У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ в
складі:

головуючого Хопта С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5, про стягнення
аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 2 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 4 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що вона є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_6,
які розлучилися більше 13 років тому,
мати утримувала її одна, батько
матеріальної допомоги не надавав.
Після закінчення школи вона вступила
до вищого начального закладу, де
навчається на першому курсі денної
форми навчання. За навчання їй щорічно
необхідно сплачувати 14 тис. грн, крім
того вона винаймає квартиру, за яку їй
треба сплачувати 1 500 грн щомісячно. Її
мати постійного місця роботи не має,
вона навчається на денній формі
навчання, а тому не може одночасно
працювати, відтак, вона потребує
матеріальної допомоги батька.

У зв'язку з цим, позивачка просила суд
стягнути з відповідача на її користь
аліменти в твердій грошовій сумі 1 500
грн щомісячно, починаючи з 1
вересня 2013 року як на її утримання, так
і на період навчання і до досягнення
нею двадцяти трьох років.

Рішенням Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 2
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 4 лютого 2014
року, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 750 грн щомісячно,
починаючи з 2 жовтня 2013 року і до
досягнення дитиною повноліття, а
надалі до припинення навчання, але не
пізніше досягнення нею
23 років. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов та стягуючи з
ОСОБА_4 аліменти на користь
неповнолітньої дочки як на її
утримання, так і на період її навчання,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що в силу ст. ст. 180, 199 СК України
відповідач зобов'язаний утримувати
свою неповнолітню дочку, так як вона
продовжує навчання, а відповідач має
можливість надавати їй матеріальну
допомогу; крім того, матір позивачки
залучена до участі у справі третьою
особою.

Проте погодитись із таким висновками
судів повністю не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_4,
відповідача у справі, та ОСОБА_6,
третьої особи у справі.

ОСОБА_3 є неповнолітньою, навчається у
вищому навчальному закладі на денній
формі навчання на контрактній основі.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом
про стягнення аліментів має той з
батьків, з ким проживає дочка, син, а
також самі дочка, син, які продовжують
навчання (ч. 3 ст. 199 СК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 20 постанови від 15
травня 2006 року № 3 "Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів" обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право
на звернення до суду з позовом про
стягнення аліментів мають самі дочка,
син, які продовжують навчатися, а також
той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Здатність особисто здійснювати
цивільні процесуальні права та
виконувати свої обов'язки в суді
(цивільна процесуальна дієздатність)
мають фізичні особи, які досягли
повноліття, а також юридичні особи (ч. 1
ст. 29 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи,
ОСОБА_3 на день пред'явлення позову не
досягла повноліття. Залучення матері
третьою особою до участі у справі не
змінює процесуального статусу ОСОБА_3,
як позивача, тому в процесуальному
значенні вона не може виступати
позивачем у справі.

Ухвалюючи рішення, суди у порушення ст.
ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на вказані
вимоги закону уваги не звернули та не
розмежували вимоги про стягнення
аліментів на утримання дитини (розділ
ІІІ глава 15 СК України) та вимоги про
стягнення матеріальної допомоги на
повнолітню дочку, яка навчається
(розділ ІІІ глава 16).

За таких обставин
ухвалені у справі судові рішення не
можуть вважатись законними й
обґрунтованими, тому відповідно до ст.
338 ЦПК України вони підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 2 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 4 лютого
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.Ф. Хопта

Судді:
Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

М.Є. Червинська

В.А. Черненко