Справа № 360/1565/13-ц Головуючий у І
інстанції Додатко В.Д.Провадження №
22-ц/780/1903/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Бородянського
районного суду Київської області від 19
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності та визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року позивач
звернулася до суду з позовом та просила
визнати за нею право власності на 2/3
частини домоволодіння АДРЕСА_1, а також
визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом від 18.04.2001 року
на підставі якого за ОСОБА_2
зареєстровано право власності на 2/3
частини домоволодіння за
вищезазначеною адресою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ОСОБА_1 є власником 2/3 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
23.04.1991 року. Однак, 18.04.2001 року
нотаріальною конторою було видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на ім'я ОСОБА_2 після смерті
ОСОБА_3. Право власності на частину
будинку на ОСОБА_3 було зареєстроване
на підставі рішення суду, яке згодом
було скасовано судом апеляційної
інстанції з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції. Після
цього позов ОСОБА_3 було залишено без
розгляду. Таким чином, ОСОБА_1 є єдиним
власником 2/3 частин будинковолодіння.
Однак, свідоцтво на право на спадщину
від 23.04.1991 року позивачем втрачено. КП
КОР «БТІ» повідомило ОСОБА_1 про те, що
право власності попередньо
зареєстроване за ОСОБА_3, а
вищезазначене позивачем рішення суду в
матеріалах інвентаризаційної справи
відсутнє.

Рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 19 грудня 2013 року
ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції через порушення норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити. В обґрунтування доводів
апеляційної скарги зазначає, що позов
поданий до суду саме у зв'язку з тим, що
правовстановлюючий документ було
втрачено, а до позовної заяви було
долучено всі можливі та необхідні
докази, які підтверджують право
власності ОСОБА_1 на 2/3 частини будинку.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно
технічного паспорту на житловий
будинок індивідуального житлового
фонду, виданого на ім'я ОСОБА_4, житловий
будинок по АДРЕСА_1 належав останньому
на підставі свідоцтва про право
особистої власності. ОСОБА_1 являється
власником 2/3 частин житлового будинку
за зазначеною адресою на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
23.04.1991 року (а.с.128).

Ухвалою Бородянського районного суду
Київської області від 31 березня 1998 року
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про
визнання свідоцтв про право на
спадщину частково недійсними,
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності на ? частину
будинку та усунення перешкод у
користуванні житловим будинком та
земельною ділянкою залишено без
розгляду (а.с.112).

18 квітня 2001 року на ім'я ОСОБА_2 видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом № 193274. Спадкове майно
складається з 2/3 частин житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель, що знаходиться на
АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_3 на
підставі рішення суду Бородянського
району від 10.06.1994 року та
зареєстрованого в Ірпінському
міжміському бюро технічної
інвентаризації 06.08.1994 року за № 284
(а.с.11).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що право
власності позивача на 2/3 частини
будинку не підтверджено
правовстановлюючими документами.

Однак, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції не звернув увагу на ту
обставину, що право власності ОСОБА_1 на
2/3 частини будинку підтверджується
записом у технічному паспорті,
виданому на ім'я ОСОБА_4 Крім того, з
листа КП КОР «БТІ» № 283 від 19.06.2010 року
вбачається, що за позивачем
зареєстровано право власності на
спірну частину домоволодіння на
підставі свідоцтва про право на
спадщину, виданого 1-ою Київською
державною нотаріальною конторою 23
квітня 1991 року (а.с.130).

Відповідно до ст. 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що
батько відповідача ОСОБА_3 звертався до
суду з позовом, зокрема, про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину, виданого на ім'я ОСОБА_1
Судовим рішенням позов було задоволено
та визнано за ОСОБА_3 право власності на
2/3 частини житлового будинку, а також
здійснено реєстрацію права власності в
БТІ. Однак, рішення суду, на підставі
якого здійснено реєстрацію, скасовано
ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 25.10.1994 року та справу
направлено на новий розгляд. В
результаті ухвалою Бородянського
районного суду від 31 березня 1998 року
позов ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Таким чином, 2/3 частини житлового
будинку по АДРЕСА_1, які ОСОБА_6
успадкувала після смерті ОСОБА_3,
останньому не належали. Видача
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 18.04.2001 року суперечить
вимогам законам, а саме свідоцтво
підлягає скасуванню через втрату
чинності рішення суду, яке було
підставою до його видачі.

Отже, суд першої інстанції не в повній
мірі дослідив обставини справи та
прийшов до помилкового висновку про
відмову у задоволенні позову, а тому
рішення суду підлягає скасуванню з
постановлення нового рішення про
задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду
Київської області від 19 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності та визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом АЕА № 193274 від
18.04.2001 року, зареєстрованого в реєстрі
№ 1654, на підставі якого за ОСОБА_2
зареєстровано право власності на 2/3
частини домоволодіння з відповідною
частиною надвірних будівель, що
розташоване по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, проживаючою по
АДРЕСА_2, право власності на 2/3 частини
домоволодіння з відповідною частиною
надвірних будівель, що розташоване по
АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.