Справа № 1519/2-1051/11
№пр.2/521/474/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2014 року Малиновський
районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Буран О.М.
при секретарі - Янкул Г.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
стягнення компенсації матеріальної
шкоди, відшкодування упущеної вигоди,
відшкодування моральної шкоди, суд
Позивач звернувся до
Малиновського районного суду м.Одеси з
позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті
особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення
компенсації матеріальної шкоди,
відшкодування упущеної вигоди,
відшкодування моральної шкоди та
неодноразово уточнюючи позовні вимоги
просить стягнути з відповідача з
ОСОБА_2 на свою користь в якості
компенсації завданої йому
матеріальної шкоди суму загальної
вартості відновлювального ремонту
належного йому на праві приватної
власності автомобілю марки «DAEWOO Nexia»,
шість тисяч триста сімдесят чотири)
гривні; стягнути з відповідача ОСОБА_2
та ОСОБА_3 в якості компенсації
упущеної вигоди суму у розмірі 91 200,00
(дев'яносто одну тисячу двісті) гривень;
стягнути з ОСОБА_2 в якості компенсації
завданої йому моральної шкоди суму у
розмірі 200 000,00 гривень, судові витрати
покласти на відповідачів.
В обґрунтування позовних
вимог позивач зазначає, що 7 березня 2003
року на вул. Мельницькій в м. Одесі
сталася дорожньо-транспортна пригода.
Автомобіль-маршрутне таксі Mersedes-Benz 310D,
д/н НОМЕР_2, що належав ОСОБА_5, та
знаходився під керуванням водія
ОСОБА_6, здійснив наїзд на автомобіль
DAWOO Nexia д/н НОМЕР_6, що належить ОСОБА_1,
який був припаркований вздовж узбіччя,
чим спричинив механічні пошкодження
транспортних засобів та завдав
матеріальну шкоду їх власникам, ОСОБА_5
Автомобіль Mersedes-Benz 310D д/н НОМЕР_2
на момент скоєння ДТП перебував у
користуванні та володінні
відповідачів із правом розпорядження
на підставі нотаріально посвідченої
довіреності, виданої 19.12.2002 р.
відповідачам власником автомобілю
ОСОБА_5 На підставі вказаної
довіреності відповідачі уклали з
ОСОБА_6 трудовий договір № 2232/1, як з
водієм. За цим договором автомобіль був
переданий ОСОБА_6 для здійснення
перевезень пасажирів в режимі
У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та його представник позовні
вимоги підтримали у повному обсязі.
Зазначили, що ОСОБА_1 є особою, яка
постраждала внаслідок даної ДТП, адже
він зазнав матеріальну та моральну
шкоду, які спричинені пошкодженням
його автомобілю, що було завдано
наїздом, який скоїв ОСОБА_6, керуючи
автомобілем, належним ОСОБА_5. За таких
обставин вважають, що ОСОБА_1 отримав
від позивачів кошти в якості
компенсації завданої йому шкоди, маючи
належні правові підстави.
Представник відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 у судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог
заперечувала, вважає обставини
викладені позивачем на підтвердження
вимог щодо стягнення в якості
компенсації завданої йому
матеріальної шкоди, упущеної вигоди та
моральної шкоди безпідставними та
такими, що не відповідають дійсності.
Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, свідків,
дослідивши матеріали справи, оцінюючи
всі досліджені докази в їх сукупності,
виходячи із встановлених судом
обставин і визначених відповідно до
них правовідносин, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні факти
ті відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 14.11.2012 року
набрала законної сили ухвала
апеляційного суду Одеської області за
наслідками розгляду апеляційної
скарги представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 24.04.2012 року по справі
за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди,
стягнення грошової суми в порядку
регресу, стягнення безпідставно
отриманої суми. Згідно ухвали
апеляційного суду Одеської області від
14.11.2012 року рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 24.04.2012 року
по справі №1519/2-1345/11, яким було
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, залишено без
Судом встановлено, що автомобіль
DAWOO Nexia, д/н НОМЕР_6, кузов НОМЕР_10,
жовтого коліру, 1997 року випуску,
належить позивачу ОСОБА_1 на підставі
Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_11, що
видане 05.10.2002 р. Іллічівським МРЕВ
Одеської області. (а.с. ) Автомобіль
Mersedes-Benz 310D, д/н НОМЕР_2, кузов НОМЕР_12, 1995
року випуску, білого кольору станом на
час скоєння ДТП 07.03.2003 р. належав третій
особі ОСОБА_5, відповідно до Свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
серії НОМЕР_13, виданого 07.02.2002 року
Білгород-Дністровським МРЕВ Одеської
Також встановлено, що відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користувалися
автомобілем Mersedes-Benz 310D, д/н НОМЕР_2 на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності від 19.12.2002 р., що була видана
ним третьою особою ОСОБА_5 (а.с. )
Як вбачається із зареєстрованого
центром зайнятості трудового договору
№ 2232/1, ОСОБА_6 на час скоєння ДТП
перебував у трудових відносинах з
позивачем ОСОБА_3, як водій на підставі
відповідної угоди, керував автомобілем
Мерседес 310D, д/н НОМЕР_2, який зіткнувся
з автомобілем, «DAEWOO Nexia», д/н НОМЕР_6, що
знаходився під керуванням та належить
В своїх поясненнях, що були надані
під час оформлення ДТП працівниками
ДАІ 07.03.2003 р. ОСОБА_6 вказує, що причиною
наїзду автомобіля Mersedes-Benz 310D д/н НОМЕР_2,
що знаходився під його керуванням, на
автомобіль «DAEWOO Nexia», д/н НОМЕР_6, що
належить ОСОБА_1, був виїзд на зустрічну
смугу руху автомобіля Жигулі ВАЗ 2106,
який підрізав його автомобіль,
внаслідок чого він не впорався з
керуванням і з лівого ряду під час
гальмування автомобіль під його
керуванням відкинуло до правого ряду,
де він допустив зіткнення з
В своїх показах в якості свідка
ОСОБА_6 вказує на те, що внаслідок
виїзду автомобіля ВАЗ 2106 на зустрічну
смугу руху, відбулось його зіткнення з
автомобілем під його керуванням, а тому
його автомобіль Мерседес 310D, д/н
НОМЕР_2, відкинуло від цього удару на
автомобіль - таксі ОСОБА_1 ОСОБА_6
зазначає, що факт зіткнення
автомобілів Mersedes-Benz 310D д/н НОМЕР_2 та ВАЗ
2106 був виявлений під час ремонту
автомобілю Mersedes-Benz 310D д/н НОМЕР_2.
Так, у Висновку по результатах
дорожньо-транспортної пригоди від
29.04.2003 р., який міститься в матеріалах
адміністративного провадження ДАІ,
відомості про зіткнення автомобілів
НОМЕР_9 відсутні. Натомість у Висновку
зазначено, що ДТП сталася як внаслідок
дій ОСОБА_4, який виїхав на автомобілі
території та не уступив дорогу
автомобілю Мерседес 310D, д/н НОМЕР_2, який
рухався по ній, так і внаслідок дій
ОСОБА_6, який не врахував дорожні
обставини (снігопад, ожеледицю), не
вибрав безпечну швидкість руху, не
впорався з керуванням внаслідок чого
скоїв наїзд на автомобіль «DAEWOO Nexia», д/н
НОМЕР_6, що зупинився в правій смузі під
керуванням ОСОБА_1 Отже, згідно
висновку причиною ДТП є порушення п.п.
12.1, 12.3 Правил дорожнього руху водієм
ОСОБА_6, яке полягає в тому, що він не
врахував дорожні обставини (снігопад,
ожеледицю), не вибрав безпечну
швидкість руху, не впорався з
керуванням, що й обумовило наслідки,
які настали. В діях водія ОСОБА_4 також є
порушення вимог п.п. 10.2 Правил
дорожнього руху, яке виразилось в тому,
що він під час виїзду на дорогу з
прилеглої території не уступив дорогу
транспортному засобу, який рухався по
ній, однак, на думку працівників ДАІ, це
порушення не перебуває у причинному
Постановами Малиновського
районного суду м. Одеси щодо
притягнення водіїв ОСОБА_6 та ОСОБА_4
від 21.05.2003 р. у справах №№ 3-5811, 3-5812
відповідно адміністративне
провадження відносно обох водіїв було
закрито внаслідок спливу
двохмісячного строку притягнення до
адміністративної відповідальності,
встановленого ст. 38 КУпАП, тому
викладені в мотивувальних частинах цих
постанов судження щодо винності
(невинності) ОСОБА_6 та ОСОБА_4, в тому
числі висновок суду про те, що ОСОБА_6
під час скоєння ДТП діяв у стані
крайньої необхідності, не є
преюдиціальними в розумінні змісту ст.
61 ЦПК України, а тому оцінюються судом у
сукупності з іншими доказами по справі.

Ухвалою суду від 14.06.2010 р. за
клопотанням представника позивача
ОСОБА_1 була призначена
судово-почеркознавча експертиза, на
розгляд якої було поставлено питання
дійсності підпису ОСОБА_1 у протоколі
огляду місця дорожньо-транспортної
пригоди від 07.03.2003 р. Згідно з висновком
судово-почеркознавчої експертизи №
7406/02, складеним 30.08.2010 р. експертом, ст.
науковим співробітником ОНДІСЕ
ОСОБА_7, підпис від імені ОСОБА_1,
розташований на зворотній стороні
аркушу 4 (на сторінці 8) протоколу огляду
місця дорожньо-транспортної пригоди
від 07.03.2003 р., у графі «Водій» за номером
2, праворуч від рукописного запису
«ОСОБА_1», виконаний не ОСОБА_1, а іншою
особою.

Зазначене вказує на те, що
протокол огляду місця
дорожньо-транспортної пригоди від
07.03.2003 р., який знаходиться у матеріалах
справи, був підроблений. З цього
приводу судом була постановлена окрема
ухвала від 15.04.2011 р., яка була направлена
прокурору Малиновського району м.
Одеси.

За таких обставин, вказаний
протокол огляду місця
дорожньо-транспортної пригоди від
07.03.2003 р. суд не оцінює в якості доказу,
оскільки цей документ не є допустимим
доказом в розумінні змісту ч. 1 ст. 59 ЦПК
України.

Схему ДТП суд не бере до уваги в
якості письмового доказу, оскільки
схема, яка міститься в матеріалах
справи, не підписана позивачем ОСОБА_1,
який стверджує, що схему, яка
оформлялася на місці пригоди, він
підписував.

Ухвалою суду від 15 квітня 2011 року
у справі була призначена судова
автотехнічна експертиза, на вирішення
якої була поставлена низка питань щодо
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між дорожньою ситуацією, діями
учасників ДТП безпосередньо перед
аварією та зіткненням автомобілів. За
наслідками вивчення експертом
матеріалів справи судом отримано
повідомлення № 8028 від 07.06.2011 р. про
неможливість дачі висновку судової
транспортно-трасологічної та
автотехнічної експертизи з причини
відсутності об'єктивної інформації про
ДТП та придатних для експертного
дослідження об'єктів.

За таких обставин, суперечливі
показання свідків та пояснення осіб,
які беруть участь у справі, за
відсутності інших достовірних
належних та допустимих доказів не
дають суду підстав для об'єктивного та
обґрунтованого висновку про наявність
або відсутність вини відповідача
ОСОБА_4 та/ або третьої особи ОСОБА_6 у
скоєнні вказаної ДТП.

Судом лише встановлено і не
спростовується особами, які беруть
участь у справі, що позивач ОСОБА_1 є
особою, яка постраждала внаслідок ДТП,
а тому має право на відшкодування
завданої йому внаслідок цієї ДТП
матеріальної шкоди з огляду на таке.

На виконання ухвали
Малиновського районного суду м. Одеси
від 06.10.2008 р. про скасування заходів
забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, завданої в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, стягнення грошової суми в
порядку регресу, стягнення
безпідставно отриманої суми 18.03.2009 р.
державним виконавцем Овідіопольського
районного управління юстиції Одеської
області автомобіль марки «DAEWOO Nexia», д/н
НОМЕР_6, був переданий від відповідача
ОСОБА_2 його власнику - позивачу ОСОБА_1
на відповідальне зберігання, що
підтверджується актом опису й арешту
майна від 18.03.2009 р. Серія АК № 488446 (який
зроблено з оригіналу: серія АК № 488445).

Технічний стан автомобілю, який
перебуває поза експлуатацією через
численні технічні несправності,
свідчить про те, що відповідач ОСОБА_2
грубо порушував умови відповідального
зберігання, фактично не зберігаючи
автомобіль у належному технічному
стані, в якому він був переданий йому
15.03.2005 р., а незаконно експлуатував його
в інтенсивному режимі без належного
технічного обслуговування.

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 показав, що був запрошений
ОСОБА_2 18.03.2009 року для транспортування
зазначеного автомобілю для передачі
позивачу (на виконання ухвали
Малиновського районного суду м. Одеси
від 06.10.2008 року про скасування заходів
забезпечення позову за позовом ОСОБА_2
та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди, завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди,
стягнення грошової суми в порядку
регресу, стягнення безпідставно
отриманої суми) шляхом буксування, тому
як автомобіль перебував поза
експлуатацією через чисельні
несправності. Свідок показав, що при
здійсненні буксування, він знаходився
за кермом автомобілю «DAEWOONexia» д/н
НОМЕР_6, належного ОСОБА_1 Під час
буксування відірвались передні грати
радіатора, що кріплять передній бампер
до кузову автомобілю, після чого
автомобіль був транспортований на
станцію технічного обслуговування для
здійснення ремонту. Як навів свідок,
автомобіль зберігався ОСОБА_2 на
автостоянці у м. Одесі.

Але вказані твердження свідка
ОСОБА_8 не беруться судом до уваги з
огляду на те, що чисельні несправності
автомобіля не могли бути викликані
лише при здійсненні його буксування.

Зазначене підтверджується дефектною
відомістю технічного стану автомобілю
від 14.04.2009 р., складеною ФОП ОСОБА_9,
згідно з якою вартість
відновлювального ремонту автомобілю з
урахуванням вартості витратних
матеріалів становить 22014,00 грн.
(двадцять дві тисячі чотирнадцять
гривень 00 коп.). Вартість запасних
частин, необхідних для проведення
зазначеного відновлювального ремонту,
відповідно до прейскуранту цін на
запчастини від 23.04.2009 р., що виданий
Магазином № 145, який знаходиться на
авторинку „Успіх" (м. Одеса, вул.
Маршала Жукова, 2а), станом на 23.04.2009 р.
складає 14 360,00 грн. (чотирнадцять тисяч
триста шістдесят гривень 00 коп.). Таким
чином, загальна вартість
відновлювального ремонту автомобілю з
урахуванням вартості запасних частин
та витратних матеріалів становить 36374,00
грн. (тридцять шість тисяч триста
сімдесят чотири гривні 00 коп.): 22014,00 +
14360,00 = 36374,00 (грн.). Загальна вартість
відновлювального ремонту автомобілю є
частиною суми збитків, завданих
позивачеві ОСОБА_1 забезпеченням
позову.

Крім того, внаслідок зловживання
позивачами своїми процесуальними
правами на забезпечення позову з 15.03.2005
р. по 18.03.2009 р., тобто протягом 48 місяців,
ОСОБА_1 був позбавлений можливості
користування зазначеним автомобілем,
який був джерелом існування його
родини, оскільки він працював
професійним водієм - таксистом. ОСОБА_1
викупив та використовував зазначений
автомобіль як засіб виробництва для
здійснення підприємницької діяльності
з надання транспортних послуг таксі. Ця
діяльність була єдиним джерелом його
доходу та доходу його родини.

З моменту вилучення у позивача ОСОБА_1
автомобілю 15.03.2005 р. до цього часу він
вимушений працювати охоронцем в КСП ім.
А.В. Трофімова (с. Молодіжне,
Овідіопольського району Одеської
області), внаслідок чого його заробіток
значно зменшився.

У судовому засіданні було допитано
свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які
підтвердили той факт, що позивач дійсно
працював професійним водієм -таксистом
та використовував зазначений
автомобіль як засіб виробництва для
здійснення підприємницької діяльності
з надання транспортних послуг таксі. Ця
діяльність була єдиним джерелом доходу
ОСОБА_1 та доходу його родини. Також
свідки підтвердили, що з моменту
вилучення у ОСОБА_1 автомобілю 15.03.2005
року і до цього часу він вимушений
працювати охоронцем в КСП ім. А.В.
Трофімова (с. Молодіжне
Овідіопольського району Одеської
області), внаслідок чого його заробіток
значно зменшився та умови життя його
родини погіршились. Крім того, свідки
зазначили, що на теперішній час позивач
знаходиться в стані депресії, зазнаючи
щоденно тяжких моральних страждань
через порушений звичайний перебіг
життя, суттєво знизився рівень
матеріального достатку його сім'ї, він
вимушений докладати значних
додаткових зусиль для організації
побуту свого життя.

Таким чином, ОСОБА_1 втратив щомісячний
заробіток, який він отримував коли
працював таксистом, використовуючи
належний йому автомобіль.
Середньомісячний розмір цього
заробітку складав 1900,00 грн. Загальна
сума упущеної вигоди за 48 місяців
становить 91200,00 грн.: 48 Х 1900 = 91200,00 (грн.).
Ця сума також є сумою, з якої
складається загальна сума збитків,
завданих позивачеві ОСОБА_1
забезпеченням позову, а саме:
вилученням у нього належного йому
автомобілю та передачею його на
відповідальне зберігання відповідачу
ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЦПК України у
разі скасування заходів забезпечення
позову, особа, щодо якої вжито заходи
забезпечення позову, має право на
відшкодування збитків, завданих
забезпеченням позову.

Як зазначалось вище, ухвалою
Малиновського районного суду м. Одеси
від 06.10.2008 р. скасовані заходи
забезпечення позову, що полягали у
вилученні у ОСОБА_1 належному йому на
праві приватної власності автомобілю
марки «DAEWOO Nexia», д/н НОМЕР_6 та передачі
його на відповідальне зберігання
відповідачеві ОСОБА_2 (позивачу у
справі за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3
№1519/2-1345/11). Таким чином, позивач ОСОБА_1,
згідно з ч. 1 ст. 155 ЦПК України має право
на відшкодування збитків, завданих
забезпеченням позову, якими є: загальна
вартість відновлювального ремонту
автомобілю з урахуванням вартості
запасних частин та витратних
матеріалів, а також упущена ним вигода
внаслідок вилучення автомобілю та
втрати джерела існування.

Отже, загальна сума збитків, завданих
позивачу ОСОБА_1 забезпеченням позову,
внаслідок протиправних дій
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 складає
127574,00 грн. (сто двадцять сім тисяч
п'ятсот сімдесят чотири гривні 00 коп.)
36374,00 + 91200,00 = 127574,00 (грн.).

Внаслідок втрати роботи таксиста та
відповідного заробітку позивач ОСОБА_1
з 15.03.2005 р. по цей час знаходиться у
стані постійного стресу та важкої
депресії, зазнаючи щоденно важких
моральних страждань, через те, що
порушений звичний перебіг його життя,
суттєво знизився рівень матеріального
достатку його сім'ї, він вимушений
докладати значних додаткових зусиль
для організації свого життя.

Додаткові моральні страждання ОСОБА_1
зазнає також через те, що внаслідок
звернення відповідачів до нього з
необґрунтованим позовом про стягнення
значної суми коштів, він вимушений
витрачати час та зусилля на захист
своїх прав у судовому порядку, що
пов'язано також з додатковими
витратами. Внаслідок дій відповідачів,
останні чотири роки життя ОСОБА_1
перетворилися для нього на боротьбу за
виживання.

Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу
України (далі - „ЦК України") майнова
шкода, завдана неправомірними діями
особистим немайновим правам фізичної
особи, а також шкода, завдана майну
фізичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною першою статті 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Частиною другою цієї статті
встановлено, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного
кодексу України моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті, якою
передбачено, що моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я фізичної
особи внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки.

Відповідно до ст. 450 ЦК
Української РСР в редакції 1963 р., яка
діяла на момент скоєння ДТП,
зобов'язання відшкодувати шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
покладається саме на організації та
громадян, діяльність яких пов'язана з
підвищеною небезпекою, в тому числі - на
транспортні організації та володарів
автомобілів, якщо вони не доведуть, що
шкода виникла внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого. Таким
чином, відсутність вини особи, яка є
володарем джерела підвищеної
небезпеки, не є підставою для
звільнення її від відповідальності за
шкоду, завдану цим джерелом, оскільки
згідно із законом, відповідальність за
шкоду, спричинену джерелом підвищеної
небезпеки, є більш суворою порівняно з
загальною цивільно-правовою
відповідальністю за завдання шкоди,
адже настає незалежно від наявності
вини особи, діяльність якої пов'язана з
підвищеною небезпекою для оточуючих.

Крім того, згідно із ст. 445 ЦК
Української РСР 1963 р. шкода, завдана в
стані крайньої необхідності, повинна
бути відшкодована особою, яка її
спричинила. Відповідно до ст. 441 ЦК
Української РСР 1963 р. організація
зобов'язана відшкодувати шкоду,
завдану з вини її працівників при
виконанні ними своїх трудових
обов'язків.

Оскільки права та обов'язки
сторін, пов'язані з відшкодуванням
шкоди, завданої зазначеною ДТП, що
виникли до набрання Цивільним кодексом
України у редакції 2003 року,
продовжували існувати після набрання
чинності цим Кодексом 01.01.2004 р., до них
згідно з абзацем 2 п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України у редакції 2003 року
застосовуються положення чинного
Цивільного кодексу України у редакції
2003 року (далі - ЦК України).

При цьому суд враховує, що
положення чинного ЦК України, які
регулюють підстави відповідальності
за завдання шкоди джерелом підвищеної
небезпеки, відповідальність за шкоду,
завдану у стані крайньої необхідності,
та право на зворотну вимогу до винної
особи не мають яких-небудь істотних
відмінностей від вищезазначених
положень ЦК Української РСР в редакції
1963 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1171 ЦК
України шкода, завдана особі у зв'язку
із вчиненням дій, спрямованих на
усунення небезпеки, що загрожувала
цивільним правам чи інтересам іншої
фізичної або юридичної особи, якщо цю
небезпеку за даних умов не можна було
усунути іншими засобами (крайня
необхідність), відшкодовується особою,
яка її завдала.

Особа, яка відшкодувала шкоду, має
право пред'явити зворотну вимогу до
особи, в інтересах якої вона діяла.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України
встановлено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб, а ч. 2 цієї ж статті
передбачає, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, отримаючи середню
заробітну плату у розмірі 600,00 грн.,
ОСОБА_1 має на утриманні дружину
домогосподарку - ОСОБА_12, що
знаходиться на лікуванні у
психоневрологічному диспансері та має
3 групу інвалідності, непрацездатну
пенсіонерку мати - ОСОБА_13,
неповнолітнього сина 1994 р.н. - ОСОБА_14,
що підтверджується довідкою про склад
родини, виданою Молодіженською
сільською радою Овідіопольского
району Одеської області, яка була
долучена до матеріалів справи за
клопотанням позивача, на підставі ч. 1
ст. 82 ЦПК України.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на
законі та підтверджені належними та
допустимими доказами, а тому
підлягають частковому задоволенню у
частині стягнення моральної шкоди,
розмір якої визначено у 30 000,00 гривень.
Враховуючи викладені обставини,
враховуючи матеріальний стан та
заперечення відповідачів, суд вважає,
що цей розмір відшкодування моральної
шкоди відповідає вимогам розумності і
справедливості.

Керуючись ст.ст.10,11,57-60,88,209,212,213, 214-215 ЦПК
України, ст.ст. 440, 441, 445, 450, 452 ЦК
Української РСР в редакції 1963 року,
ст.ст. 1171, 1172, 1187 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
стягнення компенсації матеріальної
шкоди, відшкодування упущеної вигоди,
відшкодування моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (проживає
за адресою: 65072, АДРЕСА_1) та ОСОБА_3
(проживає за адресою: АДРЕСА_2) на
користь ОСОБА_1 (проживає за адресою:
АДРЕСА_3) в якості компенсації завданої
йому матеріальної шкоди суму загальної
вартості відновлювального ремонту
належного йому на праві приватної
власності автомобілю марки «DAEWOO Nexia»,
д/н НОМЕР_6, у розмірі 36374,00 (тридцять
шість тисяч триста сімдесят чотири)
гривень 00 копійок.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2
(проживає за адресою: 65072, АДРЕСА_1) та
ОСОБА_3 (проживає за адресою: АДРЕСА_2) на
користь ОСОБА_1 (проживає за адресою:
АДРЕСА_3) в якості компенсації упущеної
вигоди, суму у розмірі 91 200,00 (дев'яносто
одну тисячу двісті) гривень 00 копійок.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (проживає
за адресою: 65072, АДРЕСА_1) та ОСОБА_3
(проживає за адресою: АДРЕСА_2) на
користь ОСОБА_1 (проживає за адресою:
АДРЕСА_3) в якості компенсації завданої
йому моральної шкоди, суму у розмірі 30
000,00 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2
(проживає за адресою: 65072, АДРЕСА_1) та
ОСОБА_3 (проживає за адресою: АДРЕСА_2) на
користь держави суму судового збору у
розмірі 1575,74 (одна тисяча п*ятсот
сімдесят п*ять) гривень 74 копійки.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. Якщо апеляційна скарга не була
подана протягом десяти днів після
отримання відповідачем копії рішення,
рішення суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя:
О.М. Буран