Справа № 369/182/14-ц
Провадження № 2/369/762/14
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2014 року
Києво-Святошинський районний суд
Київської області у складі:
головуючого судді Волчка А.Я.,

за участю секретаря
Шевчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Товариства з додатковою
відповідальністю Страхової компанії
«Альфа-гарант» до ОСОБА_1, третя особа
без самостійних вимог « ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» про відшкодування шкоди
в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року позивач звернувся з цим
позовом до суду, посилаючись на те, що
05.05.2012 року сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_1, та автомобіля
«SUBARU», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_2

Транспортний засіб «SUBARU» був
застрахований по договору
добровільного страхування
транспортних засобів № 06-R/01-024-00901 від
09.11.2011 року в ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Згідно постанови Оболонського
районного суду м. Києва
дорожньо-транспортна пригода сталася у
зв'язку з порушенням ОСОБА_1 ПДР
України.

Матеріальний збиток згідно Звіту №
05.12.17 від 22.05.2012 року дорівнює -5041.55 грн.

Оскільки, транспортний засіб «SUBARU»
був застрахований по договору
добровільного страхування
транспортних засобів в ТДВ СК
«Альфа-Гарант», останнім було
здійснено виплату страхового
відшкодування у розмірі 4986.09 грн.

Враховуючи те, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_1 була
застрахована Полісом № АА/5401600 у ПАТ «
УСК «Гарант-Авто» позивач звернувся до
страхової компанії із заявою про
відшкодування коштів в порядку
регресу.

25 січня 2013 року ПАТ « УСК «Гарант-Авто»
та ТДВ СК «Альфа-Гарант» було укладено
угоду про зарахування зустрічних
однорідних вимог, на суму по даній
дорожньо-транспортній пригоді у
розмірі 2742.99 грн.

На думку позивача відповідно до ст. ст.
22, 1194 ЦК України він отримав право
вимагати від відповідача суму
недостатню для повної компенсації
витрат на відновлення транспортного
засобу, а саме - 2243.10 грн.

Посилаючись на вищевикладені
обставини та положення закону, позивач
просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь
ТДВ СК «Альфа-Гарант» матеріальну
шкоду у розмірі - 2243.10 грн., та витрати по
сплаті судового збору в сумі - 229.40 грн.

Позивач свого представника у судове
засідання не направив, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений,
просив розглядати справу без його
участі, позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Відповідач та представники третьої
особи у судове засідання не з'явилися,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлені.

У зв'язку з неявкою сторін в засідання
в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи та
наявні в ній докази, знаходить, що позов
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Ч. 2 ст. 8 Закону України "Про
страхування" визначено, що страховий
випадок - подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 990
ЦК України, яка кореспондується з
положеннями ч. 1 ст. 25 Закону
України "Про страхування", страховик
здійснює страхову виплату відповідно
до умов договору на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника)
або іншої особи, визначеної договором,
і страхового акта (аварійного
сертифіката). Страховий акт
складається страховиком у формі, яка
ним встановлюється.

П. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 20
Закону України "Про страхування"
передбачено, що страховик зобов'язаний
у разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у строк,
встановлений договором.

За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27
Закону України "Про страхування" до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Згідно з п. 22.1, п. 22.2 ст. 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільної відповідальності власників
наземних транспортних засобів" при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до цього Закону потерпілим,
які є юридичними особами, страховиком
відшкодовується виключно шкода,
заподіяна майну.

Нормою ст. 3 цього Закону визначено, що
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників.

У відповідності до роз'яснень,
викладених у п. 16 Постанови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року №4 "Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки", непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Як вбачається із матеріалів справи
05.052012 року ОСОБА_1 на перехресті вул.
Тимошенко та просп. Г. Сталінграду в м.
Києві, керуючи автомобілем «Шкода» д/н
НОМЕР_1 не дотримався безпечної
дистанції внаслідок чого скоїв
зіткнення з автомобілем «SUBARU» дн
НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2, що
призвело до пошкодження транспортних
засобів.

Постановою Оболонського районного
суду м. Києва від 13 червня 2012 року
ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до
адміністративної відповідальності за
вчинення вказаного правопорушення за
ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу в
розмірі 340 грн. в дохід держави.

Транспортний засіб «SUBARU» був
застрахований по договору
добровільного страхування
транспортних засобів № 06-R/01-024-00901 від
09.11.2011 року в ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Матеріальний збиток згідно Звіту №
05.12.17 від 22.05.2012 року, завданий власнику
автомобіля «SUBARU», д.н.з. НОМЕР_2 складає
- 5041.55 грн.

Оскільки, транспортний засіб «SUBARU»
був застрахований по договору
добровільного страхування
транспортних засобів в ТДВ СК
«Альфа-Гарант», останнім було
здійснено виплату страхового
відшкодування у розмірі 4986.09 грн.

Як витікає з вимог позивача
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_1 була застрахована Полісом №
АА/5401600 у ПАТ « УСК «Гарант-Авто»,
позивач звернувся до страхової
компанії із заявою про відшкодування
коштів в порядку регресу.

25 січня 2013 року ПАТ «УСК «Гарант-Авто»
та ТДВ СК «Альфа-Гарант» було укладено
угоду про зарахування зустрічних
однорідних вимог, на суму по даній
дорожньо-транспортній пригоді у
розмірі 2742.99 грн.

З наведеного вбачається, що обов'язок
відшкодувати позивачеві витрати,
пов'язані з виплатою ним страхового
відшкодування за договором
добровільного страхування наземних
транспортних засобів № 06-R/01-024-00901 від
09.11.2011 року , в межах ліміту
відповідальності страховика (за
вирахуванням франшизи) покладається на
ПАТ « УСК «Гарант-Авто».

Проте позивач не скористався своїм
правом щодо стягнення з третьої особи
усієї суми завданої шкоди у межах
ліміту відповідальності страховика ,
не дивлячись на те, що таке право
встановлене положеннями п. 22.1, п. 22.2 ст.
22 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільної
відповідальності власників наземних
транспортних засобів".

У судове засідання позивач свого
представника не направив, вимог про
стягнення шкоди з ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» не заявляв, клопотань
від ТДВ СК « Альфа-Гарант» щодо
залучення до участі у розгляді справи в
якості співвідповідача ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» як це передбачено
положеннями ст. 33 ЦПК України не
надходило.

Сам по собі договір про зарахування
зустрічних однорідних вимог від 25
січня 2013 року укладений між позивачем
та третьої особою у справі не впливає
на можливість стягнення шкоди на
користь позивача з ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» у розмірі 2243.10 грн.

За таких обставин суд приходить до
висновку про необхідність відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, відповідно
до ст. ст. 15,16, 610, 625, 979-985, 988-993, 1188, 1191, 1194
Цивільного кодексу України, ст.ст.16, 22, 27
Закону України "Про страхування",
керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з
додатковою відповідальністю Страхової
компанії «Альфа-гарант» до ОСОБА_1,
третя особа без самостійних вимог: ПАТ
«УСК «Гарант-Авто» про відшкодування
шкоди в порядку регресу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
протягом 10 днів, починаючи з дня
отримання сторонами та третьою особою
його копії.

Суддя
А.Я.
Волчко