АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/647/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : Гончарук В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Подорога В. М. УХВАЛА
26 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПодорога В. М.
суддівДемченко В. А. , Василенко Л. І. при
секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 12 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6,
третя особа: орган опіки та піклування
виконавчого комітету Уманської
міської ради про усунення перешкод у
володінні майном та виселення, -
в с т а н о в и л а :
У квітні 2013 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_6, третя
особа: орган опіки та піклування
виконавчого комітету Уманської
міської ради про усунення перешкод у
володінні майном та виселення,
матеріальної та моральної шкоди,
мотивуючи свої вимоги тим, що вона 1
лютого 2013 року купила житловий будинок
з господарськими будівлями АДРЕСА_1 у
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, згідно договору
право на проживання будь-яких осіб в
даному будинку не було.
5 квітня 2013 року прибувши до свого
будинковолодіння виявила, що в її
будинку проживають відповідачі у
справі, які змінили вхідні двері в
будинок, після чого вона викликала
працівників міліції. По даному факту
від Уманського МВ УМВС України в
Черкаській області 15 квітня 2013 року
надійшов лист, про те, що для вирішення
спору їй необхідно звернутися до суду в
порядку цивільного судочинства. На
неодноразові вимоги до відповідачів
виселитися з будинковолодіння,
позитивної відповіді вона не отримала,
тому по даний час вона не має
можливості володіти та користуватися
належним їй будинковолодінням.
Просила зобов'язати ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не
чинити перешкод у володінні та
користуванні будинковолодінням
АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з
належного їй будинковолодіння.
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 12 грудня 2013
року позовні вимоги задоволено
частково.

Зобов'язано ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не
перешкоджати ОСОБА_7 у володінні та
користуванні будинковолодінням
АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з
будинковолодіння АДРЕСА_1, яке належить
ОСОБА_7.

Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну
скаргу в якій, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати рішення і ухвалити
нове, яким відмовити в задоволені
позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно договору купівлі - продажу
житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1 від 1 лютого 2013 року,
посвідченого нотаріально, позивачці
ОСОБА_7 належить зазначене
будинковолодіння, яке вона купила у
ОСОБА_9 та ОСОБА_10. Відповідно до п.7
вказаного договору купівлі - продажу
будинок не наданий в користування
наймачам, в будинку ніхто не
зареєстрований та не проживає, діти не
мають права користування даним
будинком.

Також, ОСОБА_7 разом з своєю
неповнолітньою дочкою - ОСОБА_11, 1999 р.н.,
зареєстрована в будинку по АДРЕСА_1 з 28
травня 2013 року, що підтверджується
довідкою квартального комітету № 17 від
9 вересня 2013 року, № 304.

Згідно довідки про склад сім'ї від 6
липня 2013 року виданої квартальним
комітетом № 17, в будку АДРЕСА_1 не
зареєстровані, але проживають ОСОБА_6 -
відповідачка у справі разом з
підопічними дітьми: ОСОБА_12, 1998 р.н.,
ОСОБА_13 2003 р.н., ОСОБА_14 2004 р.н. та ОСОБА_15
2007 р.н.

ОСОБА_6 проживала в будинку з 2005 року по
8 грудня 2012 року та з квітня 2013 року по
даний час.

Вказані особи зареєстровані в АДРЕСА_2
Факт реєстрації відповідачки ОСОБА_6
підтверджується довідкою від 12 червня
2013 року № 90 квартального комітету № 9.

Відповідачі перешкоджають у володінні
та користуванні будинковолодінням
позивачки, що підтверджується актом
обстеження будинку та повідомленням
Уманського МВ УМВС України в
Черкаській області за зверненням
ОСОБА_7 від 15 квітня 2013 року.

Дані факти, сторони підтвердили та не
заперечували в судовому засіданні,
тому суд вважає дані факти
встановленими.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 20 листопада 2012 року, яке
набрало законної сили, встановлено, що
будинок АДРЕСА_1 належав на праві
особистої власності ОСОБА_16 з 10 березня
1961 року по день його смерті, тобто
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, який являвся батьком
ОСОБА_17, а продавці будинку ОСОБА_9
та ОСОБА_10 синами ОСОБА_17, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 після смерті
спадкодавиці - баби ОСОБА_18, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, даний будинок
успадкували.

У відповідності до ст.150 та 156 ЖК
України, громадяни, які мають у
приватній власності житловий будинок
користуються ним для особистого
проживання та проживання членів їх
сімей і мають право розпорядитися ним
на власний розсуд, що також передбачено
ст. 383 ЦК України. Члени сім'ї власника
житлового будинку, які проживають
разом з ним у будинку, що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку. ч.4 ст.156 ЖК
України - до членів сім'ї власника
будинку належать особи, зазначені в
частині 2 ст. 64 ЖК України, згідно якої
до членів сім'ї належать: дружина
власника, їх діти і батьки.

Відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не
являлися членами сім'ї зазначених осіб,
а також відсутній договір найму жилого
приміщення, як це передбачено ст.158 ЖК
України, тому вони самоправно, без
відповідної правової підстави зайняли
жиле приміщення по АДРЕСА_1 і
підлягають виселення згідно ч. 3 ст.116 ЖК
України.

Крім того, чинним законодавством
України не передбачено перехід прав та
обов'язків попереднього власника до
нового власника в частині збереження
права користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника. Виникнення права членів сім'ї
власника будинку на користування
будинком та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку права
власності на цей будинок, а отже,
припинення права власності на будинок
припиняє право членів його сім'ї на
користування цим будинком. Хоч ОСОБА_17
і не являвся власником спірного
будинковолодіння.

Ст. 391 ЦК України, власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Також судом першої інстанції вказано,
що права дітей не порушені, оскільки
місце проживання дітей вважається
місце проживання їх батьків, а в даному
випадку опікуна - ОСОБА_6, яка має місце
реєстрації та відповідно житлову площу
в будинку АДРЕСА_2

В період продажу будинку ОСОБА_6 з
дітьми не проживала в ньому, а
проживала по АДРЕСА_3 коли вселялася в
квітні 2013 року, то їй було відомо, що
будинковолодіння успадковане ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та продане ОСОБА_7, оскільки
вона приймала участь у розгляді
судових справ, тому порушені права
підлягають захисту.

Також, діями відповідачів порушуються
права неповнолітньої дочки позивачки
ОСОБА_11, яка зареєстрована в будинку
АДРЕСА_1.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і судова
колегія

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує, чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Судом першої інстанції в повній мірі
досліджено обставини справи, та
правомірно вказано, що заявлені
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Згідно зі ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю; ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності.

Згідно із ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним і ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позов ОСОБА_7, правильно
визначив характер правовідносин між
сторонами, вірно застосував норми
матеріального права, що їх регулюють, а
саме ст. 391 ЦК України, та дійшов вірного
висновку про те, що закон не передбачає
переходу прав і обов'язків в частині
збереження права користування житлом
членів сім'ї колишнього власника у
випадку зміни власника будинку.

Інші доводи викладені в апеляційній
скарзі не спростовують висновків суду
першої інстанції.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду ухвалено у
відповідності до норм ст. 308 ЦПК України
відповідає обставинам справи, з
додержанням вимог закону і не може бути
скасовано з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 12 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий :

Судді :