АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/833/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 37 Мазай Н. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Захарова А. Ф. УХВАЛА
09 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоЗахарова А. Ф.
суддівОхріменко Н. І. , Скіць М. І. при
секретаріЯремич В.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Монастирищенського районного суду
Черкаської області від 20 січня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи без
самостійних вимог на предмет спору
Монастирищенське районне управління
юстиції в Черкаській області,
приватний нотаріус Іллінецького
районного нотаріального округу
Вінницької області ОСОБА_13 про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину, визнання права власності
на частину житлового будинку,
Вивчивши матеріали справи, вислухавши
ОСОБА_6, адвоката ОСОБА_14 в її інтересах,
які підтримали доводи апеляційної
скарги, та ОСОБА_15, ОСОБА_12, які теж
підтримали апеляційну скаргу, а також
представника ОСОБА_7, який заперечував
на доводи апеляційної скарги, судова
в с т а н о в и л а :
В липні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя
особа: Монастирищенське районне
управління юстиції Черкаської області,
- про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину, визнання права
власності на частину житлового
будинку, витребування майна.
В обґрунтування своїх вимог вказувала,
що ІНФОРМАЦІЯ_7 померла її мати ОСОБА_16,
залишивши заповіт на належне їй майно
своїй дочці ОСОБА_8, а саме - житловий
Зазначений житловий будинок був
побудований батьками в шлюбі та був їх
спільною сумісною власністю.
Батько позивачки - ОСОБА_17 мав право на
1/2 частини (або 8/16) спірного будинку.
Крім того, як непрацездатний пенсіонер
мав право на обов'язкову частку у
спадщині, що відкрилася.
Обов'язкова частка батька у житловому
будинку складає половину частки, яка
належала б йому у разі спадкування за
законом, а саме 1/16 частина будинку (1/2
частка матері / 4 спадкоємці). А всього
батьку належало 9/16 частин (8/16+1/16)
спірного житлового будинку.
ОСОБА_17 відмовився від спадкового
майна на користь позивачки,
звернувшись з відповідною письмовою
заявою до нотаріальної контори 29.06.2010
ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_17, залишивши
заповіт на усе своє майно на ім'я
12 жовтня 2010 року відповідачці ОСОБА_8
приватним нотаріусом Іллінецького
районного нотаріального округу
Вінницької області ОСОБА_13 було
незаконно видано свідоцтво про право
на спадщину на весь (цілий) будинок
АДРЕСА_1, в той час, коли вона мала право
тільки на 7/16 частин спірного житлового
02 листопада 2010 року за договором
купівлі - продажу житлового будинку,
посвідченого приватним нотаріусом
Городищинського нотаріального округу
ОСОБА_18 за реєстром № 1891 відповідачка
ОСОБА_8 продала цілий спірний будинок
порушивши право власності позивачки на
На підставі наведеного, ст. ст. 215, 216, 203,
1216, 1241, 1268 ЦК України, ст. ст. 69, 70 СК
України, ОСОБА_6 із врахуванням заяви
про уточнення позовних вимог просила
суд:
- визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину за заповітом, видане
на ім'я ОСОБА_8 12.10.2010 року приватним
нотаріусом Іллінецького районного
нотаріального округу ОСОБА_13 після
смерті ОСОБА_16 за реєстром № 2851;
- визнати за позивачкою право
власності на 15/28 частин будинку АДРЕСА_1
в порядку спадкування після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_17;
- витребувати від набувача ОСОБА_7
на користь позивачки належне їй майно
15/28 частин житлового будинку АДРЕСА_1.
Ухвалою Монастирищенського районного
суду Черкаської області від 16.10.2013 року
до участі у справі в якості
співвідповідачів залучено ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, та в якості
третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору приватного нотаріуса
Іллінецького районного нотаріального
округу Вінницької області ОСОБА_13.
Рішенням Монастирищенського районного
суду Черкаської області від 20 січня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_6, -
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу.
Вважаючи, що дане рішення незаконне,
прийняте з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
не відповідає обставинам справи,
просить його скасувати, ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог та
задоволити їх у повному об'ємі.

Обговоривши матеріали справи, судова
палата вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7
померла ОСОБА_16 в с. Сатанівка
Монастирищенського району Черкаської
області, про що виконавчим комітетом
Сатанівської сільської ради
Монастирищенського району Черкаської
області видано свідоцтво про смерть
серії НОМЕР_1 від 06.01.2010 року ( копія на
ар. спр. 116 т. 1).

Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем
відкриття спадщини є останнє місце
проживання спадкодавця. Якщо місце
проживання спадкодавця невідоме,
місцем відкриття спадщини є
місцезнаходження нерухомого майна або
основної його частини, а за відсутності
нерухомого майна - місцезнаходження
основної частини рухомого майна.

Встановлено, що за життя ОСОБА_16 була
власником житлового будинку АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 21 липня 2005 року,
виданого на підставі рішення виконкому
Сатанівської сільської ради
Монастирищенського району від 23.06.2005
року, що було належним чином внесено в
реєстр (зареєстровано) прав власності
на нерухоме майно ( ар. спр. 128-130 т. 1), та
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства,
площею 2,5656 га, розташованої на
території Росоховатської сільської
ради Іллінецького району Вінницької
області, про що їй було видано 28 березня
2005 року на підставі розпорядження
Іллінецької районної державної
адміністрації Вінницької області від 13
грудня 2004 року № 379 Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ВН № 135532 ( ар. спр. 135 т. 1).

На вказане нерухоме майно ОСОБА_16 і
відкрилася спадщина після її смерті.

Встановлено також, що спадкоємцями на
її майно - житловий будинок АДРЕСА_1,
являється її дочка ОСОБА_8 за заповітом,
оформленим ОСОБА_16 23 лютого 2006 року
секретарем виконкому Сатанівської
сільської ради Монастирищенського
району на ім'я ОСОБА_8, яка на той час
перебувала в шлюбі з ОСОБА_20, який
розірвано 26 вересня 2008 року ( ар. спр.
124-125 т.1). Спадкоємцем на земельну
ділянку ОСОБА_16, площею 2,5656 га,
розташовану на території
Росоховатської сільської ради
Іллінецького району Вінницької
області та на майновий пай члена КСП
(свідоцтво НОМЕР_4 від 11.07.2001 року), а
також на всі її грошові заощадження
являється її дочка ОСОБА_6 (дошлюбне
прізвище ОСОБА_6), оформленим
виконкомом Сатанівської сільської
ради Монастирищенського району
Черкаської області 14 грудня 2009 року (
ар. спр. 13; 127 т.1).

І ОСОБА_8 і ОСОБА_6 своєчасно, у
встановлений законом шестимісячний
строк після смерті спадкодавця
прийняли спадщину шляхом звернення з
відповідними заявами про прийняття
спадщини до приватного нотаріуса
Іллінецького районного нотаріального
округу Вінницької області - за місцем
постійної реєстрації ОСОБА_16, - АДРЕСА_1
( ар. спр.106; 119; 121 т.1).

З матеріалів справи встановлено, що
спадкоємцями після смерті ОСОБА_16 за
наявності не змінених та не скасованих
вищевказаних заповітів крім осіб,
зазначених в заповітах, є переживший її
чоловік ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_1, з яким
ОСОБА_16 перебувала в зареєстрованому
шлюбі з 06 липня 1956 року ( ар. спр.12 т.1) та
її дочка ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на
час смерті спадкодавця були
непрацездатними за віком, а тому
відповідно до ст. 1241 ЦК України мали
право на обов'язкову частку у спадщині
незалежно від змісту заповіту.

Однак встановлено, що ОСОБА_10 01.07.2010
року подала заяву до нотаріальної
контори про відмову від спадщини після
смерті матері (ар. спр.122 т.1), ОСОБА_17 01
липня 2010 року подав заяву до нот
контори про відмову від спадщини після
смерті дружини на користь дочки ОСОБА_6
( ар.спр. 59 т.1).

Необхідно зазначити, що житловий
будинок АДРЕСА_1, свідоцтво про право
власності на який видано 21 липня 2005
року на ім'я ОСОБА_16 (про що вище
вказувалось), фактично був побудований
подружжям ОСОБА_17 і ОСОБА_16 в період
шлюбу і був їхньою спільною сумісною
власністю (ст. 60 СК України), про що
стверджували їх діти в суді і матеріали
справи в цілому. Кожному з них належало
на праві власності по 1/2 частині
будинку (ст. 70 СК України). Тобто,
переживши дружину, ОСОБА_17 мав право
власності на 1/2 частину вказаного
будинку як на майно в шлюбі та на
обов'язкову долю у спадщині, що
відкрилася у зв'язку із смертю ОСОБА_16
на її 1/2 частину будинку.

Проте, із письмовою заявою про видачу
йому свідоцтва про право власності на
1/2 частину вищевказаного будинку як
придбаного в період шлюбу ОСОБА_17 після
смерті дружини до нотаріуса не
звертався.

Відповідно до ст. 71 ЗУ «Про нотаріат» у
разі смерті одного з подружжя
свідоцтво про право власності на
частку в їх спільному майні видається
нотаріусом на підставі письмової заяви
другого з подружжя з наступним
повідомленням спадкоємців померлого,
які прийняли спадщину. Таке свідоцтво
може бути видано на половину спільного
майна.

На підставі письмової заяви
спадкоємців, які прийняли спадщину, за
згодою другого з подружжя, що є живим, у
свідоцтві про право власності може
бути визначена і частка померлого у
спільній власності. Свідоцтво про
право власності на частку у спільному
майні подружжя в разі смерті одного з
них видається нотаріусом за місцем
відкриття спадщини.

Аналогічні положення містить і пункт 241
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої Наказом МЮ України від
03.03.2004 року № 20/5 із змінами,
затвердженими Наказом МЮ України від
15.06.2009 року № 1062/5, що діяла на час
виниклих правовідносин сторін.

Виходячи з наведеного і обставин
справи, необхідно визнати, що в якості
спадщини до ОСОБА_17 мала перейти лише
частка в будинковолодінні АДРЕСА_1, яка
визначається його обов'язковою часткою
у спадщині.

Проте, від такої частки він відмовився
на користь дочки ОСОБА_6, про що вище
зазначено.

Однак, як правильно вказав суд, право на
обов'язкову частку, визначене ст. 1241 ЦК
України, зумовлене непрацездатністю,
неповноліттям тощо, тобто
особистісними ознаками конкретного
суб'єкта, тому відмова від права на
спадкування обов'язкової частки не
може бути здійснена на користь іншої
особи. Такий висновок слідує із аналізу
статті 1274 ЦК України, яка передбачає
право на відмову від прийняття
спадщини на користь іншої особи, проте
не вказує на наявність такого права в
осіб (спадкоємців), які мають право на
обов'язкову частку у спадщині.

Наведене спростовує посилання
позивачки та її представника про те, що
обов'язкова частка у спадщині
передається у спадок на загальних
підставах і що ОСОБА_6 успадкувала
після смерті матері обов'язкову долю
батька у спадковому будинковолодінні.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_17
після смерті дружини не претендував на
визначення і виділення його долі в
спірному будинковолодінні АДРЕСА_1 як
частини придбаного в шлюбі майна, не
звертався з відповідною заявою до
нотаріальних органів, і також
відмовився від своєї спадкової
обов'язкової долі після смерті дружини,
приватний нотаріус Іллінецького
районного нотаріального округу
Вінницької області ОСОБА_13, як
правильно визначився суд, діяла
відповідно до вимог ЗУ «Про нотаріат»
та Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
видавши 12 жовтня 2010 року ОСОБА_8
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на все будинковолодіння
(житловий будинок з господарськими
спорудами) АДРЕСА_1 на підставі
заповіту від 23 лютого 2006 року,
оформленому ОСОБА_16 за життя на ім'я
дочки ( ар. спр. 132 т.1).

ОСОБА_6 30 березня 2011 року нотаріусом
було видано свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на земельні
ділянки, площею 2,5656 га у межах згідно з
планом, переданої для ведення
особистого селянського господарства
на території Росоховатської сільської
ради Іллінецького району Вінницької
області, належні померлій ОСОБА_16 на
підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ВН
№ 135532 від 28 березня 2005 року, - на
підставі заповіту від 14 грудня 2009 року,
оформленому ОСОБА_16 за життя на дочку (
ар. спр. 140 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_17 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 в с.
Сатанівка Монастирищенського району
Черкаської області, про що видано
свідоцтво виконкомом Сатанівської
сільської ради Монастирищенського
району 26 жовтня 2011 року серії НОМЕР_2
(копія на ар. спр. 6 т.1), будучи постійно
зареєстрованим в АДРЕСА_2 ( ар. спр. 150
т.1). Обох батьків доглянула і поховала
дочка ОСОБА_6, проживаюча в АДРЕСА_3.

За життя ОСОБА_17 14 грудня 2009 року
оформив заповіт на належну йому
земельну ділянку, розміром 2,5229
(Державний акт ВН № 135531, виданий 28.03.2005
року), що знаходиться на території
Росоховатської сільської ради та на
майновий пай члена КСП (свідоцтво
НОМЕР_3 від 10.07.2001 року), а також на всі
його грошові заощадження на ім'я дочки
ОСОБА_6 ( ар. спр. 161 т.1). Пізніше, 26
вересня 2011 року на неї ж ОСОБА_17 оформив
заповіт в Сатанівській сільській раді
Монастирищенського району (посвідчено
сільським головою Форостяною Є.Р.)
«на усе його майно, де б воно не було та
з чого б воно не складалося, і взагалі,
на все те, що буде належати йому на день
смерті і на що він за законом буде мати
право» (ар. спр. 162 т.1).

Прийнявши після смерті батька
спадщину, оскільки син покійного
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, дочка ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовилися від своєї
обов'язкової долі у спадщині ( ар. спр.
154; 146; 170; 171 т.1), позивачка ОСОБА_6,
вважаючи, що після смерті батька має
право на більшу половину
будинковолодіння АДРЕСА_1, враховуючи
його 1/2 частку шлюбного майна та
обов'язкову частку після смерті матері,
від якої батько відмовився на її
користь, звернулася до суду з даним
позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_7 про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину від 12.10.2010 року, виданого
нотаріусом на ім'я ОСОБА_8 на увесь
зазначений будинок, та про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
будинку від 02 листопада 2010 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Городищенського районного
нотаріального округу, згідно якого
ОСОБА_8 продала житловий будинок
АДРЕСА_1 ОСОБА_7 за 80000 грн. ( ар. спр. 2-10
т.1).

Пізніше ОСОБА_6 змінила позовні вимоги
і просила визнати за нею право
власності на 15/28 частин будинку АДРЕСА_1
в порядку спадкування після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_17, визнавши
недійсним свідоцтво про право на
спадщину, видане нотаріусом на ім'я
ОСОБА_8 12.10.2010 року на весь зазначений
будинок, та витребувати останній від
набувача ОСОБА_7 ( ар. спр. 8-9 т.2).

Однак, з матеріалів справи встановлено,
що приватний нотаріус Іллінецького
районного нотаріального округу
Вінницької області цілком правомірно
видала 12.10.2010 року свідоцтво про право
на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_8
на весь будинок АДРЕСА_1 (про що йшлося
вище). Оскільки ОСОБА_17 за життя не
визначив свою частку в зазначеному
будинку як у майні, придбаному спільно
в період шлюбу, не оспорював отримане
ОСОБА_8 свідоцтво про право на спадщину
за заповітом від 12 жовтня 2010 року, як, до
речі, і договір купівлі-продажу будинку
від 02 листопада 2010 року, не вважаючи,
таким чином, свої права щодо будинку
порушеними, а від обов'язкової долі у
спадщині на цей будинок після смерті
дружини відмовився, то він, не маючи
права на будинок, і не міг заповідати
зазначений будинок ОСОБА_6, про що
викладено вище.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Згідно з роз'ясненнями в п. 27 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7
від 30 травня 2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування»
відповідно до статті 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину може
бути визнано недійсним не лише тоді,
коли особа, якій воно видане, не мала
права на спадкування, але й за інших
підстав, установлених законом. Іншими
підставами можуть бути: визнання
заповіту недійсним, визнання відмови
від спадщини недійсною, визнання шлюбу
недійсним, порушення у зв'язку з
видачею свідоцтва про право на
спадщину, прав інших осіб тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 мала право
на спадкування після смерті матері за
її заповітом на житловий будинок з
господарськими будівлями АДРЕСА_1,
цілком правомірно отримала у нотаріуса
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на вказаний будинок і
підстав для визнання такого свідоцтва
недійсним не вбачається. Позивачкою
доказів щодо цього не наведено і не
вказано на джерела витребування таких.

В зв'язку з викладеним не вбачається
підстав для витребування у
відповідачки ОСОБА_7 як добросовісного
набувача означеного будинку.

Аналізуючи вищенаведені обставини
справи, судова палата вважає, що судом
обґрунтовано відмовлено ОСОБА_6 в
задоволенні позовних вимог.

Рішення суду відповідає зібраним
доказам, вимогам закону і підстав для
його скасування та задоволення
апеляційної скарги, - не вбачається.

Доводи останньої не є суттєвими,
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 218 ЦПК
України, судова палата, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Монастирищенського районного
суду Черкаської області від 20 січня 2014
року по даній справі залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :