АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/963/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Скрипник К.О. Доповідач - Кіктенко
Л.М. Категорія 37
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. Дніпропетровськ

29 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого судді: Кіктенко Л.М.

Суддів: Глущенко Н.Г.,Осіяна О.М.

при секретарі: Нікуліній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
31 жовтня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до Ленінської районної у місті
Дніпропетровську ради, ОСОБА_2, третя
особа: Друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 31 жовтня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 до Ленінської
районної у місті Дніпропетровську
ради, ОСОБА_2, третя особа: Друга
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини
задоволено.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_2,
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неповне з*ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм процесуального
права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року померла ОСОБА_5 (а.с.6). Після її
смерті відкрилася спадщина на 63/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську, належних їй на
підставі свідоцтва про право на
спадщину, виданого 24.02.2007 року Другою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстровим №
3-665 (а.с.47,60).

Згідно матеріалів спадкової
справи № 1135/2012 рік, заведеної Другою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою, вбачається, що
після смерті ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, із заявою про
прийняття спадщини 22 грудня 2012 року
звернулася двоюрідна сестра померлої -
ОСОБА_2. Свідоцтво про право на спадщину
видане ОСОБА_2 (а.с.35-51).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст. 1266 ч.1 ЦК
України внуки, правнуки спадкодавця
спадкують ту частку спадщини, яка
належала б за законом їхнім матері,
батькові, бабі, дідові, якби вони були
живими на час відкриття спадщини.

Встановлено, що батько позивача
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Померлий є сином ОСОБА_7, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Позивач є
спадкоємцем після смерті бабусі ОСОБА_7
за правом представлення, оскільки її
син, а його батько ОСОБА_6 помер до її
смерті (а.с.7,8,11).

Відповідно до ст. 1270 Цивільного
кодексу України для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини. Часом відкриття спадщини є
день смерті особи або день, з якого вона
оголошена померлою (стаття 1220 ЦК
України).

Позивач у встановлений законом
строк спадщину не прийняв, оскільки
відбував строк покарання в місцях
позбавлення волі, а саме, в установах
Державної кримінально-виконавчої
служби з 29 жовтня 2006 року по 30 квітня 2013
року, що підтверджується довідкою про
звільнення № 10802 від 30.04.2013 року (а.с.9).

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування», вирішуючи питання про
визначення особі додаткового строку,
суд досліджує поважність причини
пропуску строку для прийняття
спадщини. При цьому необхідно
виходити з того, що поважними є
причини, пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те,
що відбування позивачем строку
покарання в місцях позбавлення волі, а
саме, в установах Державної
кримінально-виконавчої служби, були
об*єктивними та істотними труднощами
для нього щоб звернутися до
нотаріальної контори із заявою для
прийняття спадщини. Своєчасно про
смерть бабусі його ніхто не сповістив.

Згідно ч.3 ст.1272 ГК України за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Враховуючи викладені обставини,
суд першої інстанції обґрунтовано
прийшов до висновку про задоволення
позовних вимог позивача, оскільки він
пропустив строк для прийняття спадщини
з поважних причин.

Рішення суду відповідає вимогам
норм матеріального, процесуального
права, встановленим обставинам і
матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків у
рішенні суду, протирічать вимогам
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, не є суттєвими для
правильного вирішення спору, зводяться
до переоцінки доказів по справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК
України виключне право оцінки доказів
належить суду, який має оцінювати
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 та ч.1
ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов*язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Згідно вимог ст.,ст.57-59 ЦПК України
позивачка не надала суду першої та
апеляційної інстанції доказів
пропуску позивачем строку для
прийняття спадщини після смерті бабусі
без поважних причин.

Виходячи із того, що доказів про
наявність обставин, які мають істотне
значення і спростовують правильність
висновків суду першої інстанції
апеляційному суду не надано, судом
першої інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
справа розглянута у рамках позовних
вимог та на підставі доказів, наданих
сторонами, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
слід залишити без змін.

Керуючись ст., ст. 209,303,307,308,314 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 31 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: