Справа № 509/5063/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кочко В.К.,

при секретарі Шестопаловій О.Ю.,

за участю представника позивачки -
ОСОБА_1,

відповідачки - ОСОБА_2,

представника відповідачів - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, у залі суду смт.Овідіополь
цивільну справу за позовом ОСОБА_4, яка
діє від імені та в інтересах малолітніх
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про
визнання права власності на квартиру в
порядку спадкування за законом, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
яка діє від імені та в інтересах
малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про
визнання договору дарування квартири
недійсним, визнання права власності на
квартиру,

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2013 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2 в інтересах
своїх малолітніх дітей про визнання
права власності на спадкове майно в
рівних частках кожному, а саме, по 3/8
частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
та складається в цілому з двох кімнат
житловою площею 28,4 кв.м., коридору
загальною площею 34,0 кв.м.

27 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернулася з
зустрічним позовом до ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору дарування
квартири, визнання права власності на
квартиру, в якому зазначила наступне.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1,
ОСОБА_2 отримала внаслідок укладення
договору довічного утримання,
посвідченого приватним нотаріусом
Овідіопольського районного
нотаріального округу Одеської області,
ОСОБА_8, 05.11.2004 р. за реєстровим №7808,
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9, за
яким вона здійснювала догляд.

У 2010 році ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_2
укласти договір довічного утримання,
на що остання погодилася, однак
зазначає, що через поганий слух не чула
про що йдеться мова, не розуміла зміст
укладеного договору, як виявилося,
помилилася щодо наслідків укладеного
договору, та не мала наміру передавати
квартиру на безоплатних умовах.

Представник позивача, ОСОБА_1, у судове
засідання з'явився, позовні вимоги за
первісним позовом підтримав, у
задоволенні зустрічного позову просив
відмовити у повному обсязі.

Відповідач по справі, ОСОБА_2, в судове
засідання з'явився, позовні вимоги за
зустрічним позовом просив
задовольнити у повному обсязі, та
відмовити в задоволенні первісного
позову.

Представник відповідачів, ОСОБА_3, у
судове засідання з'явився, позовні
вимоги за зустрічним позовом просив
задовольнити у повному обсязі, та
відмовити в задоволенні первісного
позову.

Суд, ознайомившись та дослідивши
матеріали справи, вислухавши пояснення
сторін по справі, вважає первісний
позов таким, що підлягає задоволенню, а
зустрічний таким, що не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4
помер ОСОБА_10, чоловік ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, зареєстрованим та
виданим відділом державної РАЦС РС
Овідіопольського РУЮ в Одеській
області від 20 березня 2013 року, за
актовим записом №214, після смерті якого
залишилось спадкове майно у вигляді
двокімнатної квартири, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4, та її малолітні діти ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, є спадкоємцями першої черги за
законом. Від прийняття своєї частки
спадкового майна ОСОБА_4 відмовилась на
користь своїх малолітніх дітей у
встановленому законом порядку. Також,
спадкоємцями першої черги за законом є
ОСОБА_2, мати ОСОБА_10, та ОСОБА_7, батько
ОСОБА_10

Звернувшись у встановлений законом
строк до Овідіопольської державної
нотаріальної контори Одеської області,
ОСОБА_4 було відмовлено у видачі її
малолітнім дітям свідоцтв про право на
спадщину за законом на зазначену вище
квартиру, у зв'язку з тим, що право
власності на зазначену квартиру не
було зареєстроване належним чином,
отже відсутній витяг про державну
реєстрацію права власності, який є
невід'ємною частиною
правовстановлюючого документу, а саме,
договору дарування, на підставі якого
ОСОБА_2 отримав вказану вище квартиру у
власність від ОСОБА_10 За життя ОСОБА_10
вказану реєстрацію не здійснив, отже
витягу не отримував.

Згідно договору дарування від 26 квітня
2010 року, зареєстрованого за реєстровим
номером 906 приватним нотаріусом
Овідіопольського районного
нотаріального округу Одеської області,
ОСОБА_8, квартира АДРЕСА_1, яка
складається з двох кімнат, житловою
площею 28,4 кв.м., коридору, загальною
площею 34,0 кв.м., належить ОСОБА_2 та на
момент подачі позову до суду входить до
спадкової маси.

Пунктом 3.4. вказаного Договору
дарування зазначено, що цей договір
вчинений за письмовою згодою чоловіка
Дарувальника, посвідченою приватним
нотаріусом, ОСОБА_8, 26.04.2010 року за №905.

Пунктом 4.1. вказаного Договору
дарування зазначено, що сторони
домовились про символічну передачу
речі, а прийняття Обдарованим від
Дарувальника ключів свідчить про те, що
передача речі відбулась. При цьому
ключі були передані до підписання
договору, а також сторони усвідомлюють,
що цим актом підтверджено передачу
квартири та прийняття Обдарованим
цього дарунку.

Пунктами 6.3. та 6.4. зазначеного Договору
дарування підтверджується факт
розуміння суті договору, що
укладається, його змісту та правових
наслідків для кожної з сторін.

В графі Договору дарування «ПІДПИСИ»,
ОСОБА_2 та ОСОБА_10 особисто зроблено
свої підписи, які підтверджують той
факт, що вони особисто прочитали
договір з розумінням його змісту.

Свідки, які були допитані у судовому
засіданні, надавали покази щодо
укладеного договору дарування між
ОСОБА_2 та ОСОБА_10 Однак, суд не може
сприйняти їх як достовірну інформацію,
що може бути використана як доказова
база, оскільки інформацію вони
надавали зі слів інших осіб, особисто
при укладенні договору присутні не
були.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом, а
відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого майнового права. Одним із
способів захисту цивільних прав є,
зокрема, визнання права.

Згідно ст. 717 ЦК України, за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдарованому) безповоротно майно
(дарунок) у власність.

Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України,
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст.1258 ЦК України, спадкоємці за
законом отримують право на спадкування
відповідно до своєї черги. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
отримує право на спадкування за
відсутності спадкоємців передової
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадку
чи відмові від його прийняття, крім
випадків встановлених ст. 1259 ЦК
України.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у
спадщині кожного зі спадкоємців за
законом є рівними.

Відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України,
спадкоємець за законом має право
відмовитися від прийняття спадщини на
користь будь-кого з спадкоємців за
законом незалежно від черги.

Згідно п.19 Постанови Пленуму
Верховного суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Суд, повно, об'єктивно та всебічно
дослідивши матеріали справи, керуючись
діючим законодавством, заслухавши
пояснення сторін по справі, на підставі
викладеного, вважає за доцільне
задовольнити позовні вимоги за
первісним позовом, та відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за
зустрічною позовною заявою.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212, 213, 214-215, 218, 223
ЦПК України, ст.ст. 229, 1220, 1261 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати за малолітнім ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності у порядку
спадкування за законом на спадкове
майно, що залишилося після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_4 його батька ОСОБА_10, а саме
на 3/8 частки двокімнатної квартири
АДРЕСА_1 та складається в цілому з двох
кімнат житловою 28,4 м2, коридору,
загальною площею 34,0 м2.

Визнати за малолітнім ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності у порядку
спадкування за законом на спадкове
майно, що залишилося після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_4 його батька ОСОБА_10, а саме
на 3/8 частки двокімнатної квартири
АДРЕСА_1 та складається в цілому з двох
кімнат житловою 28,4 м2, коридору,
загальною площею 34,0 м2.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги, з подачею її копій
до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя:
В. К. Кочко