АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/2305/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1290/14
Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С.
Доповідач Триголов В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді : Триголова В.М.,

суддів: Бондаревської С.М., Дорош А.І.,

при секретарі: Коваль А.А.,

з участю адвоката ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1

на рішення Карлівського районного суду
Полтавської області від 12 березня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -
Карлівський РС УДМС в Полтавській
області, про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням,
визнання осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, зняття
з реєстраційного обліку, виселення та
встановлення порядку користування
жилим приміщенням та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про припинення права власності
на частку у спільному майні та визнання
права власності на майно,-

В С Т А Н О В И
Л А :

Рішенням Карлівського районного суду
Полтавської області від 12 березня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено
частково.

Встановлено наступний порядок
користування співвласниками квартири
АДРЕСА_1:

- Виділено ОСОБА_3 житлову кімнату
літ. 4 площею 9,8 кв. м.;

- Виділено ОСОБА_2 житлову кімнату
літ. 5 площею 15,9 кв. м.;

- Залишено в загальному
користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 кухню
літ. 3 площею 6,6 кв. м., вбиральну
(поєднану) літ. 2 площею 2,6 кв. м., коридор
літ. 1 площею 9,0 кв. м. та господарський
сарай площею 5.0 кв. м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
понесені судові витрати в розмірі 305
(триста п'ять) гривень 88 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 - відмовлено в повному обсязі.

Повернуто ОСОБА_2 внесені на депозитний
рахунок суду №НОМЕР_1, МФО - 831019,
одержувач - ТУ ДСА України в
Полтавській області, банк одержувача -
Полтавське ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк»,
згідно квитанції №4666.1332.1 від 26.12.2013
року, 18050 (вісімнадцять тисяч п'ятдесят)
гривень 00 копійок.

Не погодившись з вказаним рішенням
районного суду, ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні вимог ОСОБА_3
відмовити, а зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_2 задовольнити. В обгрунтування
апеляційної скарги посилаються на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального та процесуального права.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 у
апеляційній скарзі просить рішення
Карлівського районного суду
Полтавської області від 12 березня 2014
року скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ухваливши нове рішення, яким ці позовні
вимоги задовольнити повністю. В
частині розподілу судових витрат, а
саме витрат на правову допомогу
просить рішення змінити в сторону
збільшення розміру компенсації
позивачу ОСОБА_3 з 305 грн. до 800 грн., а
також стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 витрати на правову допомогу
адвоката в сумі 1500 грн. В обгрунтування
апеляційної скарги посилаються на
порушення норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
доводи апеляційних скарг, приходить до
висновку, що скарги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є
співвласниками квартири квартири
АДРЕСА_1, яка має загальну площу 43,9 кв.
м., житлову - 25,7 кв. м., та складається з:
коридору літ. 1 площею 9,0 кв. м.,
вбиральні поєднаної літ. 2 площею 2,6 кв.
м., кухні літ. 3 площею 6,6 кв. м., жилої
кімнати літ. 4 площею 9,8 кв. м., жилої
кімнати літ. 5 площею 15,9 кв. м., сараю
площею 5,0 кв. м. Їм належить по 1/2 частині
вказаної квартири, що підтверджується
копіями свідоцтв про право на спадщину
після померлої 05.04.2010 року їх матері
ОСОБА_7 (а.с. 5-6).

ОСОБА_3 просила зобов'язати
відповідачів не чинити перешкод у
користуванні своєю часткою квартири,
посилаючись на те, що було замінено
замок на вхідних дверях, їй не було
надано ключів від вхідних дверей, що
позбавляє її можливості вільно
користуватись всіма приміщеннями
квартири.

Згідно копії домової книги на
квартиру АДРЕСА_1 та адресних довідок,
ОСОБА_4 була зареєстрована за вказаною
адресою з 08.09.2004 року, ОСОБА_5 - з 17.09.2008
року, а ОСОБА_6 - з 16.01.2010 року (а.с. 10-12, 15,
17, 18), тобто ще за життя попереднього
одноособового власника ОСОБА_7, як
члени її сім'ї на постійній основі.

Після смерті ОСОБА_7, при
оформленні спадщини ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
питання про зняття з реєстрації ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не піднімалось.

Згідно ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України,
з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

В судовому засіданні суду першої
інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_4 пояснили, що
вхідні двері квартири були замінені
повністю лише з метою поліпшення
житлових умов і ключі були надані
ОСОБА_3, що остання підтвердила в
судовому засіданні. Жодних доказів
того, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 чинять ОСОБА_3
перешкоди в користуванні належній їй
частині квартири суду не надано, в
зв'язку з чим місцевий суд вірно
прийшов до висновку, що в цій частині в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
необхідно відмовити.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, після
смерті ОСОБА_7 та зміни власника,
залишились зареєстрованими у спірній
квартирі і є членами сім'ї ОСОБА_2,
оскільки є рідними дочкою та онуками, а
отже мають право в ній проживати, в
зв'язку з чим в задоволенні позовних
вимог в частині визнання ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 втратившими право
користування жилим приміщенням та їх
виселення судом також вірно
відмовлено.

Оскільки покладення на третю
особу обов'язку знаття відповідача з
реєстраційного обліку є передчасними,
так як відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду, у
частині позову ОСОБА_3 про зняття
відповідачів з реєстраційного обліку
правильно відмовлено судом першої
інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України
кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Враховуючи, що самостійно ОСОБА_3
та ОСОБА_2 не можуть дійти згоди щодо
порядку користування приміщеннями
квартири, а запропонований ОСОБА_3
порядок не порушує інтересів іншого
співвласника, оскільки вона просить
виділити їй у користування жилу
кімнату меншою площею ніж ОСОБА_2,
місцевий суд вірно задовольнив позов
ОСОБА_3 в частині встановлення порядку
користування приміщеннями квартири та
виділив ОСОБА_3 житлову кімнату, площею
9,8 кв.м, а ОСОБА_2 кімнату площею 15,9 кв.м.

Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України, право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї. Вказані підстави мають бути
лише в сукупності і не можуть бути
застосовані як окремі самостійні
підстави для припинення права особи на
частку в спільному майні.

Оскільки частки ОСОБА_3 та ОСОБА_2
в спільному майні, згідно копії
свідоцтв про спадщину, є рівними - по 1/2
частині, підстави передбачені п. п. 1 та 4
ч. 1 ст. 365 ЦК України для припинення
права власності особи на частку у
спільному майні відсутні, суд вірно
відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2
про припинення права власності на
частку у спільному майні та визнання
права власності на майно.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені неї і документально
підтверджені судові витрати, зокрема і
витрати на правову допомогу
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України,
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюються
законом.

Граничні розміри компенсації
витрат на правову допомогу встановлені
ЗУ «Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах» від 20.12.2011
року №4191-VI. Відповідно до вказаного
Закону граничний розмір витрат,
пов'язаних з правовою допомогою в
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленого законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

З огляду на наведене, судом першої
інстанції з урахуванням наданого
ОСОБА_3 розрахунку послуг адвоката,
положень ст.ст. 84, 88 ЦПК України вірно
розподілено між сторонами судові
витрати, тобто пропорційно до
задоволених позовних вимог сторін.

За таких обставин, судова колегія
дійшла до висновку, що порушень норм
матеріального та процесуального права,
які б могли призвести до зміни чи
скасування рішення Карлівського
районного суду Полтавської області від
12 березня 2014 року та задоволення
апеляційних скарг не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів -,

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Карлівського районного
суду Полтавської області від 12 березня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
В.М. Триголов

Судді:

С.М.
Бондаревська

А.І.
Дорош