У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на
дії державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
про визнання постанови незаконною,
зобов'язання вчинити дії, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного
суду Одеської області від 4 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року заявник звернулася до
суду із скаргою на дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Каращук К.Л., просила
визнати постанову від 18 лютого 2013 року
про повернення виконавчого листа №
2-5593/07 неправомірною та зобов'язати
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
відновити виконавче провадження з
виконання виконавчого листа №
2-5593/07.

Скаргу обґрунтовано тим, що постановою
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 19 березня 2008 року було відкрито
виконавче провадження щодо
примусового виконання рішення
апеляційного суду Одеської області від
13 грудня 2007 року про відшкодування з
держави в особі Державного
казначейства України за рахунок
державного бюджету на її користь 2 000
грн моральної шкоди. Постановою
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 18 лютого 2013 року було повернуто
виконавчий лист № 2-5539/07 з підстав, що
рішення про стягнення коштів із
державного та місцевого бюджетів або
бюджетних установ з 6 лютого 2013 року
виконується органами державного
казначейства в межах бюджетних
асигнувань, передбачених у
затвердженому кошторисі або плані
використання бюджетних коштів.
Постанова є незаконною, оскільки
державним виконавцем не були вжиті
заходи примусового виконання рішення,
встановлені законом.

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 21 серпня 2013 року скаргу
задоволено частково. Визнано дії
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Каращук К.Л., пов'язані з невжиттям
заходів примусового виконання і
прийняття постанови 18 лютого 2013 року
про повернення виконавчого документа
неправомірними. Визнано постанову від
18 лютого 2013 року про повернення
виконавчого листа № 2-5593/07
неправомірною. Зобов'язано головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Каращук К.Л. відновити виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа № 2-5593/07. В іншій частині скарги
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 4 листопада 2013 року ухвалу
суду першої інстанції скасовано та
постановлено нову ухвалу про відмову у
задоволенні скарги. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалу апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та залишити в силі ухвалу суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що постановою
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 19 березня 2008 року було відкрито
виконавче провадження щодо
примусового виконання рішення
апеляційного суду Одеської області від
13 грудня 2007 року про відшкодування з
держави в особі Державного
казначейства України за рахунок
державного бюджету на користь ОСОБА_3 2
000 грн моральної шкоди.

Постановою відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 18 лютого 2013 року
було повернуто виконавчий лист № 2-5539/07
для його виконання в порядку,
визначеному постановою Кабінету
Міністрів України від 3 серпня 2011 року
№ 845.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив із того,
що державний виконавець своєчасно не
здійснив усіх передбачених законом дій
щодо примусового виконання рішення
суду. Порядок виконання рішень про
стягнення коштів з державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 3 серпня
2011 року № 845, та Закон України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», який набрав чинності з
1 січня 2013 року, не мають зворотної сили,
тому не можуть бути застосовані до
відкритого 19 березня 2008 року
виконавчого провадження з примусового
виконання рішення суду.

Скасовуючи ухвалу суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
скарги, апеляційний суд дійшов
висновку, що головний державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Каращук К.Л. правомірно
повернула виконавчий документ
стягувачеві.

Із висновками апеляційного суду
погодитися не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
виконавче провадження» (у редакції,
чинній на час відкриття виконавчого
провадження) примусове виконання
рішень в Україні покладається на
Державну виконавчу службу, яка
входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно із ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконавчі документи за
рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом. Якщо рішення суду про
стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої
інстанції дав належну оцінку
обставинам справи про те, що виконавче
провадження відкрито відповідно до
Закону України «Про виконавче
провадження» і має виконуватись згідно
із законом.

Висновок апеляційного суду щодо
застосування порядку виконання рішень
про стягнення коштів з державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 845 від 3
серпня 2011 року, є необґрунтованим.

Зміна порядку виконання судового
рішення про відшкодування з держави в
особі Державного казначейства України
за рахунок державного бюджету на
користь ОСОБА_3 2 000 грн моральної шкоди
постановою Кабінету Міністрів України
не може бути підставою для повернення
виконавчого листа, оскільки цей
порядок не може поширюватись на
виконання судового рішення, виконавче
провадження за яким відкрито до його
зміни, а Закон України «Про виконавче
провадження» не містить такої підстави
для повернення виконавчого листа.

Скасовуючи ухвалу суду першої
інстанції апеляційний суд не врахував,
що порядок виконання рішень про
стягнення коштів з державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України № 845 від 3
серпня 2011 року, не може бути взятий до
уваги відповідно до ст. 58 Конституції
України.

Таким чином, апеляційний суд помилково
скасував ухвалу суду першої інстанції,
яка постановлена із урахуванням норм
матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, ухвалу
апеляційного суду необхідно скасувати
та залишити в силі ухвалу суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 4 листопада 2013 року
скасувати, ухвалу Суворовського
районного суду м. Одеси від 21 серпня 2013
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко