Ухвала

іменем україни

23 квітня 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія» про відшкодування майнової
шкоди,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, ПрАТ «СТ «Гарантія» про
відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 11
жовтня 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто із ПрАТ «СТ «Гарантія» на
користь ОСОБА_1 2 669 грн 16 коп. на
відшкодування майнової шкоди,
пов'язаної із пошкодженням автомобіля.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 510
грн на відшкодування майнової шкоди,
пов'язаної із пошкодженням автомобіля.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 04 лютого 2014
року зазначене судове рішення в
частині задоволення позову до ПрАТ «СТ
«Гарантія» про стягнення 2 669 грн 16 коп.
та судових витрат скасовано. Ухвалено
нове рішення, яким в задоволенні позову
до ПрАТ «СТ «Гарантія» про стягнення 2
669 грн 16 коп. відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. У
решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Установлено, що 11 жовтня 2011 року в м.
Прилуки з вини ОСОБА_2 сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої завдано механічних
пошкоджень належному позивачу
автомобілю марки «ВАЗ «21093», д.н. НОМЕР_1.

Постановою Прилуцького міськрайонного
суду від 05 грудня 2011 року ОСОБА_2
визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення за ч.
4 ст. 122 КпАП України та притягнуто до
адміністративної відповідальності.

Згідно з висновком експертного
автотоварознавчого дослідження
автомобіля № 129/11, проведеного 18
листопада 2011 року за заявою ОСОБА_4,
майнова шкода, завдана позивачу,
становить 3 179 грн 16 коп.

На момент настання
дорожньо-транспортної пригоди
відповідно до полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 12 червня 2011
року № АА/5141124 цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 застрахована
в ПрАТ «СТ «Гарантія».

Через два місяці після настання
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1
звертався до ПрАТ «СТ «Гарантія» із
заявою про виплату страхового
відшкодування, у зв'язку з чим
страховик направив позивачу,
страхувальнику ОСОБА_5, застрахованому
ОСОБА_2 листи, в яких просив забезпечити
можливість огляду пошкодженого
транспортного засобу, надати копії
страхового поліса, водійського
посвідчення ОСОБА_2, постанови про
притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності,
висновок автотоварознавчого
дослідження, а в разі проведення
відновлювального ремонту автомобіля -
акти виконаних робіт чи інші документи,
що підтверджують вартість
відновлювального ремонту.

Листом № 317-1/12 від 14 травня 2012 року ПрАТ
«СТ «Гарантія» повідомило ОСОБА_1 про
відмову в задоволенні вказаної заяви
на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з тим, що позивач не
сприяв страховику в розслідуванні
причин та обставин
дорожньо-транспортної пригоди, не
надав необхідні документи, що призвело
до неможливості встановлення
страховиком розміру заподіяної шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
про стягнення на його користь з ПрАТ
«СТ «Гарантія» 2 669 грн 16 коп. на
відшкодування майнової шкоди та з
ОСОБА_2 510 грн франшизи, суд першої
інстанції виходив із доведеності вини
ОСОБА_2 у настанні
дорожньо-транспортної пригоди, що,
зважаючи на страхування
цивільно-правової відповідальності
останнього в ПрАТ «СТ «Гарантія», є
підставою для відшкодування
потерпілому майнової шкоди в порядку,
передбаченому Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення,
вважав, що такий висновок суду не
відповідає дійсним обставинам справи,
суперечить положенням Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Статтею 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно з п. 33.1.4 ст. 33 цього Закону
учасники дорожньо-транспортної
пригоди зобов'язані вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
про настання дорожньо-транспортної
пригоди.

У системному взаємозв'язку з п. 5 ч. 1 ст.
989 ЦК України, яким на страхувальника
покладено обов'язок повідомити
страховика про настання страхового
випадку у строк, встановлений
договором, правове значення для
вирішення страховиком питання про
виплату страхового відшкодування має
його повідомлення страхувальником про
настання страхового випадку у строк,
який дає страховику можливість
дослідити обставини справи та дійти
висновку про визнання його страховим
випадком чи відмову в цьому.

Положеннями п. 5 ч. 1 статті 991 ЦК України
передбачено, що страховик має право
відмовити у здійсненні страхових
виплат у разі несвоєчасного
повідомлення страхувальником про
настання страхового випадку.

За обставин, коли матеріалами справи
підтверджено, що ні страхувальник
ОСОБА_5, ні заподіювач шкоди ОСОБА_2 до
ПрАТ «СТ «Гарантія» з повідомленням
про настання страхового випадку не
звертались, в розслідуванні причин та
обставин дорожньо-транспортної
пригоди страховику не сприяли, правові
підстави для виплати позивачу ПрАТ «СТ
«Гарантія» суми страхового
відшкодування за винні дії ОСОБА_2
відсутні, оскільки заподіяна шкода в
повному обсязі повинна бути
відшкодованою відповідачем ОСОБА_2 на
підставі ст. ст. 1166, 1188 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права; наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 04 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель