Головуючий суду 1 інстанції - Антоненко
Доповідач - Кострицький В.В.
Провадження № 22ц/782/1566/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Кострицького
В.В.,

суддів: Орлова І.В., Стахової Н.В.,

при секретарі - Щуровій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника Ленінського ВДВС
Луганського МУЮ на ухвалу Ленінського
районного суду м. Луганська від 25
лютого 2014 року по справі за скаргою
ОСОБА_2 на неправомірні дії державного
виконавця Ленінського ВДВС
Луганського МУЮ Кириченко О.В., -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулась до суду із скаргою на
неправомірні дії державного виконавця
Ленінського ВДВС Луганського МУЮ
Кириченко О.В. щодо не звернення до
органу опіки та піклування за дозволом
на передачу на реалізацію без
попереднього дозволу органу опіки та
піклування нерухомого майна, а саме
належної ОСОБА_2 квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, право користування
якою має дитина, у виконавчому
провадженні №19089794.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Луганська від 25 лютого 2014 року скаргу
задоволено в повному обсязі. Поновлено
строк для подання скарги на дії
посадових осіб Ленінського ВДВС
Луганського МУЮ. Визнано
неправомірними дії державного
виконавця Ленінського ВДВС
Луганського МУЮ Кириченко О.В. щодо не
звернення до органу опіки та
піклування за дозволом на передачу на
реалізацію нерухомого майна, а саме
належної ОСОБА_2 квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, право користування
якою має дитина, у виконавчому
провадженні № 19089794.

В апеляційній скарзі представник
Ленінського ВДВС Луганського МУЮ не
погоджується з оскаржуваною ухвалою та
вважає, що під час винесення рішення
було порушено норми процесуального та
матеріального права просить ухвалу
суду першої інстанції в частині
задоволення скарги скасувати,
постановити нову ухвалу,

якою відмовити в задоволенні скарги
ОСОБА_2 у повному обсязі.

Зокрема, апелянт зазначає, що
Боржником рішення суду тривалий час не
виконувалось, та нерухоме майно, а саме
квартира, яка належить ОСОБА_2,
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
передана в іпотеку для задоволення
вимог по виконавчому листу № 2-1729/09 від
11.02.2010, виданому Ленінським районним
судом м. Луганська про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ПАТ "Райфайзен Банк
Аваль" в особі Луганської обласної
дирекції боргу у розмірі 226 994,03 грн.
Апелянт вважає, що десятиденний строк
встановлений ст. 385 Цівільного
процесуального кодексу України на
звернення до суду зі скаргою на дії
державного виконавця пропущено
необґрунтовано, оскільки, на думку
апелянта, ОСОБА_2 знала про передачу на
реалізацію майна раніше про що
свідчать заяви ОСОБА_2 про зняття з
реалізації майна, які зареєстровано в
Ленінському ВДВС Луганського МУЮ. Крім
того, апелянт стверджує, що факт
реєстрації малолітньої дитини в
квартирі за адресою АДРЕСА_1, яка була
передана на реалізацію, належним чином
не підтверджено.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, однак апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування ухвали.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга є необґрунтованою і не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
законною і обґрунтованою є ухвала, коли
суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 на
неправомірні дії державного виконавця
Ленінського ВДВС Луганського МУЮ суд
першої інстанції виходив з того, що
Всупереч ст. 224 ЦК України і пунктом 4.5.9.
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№ 512/5 державною виконавчою службою не
направлено запити до органів опіки та
піклування, та не отримано такого
дозволу та відсутній факт звернення до
суду із заявою про встановлення або
зміну способу і порядку виконання.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи і вимогам
закону.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що рішенням
Ленінського районного суду м.
Луганська у цивільній справі № 2-1729/09 за
позовом ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль» в
особі Луганської обласної дирекції до
ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за
договором кредиту 225 264 гривень 03
копійки, а також судові витрати які
були сплачені при подачі позову, а саме
1700 грн. - судовий збір, та суму витрат
пов'язану з інформаційно-технічним
забезпеченням розгляду справи у
розмірі 30, 00 грн. (а.с.7). Відповідно до
постанови про відкриття виконавчого
провадження в провадженні старшого
державного виконавця Ленінського ВДВС
Луганського МУЮ Чернишова И.О. на
виконанні знаходиться виконавче
провадження № 19089794 про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ВАТ «Райффайзен Банк
«Аваль» в особі Луганської обласної
дирекції боргу у розмірі 226994, 03 грн (а.с.
6). Відповідно до наданої довідки з
Філіалу №6 МКП «Центрожилком» за №315
від 09.11.2013 року встановлено, що за
адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4
(а.с.8). Відповідно до договору № 13-0281/13
про надання послуг по організації і
проведенню прилюдних торгів з
реалізації нерухомого майна предмета
іпотеки від 12 вересня 2013 року,
встановлено що на прилюдні торги було
передано нерухоме майно за адресою :
АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

Статтею 18 Закону України «Про охорону
прав дитинства» передбачено, що
держава забезпечує право дитини на
проживання в таких
санітарно-гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку. Діти
- члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено,
що державний виконавець повинен
здійснювати заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
Законом. Відповідно до підпункту 4.5.9
пункту 4.5 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 2 квітня 2012 року №
512/5 і зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 2 квітня 2012 р. за N 489/20802
(далі Інструкція), у разі передачі на
реалізацію нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають неповнолітні,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Якщо такий дозвіл
не надано, державний виконавець
звертається до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
встановлення або зміну способу і
порядку виконання. Якщо судом не
встановлено (змінено) спосіб і порядок
виконання, державний виконавець
продовжує виконання рішення за рахунок
іншого майна боржника, а в разі
відсутності такого майна повертає
виконавчий документ стягувачу з
підстави, передбаченої пунктом 2
частини першої статті 47 Закону.

Згідно ст. 12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей»,
держава охороняє і захищає права та
інтереси дітей під час вчинення
правочинів щодо нерухомого майна;
неприпустиме зменшення або обмеження
прав та інтересів дітей під час
вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень; органи опіки та
піклування здійснюють контроль за
дотриманням батьками та особами, які їх
замінюють, житлових прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
відповідно до закону; для вчинення
будь-яких правочинів щодо нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону.

Відповідно до частини 4 статті 177
Сімейного кодексу України дозвіл на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна дитини надається органом опіки
та піклування після перевірки, що
проводиться протягом одного місяця, і
лише в разі гарантування збереження
права дитини на житло.

Відповідно до частини 10 названої
статті Сімейного кодексу України
порядок провадження органами опіки та
піклування визначеної законом
діяльності, пов'язаної із захистом
майнових прав дитини, встановлюється
Кабінетом Міністрів України. Такий
Порядок затверджено Постановою
Кабінету Міністрів України від 24
вересня 2008 р. N 866.

Згідно пункту 67 Порядку провадження
органами опіки та піклування
визначеної законом діяльності,
пов'язаної із захистом майнових прав
дитини, дозвіл на вчинення правочинів
щодо нерухомого майна, право власності
на яке або право користування яким має
дитина надається районною, районною у
мм. Києві та Севастополі
держадміністрацією, виконавчим
органом міської, районної в місті ради
за поданням служби у справах дітей
після проведення зазначеною службою
перевірки документів за місцем
знаходження майна протягом одного
місяця з дня надходження заяви на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна дитини лише у разі гарантування
збереження її права на житло і
оформляється рішенням, витяг з якого
видається заявникам службою у справах
дітей.

Частиною 2 статті 7 Закону «Про
виконавче провадження» та пунктом 2.4
Інструкції про з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 N 512/5 прямо
передбачено право державного
виконавця залучати для проведення
виконавчих дій представників органів
опіки і піклування.

Судова колегія приходить до висновку,
що суд першої інстанції обґрунтовано
зобов'язав Ленінський ВДВС
Луганського МУЮ Кириченко О.В. залучити
для проведення виконавчих дій в рамках
виконавчого провадження № 19089794
представників органу опіки та
піклування шляхом звернення до цього
органу за дозволом на реалізацію
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, право користування якою має
дитина.

Доводи апелянта стосовно того, що
десятиденний строк встановлений ст. 385
Цівільного процесуального кодексу
України на звернення до суду зі скаргою
на дії державного виконавця пропущено
необґрунтовано, оскільки, на думку
апелянта, ОСОБА_2 знала про передачу на
реалізацію майна раніше про що
свідчать заяви ОСОБА_2 про зняття з
реалізації майна, які зареєстровано в
Ленінському ВДВС Луганського МУЮ, не
спростовують висновків суду першої
інстанції. При вирішенні питання про
те, які підстави можна вважати
поважними для поновлення строку
звернення до суду з відповідною
скаргою, суд має керуватися тим, що
вичерпного переліку таких підстав ЦПК
не містить, вони у кожному конкретному
випадку залежать від певних ситуацій.
При цьому судом також має
враховуватися прецедентна практика
Європейського суду з прав людини щодо
застосування статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, яка гарантує справедливий
судовий розгляд, а виконання рішення
суду є завершальною частиною розгляду
цивільної справи оскільки в
матеріалах справи відсутні дані про
отримання заявником повідомлення про
передачу на реалізацію нерухомого
майна, а представником Ленінського
ВДВС Луганського МУЮ не надано жодного
доказу на підтвердження надіслання
такого повідомлення скаржнику, як і
доказів про його отримання. Та
обставина, що квартира вже передана на
реалізацію і для її продажу призначені
публічні торги, не перешкоджає
державному виконавцю виконати вимоги
пункту 4.5.9 Інструкції.

На думку судової колегії, доводи
апелянта щодо недоведеності факту
реєстрації малолітньої дитини в
квартирі за адресою АДРЕСА_1, яка була
передана на реалізацію, спростовуються
наявними в матеріалах справи доказами,
а саме довідкою з Філіалу №6 МКП
«Центрожилком» за №315 від 09.11.2013 року,
згідно з якою за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8).
Апелянтом не надано інших доказів, які
б спростовували чи підтверджували дані
обставини відповідно до ст.60 ЦПК
України, згідно з якою кожна сторона
має довести ті обставини, на які вона
посилається як на основу своїх вимог
або заперечень.

З огляду на зазначене, відповідно
до пункту 1 ст. 312 ЦПК України, колегія
суддів відхиляє апеляційну скаргу і
залишає ухвалу без змін, як таку, що
постановлена з додержанням вимог
закону.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 307, 312-315 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
Ленінського ВДВС Луганського МУЮ
відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.
Луганська від 25 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набуває чинності негайно, але
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий: Судді: