Справа № 133/4215/13-ц Провадження №
22-ц/772/1269/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Слободяний О. Є.Категорія:
52Доповідач: Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

15 квітня 2014 року м. ВінницяКолегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтка Ю.Б., Голоти Л.О.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
апеляційною скаргою Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-західна залізниця»

на рішення Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 07 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-західна залізниця», третя
особа на стороні відповідача - Вагонна
дільниця ст. Київ-Пасажирський ДТГО
«Південно-західна залізниця» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної шкоди
та визнання недійсним контракту, -

встановила:

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 07 березня
2014 року позов задоволено частково.
ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді
провідника пасажирських вагонів
Вагонної дільниці станції
Київ-Пасажирський Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-західна залізниця» з 06
грудня 2013 року.

Стягнуто з Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-західна залізниця» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 06 грудня 2013
року по 07 березня 2014 року в сумі 8391 грн.
11 коп., а також моральну шкоду в сумі 8000
грн. Вирішено питання про стягнення
судових витрат. В решті вимог
відмовлено. Рішення про поновлення на
роботі та про виплату середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
межах суми платежу за один місяць
допущено до негайного виконання.

Не погодившись із вказаним рішенням
відповідач - Державне
територіально-галузеве об'єднання
«Південно-західна залізниця» подав
апеляційну скаргу та доповнення до неї,
в яких посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, а також невідповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи, просить рішення скасувати та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні вимог ОСОБА_2

В судовому засіданні представник
апелянта Андрощук Я.П. вимоги
апеляційної скарги підтримав на
умовах, викладених у ній, та просив
задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 проти
вимог апеляційної скарги заперечував,
просить залишити в силі рішення суду
першої інстанції як законне і
обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь в
справі та з'явилися в судове засідання,
вивчивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляції та вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до частини 3 статті 21 КЗпП
України контракт є особливою формою
трудового договору, в якому строк його
дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін, умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України.

Відповідно до пункту 8 статті 36 КЗпП
України передбачена така підстава
припинення трудового договору, як
обставини зазначені в контракті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 13 Постанови від 06 листопада
1992 року №9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» вирішуючи
позови про поновлення на роботі, осіб,
звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України,
суди повинні мати на увазі, що на
підставі цієї норми припиняється
трудовий договір при наявності умов,
визначених сторонами в контракті для
його розірвання.

Частиною 3 статті 15 Закону України «Про
залізничний транспорт» встановлено, що
працівники залізничного транспорту
загального користування, які
здійснюють обслуговування пасажирів,
працевлаштовуються на підприємства
пасажирського залізничного транспорту
загального користування за
контрактною формою трудового договору.
Перелік категорій та посад працівників
залізничного транспорту, які
працевлаштовуються за контрактною
формою трудового договору, затверджено
постановою кабінету Міністрів України
15.07.1997 року №764. Серед інших категорій
працівників залізничного транспорту,
які працевлаштовуються за контрактною
формою трудового договору, цим
переліком віднесено і провідників
пасажирських вагонів.

Судом першої інстанції встановлено, а
сторонами не заперечується, що ОСОБА_2
згідно із записами в трудовій книжці, з
03 вересня 2010 року була прийнята на
посаду провідника пасажирських
вагонів Вагонної дільниці станції
Київ-Пасажирський ДТГО
«Південно-західна залізниця» на умовах
контракту (а.с.3).

29 липня 2011 року контракт з позивачем
був переукладений на строк до 29 липня
2014 року (а.с.4-7).

Наказом (розпорядженням) відповідача
№3141/ос від 06 грудня 2013 року позивач
звільнена з роботи на підставах
передбачених контрактом, відповідно до
п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Виданню наказу про звільнення з роботи
передувало попередження від 21.11.2013 року
за №702 про звільнення з роботи у зв'язку
з порушенням умов контракту № 812 від
29.07.2011 року.

Умовами даного контракту з працівником
№ 812 - пп. «а» п. 17 передбачено, що
працівник може бути звільнений, а цей
контракт розірваний з ініціативи
роботодавця до закінчення терміну його
дії у разі встановлення факту
перевезення безквиткових пасажирів
або надлишкової ручної поклажі.

Приводом для звільнення позивача з
роботи став акт про перевірку
регіонального поїзда №824 сполученням
Шепетівка - Київ від 13 листопада 2013
року, складений працівниками ДН-4 Філюк
В.П. та Бондарчук О.М. про проїзд в
салоні вагона №10, який обслуговувала
позивач, десятьох безквиткових
пасажирів (а.с. 32).

При цьому в зазначеному акті не вказані
прізвища безквиткових пасажирів,
підписи бригадира поїзда та
провідника, яка обслуговувала вказаний
вагон, в акті відсутні, а зазначено, що
бригадир поїзда ОСОБА_7 від підпису
відмовилася.

Разом з тим, в матеріалах справи (а.с. 64,
68) містяться завірені відокремленим
підрозділом Коростенської дирекції
залізничних перевезень копії таких же
актів від 13.11.2013 року, однак за змістом
вони суттєво різняться.

Так, в акті від 13.11.2013 року, копія якого
завірена відокремленим підрозділом
Коростенської дирекції залізничних
перевезень взагалі відсутні відомості
про фактичну кількість пасажирів у
вагоні, підписи провідників, а також
самих перевіряючих осіб.

Оцінивши даний документ в сукупності і
взаємозв'язку з іншими доказами по
справі, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що факт
перевезення ОСОБА_2 безквиткових
пасажирів, а відтак порушення
підпункту «а» пункту 17 контракту №812
відповідачем не доведені.

Отже інформація про перевезення
позивачем 13 листопада 2013 року в вагоні
№10 поїзда №824 Шепетівка-Київ
безквиткових пасажирів, яка надійшла
відповідачеві, зокрема, вищевказаний
акт, складений працівниками ДН-4,
протокол оперативної наради №Л-4/98 від
21.11.2013 року за своїм змістом дійсно є
неповною, суперечливою і такою, що не
може бути підставою для звільнення
позивача з підстав, передбачених
контрактом.

Перевезення безквиткових пасажирів
тягне за собою дисциплінарну
відповідальність працівників
залізниці, проте одночасно
безквитковий проїзд пасажира, а так
само перевезення без квитка дитини
віком від семи до шістнадцяти років є
адміністративним правопорушенням, що
передбачене статтею 135 КпАП України.

Тому відповідно до пунктів 2.1, 2.4
Порядку проведення перевірок
пасажирських поїздів в системі
залізничного транспорту України
контроль проїзду здійснюється тільки
відповідними службовими особами, які
мають право від імені залізничного
транспорту розглядати справи про
адміністративні правопорушення, а
перевірки поїздів проводяться
комісією у складі не менше двох осіб з
обов'язковою участю службових осіб, які
мають право від імені залізничного
транспорту розглядати справи про
адміністративні правопорушення і
накладати адміністративні стягнення.

Згідно з частиною 2 статті 224 КпАП
України від імені органів залізничного
транспорту розглядати справи про
адміністративні правопорушення і
накладати адміністративні стягнення
мають право: начальники станцій та їх
заступники, начальники вокзалів та їх
заступники, начальники локомотивних
(вагонних) депо, начальники
пасажирських поїздів
(механіки-бригадири пасажирських
поїздів); контролери-ревізори
пасажирських поїздів,
ревізори-інструктори пасажирських
поїздів, ревізори по контролю доходів.

В даному випадку перевірку вагона
здійснювали нарядники провідників ДН-4
. Їх повноваження на проведення такого
роду перевірок відповідачем не
підтверджені.

Суд першої інстанції вірно оцінив
зазначені обставини та прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що
поверхове і формальне проведення
службового розслідування призвело до
прийняття відповідачем незаконного
рішення про звільнення позивача з
роботи.

Згідно з статті 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік.

Вирішуючи позовні вимоги в частині
стягнення середнього заробітку суд
першої інстанції вірно виходив з
«Порядку обчислення середньої
заробітної плати», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№100 від 08.02.1995 року та прийшов до
висновку про стягнення з відповідача
на користь позивача втраченого
заробітку за час вимушеного прогулу в
сумі 8391,11 грн.

Вірним є також висновок суду щодо
стягнення на користь позивача
моральної шкоди.

Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
справи.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Таким чином, суд першої інстанції повно
і всебічно встановив обставини справи,
правильно їх оцінив і дійшов до
законного і обґрунтованого висновку
про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують
і не вказують на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які б призвели до неправильного
вирішення справи.

Згідно з статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене вище, керуючись
ст. 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-західна залізниця»
відхилити, а рішення Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 07 березня 2014 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подання касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник
І.М.Судді: З оригіналом вірно: Суддя
апеляційного суду /підпис/ Войтко
Ю.Б. /підпис/ Голота Л.О.
Стадник І.М.