і триває до фактичної дати
отримання позивачем всієї суми вкладу
та нарахованих відсотків. 06.12.2013 року
було заблоковано рахунки позивача, про
що йому було відправлено СМС -
повідомлення.

18 грудня 2013 року позивач звернувся до
відповідача з письмовою вимогою про
повернення суми вкладів, що
підтверджується даними копії скарги до
Національного банку України (а.с. 16,17)

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства. Тобто
відповідач повинен був повернути суми
вкладів 25.12.2014 року.

24 грудня 2013 року ухвалою
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровськав накладено арешт на
грошові кошти ОСОБА_1, які знаходяться
на його банківських рахунках у ПАТ
«Банк Кредит Дніпро» за клопотанням
слідчого СУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області, що
підтверджується копією ухвали
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська (а.с. 49,50).

З наданих відповідачем
заперечень встановлено, що в ході
службової перевірки було з'ясовано, що
протягом певного часу (15.10.2013 року,
15.11.2013 року, 18.11.2013 року, 19.11.2013 року)
залишок коштів на поточних та
депозитних рахунках клієнта Банку
ОСОБА_1 збільшувався, однак клієнт в дні
збільшення залишку коштів на рахунках
Банк не відвідував, поповнення своїх
рахунків системами дистанційного
обслуговування не здійснював, касових
документів на поповнення рахунків
та/або дистанційних розпоряджень до
Банку не надав, що є порушенням,
зокрема, вимог розділу 4 Інструкції
«Про ведення касових операцій банками
в Україні», затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від № 174 від 01.06.2011 року, оскільки Клієнт
особисто до каси Банку не звертався та
не заповнював касові документи.

Відповідно до п. 3.3.1 договору
строкового вкладу, Банк має право
відмовити вкладнику в обслуговуванні
за наявності фактів, що свідчать про
порушення вимог чинного законодавства
України.

Згідно статті 64 ЗУ «Про банки і
банківську діяльність» у разі
ненадання клієнтом необхідних
документів чи відомостей або умисного
подання неправдивих відомостей про
себе банк відмовляє клієнту у його
обслуговуванні.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про запобігання
та протидію легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванню тероризму» у разі
ненадання клієнтом, з яким встановлені
ділові відносини, необхідної
інформації для ідентифікації та
вивчення фінансової діяльності суб'єкт
первинного фінансового моніторингу
має право відмовити йому в проведенні
подальших фінансових операцій.

Оскільки у заявах на переказ готівки
відсутній підпис позивача, а на заявах
від 18.11.2013 року та 19.11.2013 року хоча і
проставлені підписи, але вони не
відповідають підписам які проставлені
саме ОСОБА_1 на договорі строкового
вкладу і в період часу поповнення
рахунків, розпорядженням від 06.12.2013
року №22-р/фм було відмовлено клієнту
ОСОБА_1 в обслуговуванні, шляхом
відмови йому в проведенні подальших
фінансових операцій, на підставі ст. 64
Закону України «Про банки і банківську
діяльність» та п.п. 8, 9 ст.9 Закону
України «Про запобігання та протидію
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом, або
фінансуванню тероризму» (а.с. 60).

06.03.2014 року судом скасовано
арешт який був накладений на грошові
кошти ОСОБА_1 Дана ухвала набрала
законної сили 13.03.2014 року.

Банком було перераховано грошові кошти
на поточний рахунок ОСОБА_1, які
перейшли у його вільне користування
13.03.2014 року, і в цей же день були ним
зняті по двом договорам в повному
обсязі.

З вищезазначеного вбачається, що Банк
діяв в межах чинного законодавства
України, тобто ніяким чином не було
здійснено незаконних дій щодо
порушення прав ОСОБА_1, так як ним не
було надано касових документів на
переказ готівки з його підписом, а в
подальшому слідчим було подано
клопотання про арешт рахунків ОСОБА_1,
яке судом було задоволено.

Оцінюючи позовні вимоги в частині
стягнення пені та інфляційних витрат,
суд приходить до висновку, що
відповідачем не були порушені права
позивача щодо повернення сум вкладів
відповідно до договорів банківського
вкладу №0012 та №0013, тому
підстави для задоволення позову в цій
частині відсутні.

Оцінюючи позовні вимоги про стягнення
моральної шкоди, суд приходить до
наступного.

Позивачем не було надано належних
доказів наявності моральної шкоди та
підтвердження факту заподіяння
позивачу відповідачем моральних
страждань.

Для відшкодування моральної
шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК
України необхідно довести такі факти:
неправомірність поведінки особи,
наявність шкоди, наявність причинного
зв'язку між протиправною поведінкою та
шкодою, що є обов'язковою умовою
відповідальності та виражається в
тому, що шкода має виступати
об'єктивним наслідком поведінки
завдавача шкоди, наявність вини
завдавача шкоди. Таким чином лише
наявність всіх вищезазначених умов є
підставою для прийняття судом рішення
про відшкодування завданої шкоди. Суд
приймає до уваги ті обставини, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору
(п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»).

Наявність моральної шкоди доводиться
потерпілим, який в позовній заяві має
зазначити, які моральні страждання та у
зв'язку з чим він поніс і чим
обґрунтовується розмір компенсації.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

На підставі кладеного, суд вважає в цій
частині позову позивачу ОСОБА_1 слід
відмовити.

Оскільки позивач звільнений
від сплати судових витрат, вони
відносяться за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Апеляційна скарга
подається апеляційному суду через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Суддя