Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючої: Готра Т.Ю.,

суддів :Панько В.Ф., Мацунича М.В.,

при секретарі: Саварина Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 11 грудня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Середнянської
селищної ради, 3-х осіб Ужгородської
районної державної нотаріальної
контори, Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Закарпатської
області про визнання права власності
на спадкове майно,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з даним позовом, в якому вказувала
на те, що після смерті її батька ОСОБА_2,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася
спадщина за законом на належне йому
майно, яке складається із житлового
будинку з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться в АДРЕСА_1, який належав
йому на підставі рішення Середнянської
селищної ради від 26.02.1973 року та
будівельного паспорту від 1975 року.

Посилаючись на те, що вона є єдиною
спадкоємицею майна померлого батька,
спадщину за яким вона прийняла, так як
постійно з 1980 року проживає у цьому
будинку, на який відсутні
правовстановлюючі документи, у зв»язку
з чим нотаріус їй відмовив у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
вказаний будинок, тому просила визнати
за нею право власності на житловий
будинок з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом за
померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком - ОСОБА_2.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 11 грудня 2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати зазначене рішення, як
постановлене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
і ухвалити нове рішення, яким її позов
задовольнити.

У судовому засіданні представник
апелянтки ОСОБА_3 апеляційну скаргу
підтримав.

Представник Ужгородського
міськрайонного управління юстиції у
Закарпатській області Мага Т.В.
апеляційну скаргу визнала.

Позивачка ОСОБА_1, представник
Середнянської селищної ради та
представник Ужгородської
райдержнотконтори у судове засідання
не з»явилися, хоча про час і місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, а тому їх неявка згідно
ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга позивачки підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із
того, що у зв'язку з відсутністю відмови
нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії,
відсутній цивільно-правовий спір, який
підлягає розглядові у позовному
провадженні.

Однак, з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитись
не може з огляду на наступне.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2,
який є батьком позивачки, помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якого
відкрилася спадщина за законом на
житловий будинок з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, так
як за життя її батько заповіт не
залишив.

Враховуючи, що спадщина за померлим
ОСОБА_2 відкрилася у 1998 році, тому до
даних правовідносин слід застосувати
норми ЦК УРСР.

Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом. Спадкоємство за законом
має місце, коли і оскільки воно не
змінено заповітом.

Відповідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Не допускається прийняття
спадщини під умовою або з
застереженнями. Прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; 2) якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Спадщину за померлим батьком ОСОБА_2
позивачка ОСОБА_1 прийняла в
установлений законом шестимісячний
строк з дня відкриття спадщини шляхом
фактичного вступу в управління та
володіння спадковим майном, а саме вище
вказаним будинком, в якому вона
постійно проживає з 04.03.1980 року і по
теперішній час, що стверджується
пропискою у її паспорті та довідкою
Середнянської селищної ради від 02.10.2009
року №1948 (а.с.6-7, 9).

Також з матеріалів справи слідує, що
вказаний будинок був збудований у 1992
році, що стверджується технічним
паспортом на жилий будинок. Однак на
вказаний будинок відсутні
правовстановлюючі документи, право
власності на нього не зареєстровано і
відсутній акт про прийняття будинку в
експлуатацію.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України
від 01 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Таким чином, оскільки спірний будинок
було збудовано до 01.07.2004 року, то
державна реєстрація прав на нього не
була обов'язковою, а відтак виникнення
права власності на нього не залежить
від державної реєстрації.

Крім того, порядок оформлення права
власності на об'єкти нерухомого майна,
на які відсутні акти прийняття їх в
експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94
«Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів» та в листі
Державного комітету України з
будівництва та архітектури від 23
березня 1999 року № 12/5-126, в якому,
зокрема, роз'яснюється:

- оформлення свідоцтва на право
власності на об'єкти, які були
закінчені будівництвом після 05 серпня
1992 року і на цей час не прийняті в
експлуатацію, проводиться тільки за
наявності актів прийняття їх в
експлуатацію відповідними комісіями -
державними приймальними або
державними технічними;

- по об'єктах, що збудовані до 05 серпня
1992 року, тобто до прийняття постанови
КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою
встановлено порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, при їх реєстрації для
оформлення права власності одним із
документів є висновок про технічний
стан будинку (будівлі), що складається
БТІ.

Виходячи зі змісту наведених
нормативних актів, громадяни, які
збудували житлові будинки до 05 серпня
1992 року, могли за умови прийняття їх в
експлуатацію відповідними комісіями
отримати правовстановлюючі документи
на будинок, навіть якщо його споруджено
самовільно (самочинно) на земельній
ділянці, яка перебуває в їх законному
користуванні або у приватній
власності. За наявності відповідних
доказів судами може визнаватися право
власності в порядку спадкування на
спірні будинки, збудовані до 05 серпня
1992 року, на які спадкодавцем не було
отримано правовстановлюючі документи.

За умови наявності акта відведення
земельної ділянки під забудову,
дозволів на забудову, якщо будинок не
було введено в експлуатацію, таке
будівництво не може визнаватись
самочинним.

Як вбачається з матеріалів справи,
забудовнику ОСОБА_2 земельна ділянка
під забудову була надана на підставі
рішення виконкому Середнянської
селищної Ради, забудова земельної
ділянки була дозволена рішенням
виконкому Ужгородської районної Ради
депутатів трудящих від 13.02.1975 року №29
за типовим проектом будівлі №30-113к-2, на
підставі дозволу №2 районного
архітектора Ужгородського району, що
стверджується будівельним паспортом
земельної ділянки, яка розташована по
АДРЕСА_1 (а.с.14-15).

Згідно довідки Середнянської селищної
ради Ужгородського району
Закарпатської області від 02.10.2009 року
№1947 (а.с.16), номер АДРЕСА_1, згідно запису
в книзі жителів смт. Середнє, змінено
на АДРЕСА_1.

Згідно довідки головного архітектора
Ужгородського району вказаний
житловий будинок ОСОБА_2 був
побудований відповідно до
будівельного паспорту і не суперечить
будівельним нормам.

Також в матеріалах справи наявний
технічний паспорт на вказаний будинок
складений 09.09.1992 року Ужгородським БТІ
та 16.11.2009 року Ужгородським районним
комунальним підприємством (бюро)
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна.

Таким чином, зважаючи на те, що спірний
житловий будинок було збудовано у 1992
році на відведеній для цього земельній
ділянці, і наявний технічний паспорт
про відповідність, то такий будинок
після смерті ОСОБА_2 входить до складу
спадкового майна.

Посилання суду першої інстанції на
відсутність відмови нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, як на
відсутність цивільно-правового спору,
то колегія суддів констатує, що
представником позивача під час
розгляду справи в суді апеляційної
інстанції було надано відмову
державного нотаріуса Ужгородської
районної державної нотаріальної
контори Гончаренко М.В. від 12.03.2014 року
за №243 у видачі свідоцтва про право на
спадщину на майно, яке підлягає
реєстрації, у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів.

Враховуючи наведене колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції про те, що право власності на
спірний будинок в порядку спадкування
не може визнаватися судом, є
помилковим. А тому позов ОСОБА_1 про
визнання права власності на спадкове
майно підлягає задоволенню.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції, у відповідності до п.1, 4 ч.1
ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню
з ухваленням по справі нового рішення,
яким позов і апеляційну скаргу
позивачки слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 524, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст.
303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 11 грудня 2013 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування право власності на
житловий будинок з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуюча :

Судді: