справа № 125/2496/13
10.04.2014 м. Бар
Барський районний суд Вінницької
головуючого судді Переверзєва С.В.
з участю секретаря Кіпоренко Т.Е
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу
за договором позики,
В заяві до суду позивач вказав, що
9 червня 2012 року ОСОБА_2 позичила у нього
8000 грн., строком до 9 серпня 2012 року, про
що дала розписку. По закінченню строку
вказаному в розписці він звернувся до
відповідача з проханням повернути
гроші, але остання відмовляється це
робити в зв,язку з їх відсутністю.
Спираючись на діючі норми
законодавства він наполягає на
стягненні 8000 грн. боргу, та понесених
судових витрат.
В судовому засіданні ОСОБА_1
збільшив суму позову, зазначив, що у
відповідності до вимог ст.625 ЦК України
він має право на отримання 3% річних від
суми боргу, що відповідно становить 340
грн. Крім зазначеної суми він просив
стягнути з відповідача на свою користь
понесенні судові витрати в сумі 571 грн 61
коп, які складаються зі сплати судового
збору та понесених витрат на проїзд в
судові засідання. Також він зазначив
суду, що коли ОСОБА_2 купувала будинок у
його матері, їй не вистачало коштів, і
тому він, на її прохання, позичив 8000 грн.
ОСОБА_2 написала розписку, що
забов,язується повернути кошти в
термін до 9 серпня 2012 року, але у
зазначений термін цього не зробила. Він
категорично заперечив той факт, що
кошти передавались ніби то за речі, які
мали залишитись ОСОБА_2 в будинку. Дане
питання взагалі не обговорювалось, про
що свідчить договір купівлі - продажу
будинку. Маючи на меті захистити свої
права він був вимушений звернутися до
суду.
Відповідач ОСОБА_2 та її
представник адвокат ОСОБА_7
пред,явлений позов не визнали. Так вони
послались на не обгрунтованість вимог
позивача, оскільки надана ним розписка
не свідчить про передачу коштів, а
тільки вказує на необхідність їх
повернення. Вони зазначили, що ОСОБА_2
не отримувала від позивача кошти, а
тільки між нею та ОСОБА_4, її сином
ОСОБА_1 була досягнута домовленість, що
останні залишать в будинку деякі речі і
за це вона сплатить їм кошти в сумі 8000
грн., про що добровільно написала
розписку. Оскільки після купівлі
будинку і поселення в нього вона не
виявила речей, то відповідно
відмовилась сплачувати кошти.
Допитані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначили, що
їм було відомо про домовленість в
червні 2012 року сторін про те, що ОСОБА_4
під час продажу будинку має в
останньому залишити речі ОСОБА_2, а
остання за це мала сплатити 8000 грн., але
речі в будинку не були залишенні і
відповідно кошти не були передані.
Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що
дійсно 9 червня 2012 року продала ОСОБА_2
будинок розташований в АДРЕСА_1. Кошти
за проданий будинок вона отримала
відразу, будь якої домовленості з
ОСОБА_2 про залишення речей в будинку у
Суд, заслухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов слід задовольнити
повністю. До такого висновку суд дійшов
із слідуючого: відповідно до вимог
ст.1046 ЦК України, за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов,язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей.
Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на
підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
пред,явлена розписка позичальника або
інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми. Відповідно
до ч.2 ст.1047 ЦК України, позичальник
зобов,язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позивачем, на
підтвердження своїх доводів, надана
розписка (а.с.4), яка свідчить, що ОСОБА_2
зобов,язувалась сплатити борг ОСОБА_1 в
сумі 8 тисяч гривень до 9 серпня 2012 року.
Судом було встановлено, що відповідач
дану розписку писала добровільно і без
будь якого припису. Суд не приймає до
уваги посилення ОСОБА_2, свідків ОСОБА_5
та ОСОБА_6, про те що вона
забов,язувалась сплатити кошти тільки
після того як їй будуть залишенні речі
в будинку, який вона придбала у ОСОБА_4,
оскільки дані обставини
спростовуються п.3.2 договору
купівлі-продажу частини будинку від 9
червня 2012 року (а.с.16-17) який свідчить, що
претензій у покупця до продавця
відносно придбанего майна не має, кошти
сплачені повністю, будь яких зауважень
у сторін на час укладення вказаного
правочину у сторін не було. Вказаний
договір є чинним на час розгляду
справи, ніким не змінений і не
скасований. Його умови і обставини
укладання засвідчила і свідок ОСОБА_4,
яка також категорично заперечила про
будь яку додаткову домовленість з
ОСОБА_2 Крім того суд критично
відноситься до свідчень свідків ОСОБА_5
та ОСОБА_6, оскільки останні є рідними
відповідача і зацікавленні у вирішенні
справи. З огляду на викладене і у
відповідності до вимог ст.60 ЦПК
України, суд дійшов до висновку, що
відповідач ОСОБА_2 не довела
підставність своїх заперечень, і тому
переконаний, що між сторонами відбувся
договір позики, який на час розгляду
справи в суді не виконаний.
Крім стягнення суми позики
позивачем наголошувалось на стягненні
3% річних від суми боргу, що становить 340
грн. Оскільки дані вимоги відповідають
змісту ст.625 ЦК України, суд вважає
необхідним їх задовольнити.
Також у відповідності до вимог ст.88
ЦПК України підлягають до стягнення і
понесенні позивачем судові витрати в
розмірі 571 грн 61 коп., оскільки вони
підтвердженні квитанція по сплаті
судового збору та квитками на проїзд в
судові засідання (а.с.1, 42).
Враховуючи викладене та
керуючись ст.ст.88, 209, 212, 213, 218, ЦПК
України, ст.526, 612, 625, 1046, ч.2 ст.1047, 1049 ЦК
України, суд,
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 8000 (вісім тисяч) грн., боргу, 340
грн., - процентів від простроченої суми,
571 грн 61 коп понесених судових витрат, а
загалом 8911 грн 61 коп.
Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів.

СУДДЯ: