Справа № 522/5255/13-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді:
при секретарі: Іщик О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності, ділової репутації, стягнення
моральної шкоди, завданої
неправомірними діями внаслідок
публічної образи і наклепу,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, згідно з яким просила визнати
висловлювання ОСОБА_2 «негодяи»,
«фашисты», «фашистские недобитки»,
«подонки» застосовані до учасників
мітингу-протесту «Мораторій на всі
операції з комунальною власністю» 21
грудня 2012 року неправомірними та
такими, що принижують її честь та
гідність; визнати висловлювання ОСОБА_2
«негодяи», «фашисты», «фашистские
недобитки», «подонки» застосовані до
неї як до учасника мітингу-протесту
«Мораторій на всі операції з
комунальною власністю» 21 грудня 2012
року неправдивими; зобов'язати ОСОБА_2
спростувати перед необмеженим колом
осіб поширені ним висловлювання у
спосіб і порядку, яким вони були
розповсюджені; зобов'язати ОСОБА_2
вибачитись перед Одеською
територіальною громадою за вчинення
неправомірних дій; стягнути з ОСОБА_2
завдану їй моральну шкоду у сумі 1 000 000,
Позовні вимоги мотивувала тим, що 21
грудня 2012 року вона прийняла участь у
мітингу-протесту «Мораторій на всі
операції з комунальною власністю».
Згідно офіційно оприлюдненій
інформації організаторів даного
мітингу-протесту Одеська міська рада,
ОСОБА_2 як Одеський міський голова були
завчасно сповіщені про його
проведення, жодних обмежень права на
участь у мітингу-протесту не існувало.
21 грудня 2012 року було опубліковане
звернення Одеського міського голови,
підтримане депутатами Одеської
міської ради, вказані висловлювання
були зафіксовані в трансляціях по
одеських телеканалах та в
інтернет-джерелах «Одесса-медиа»,
«Одесская жизнь», «Лента.UA». Дане
звернення містить опис та оцінку подій,
що відбулись в ході проведення
пленарного засідання Одеської міської
ради 21 грудня 2012 року, у тексті
звернення по відношенню до громадян
застосовуються висловлювання
(російською мовою) «негодяи»,
«фашисты», «фашистские недобитки»,
«подонки». Позивач факт прийняття
такого звернення відповідачем вважає
протиправним, вважає, що розповсюджена
у тексті звернення інформація є
образливою, поширення вказаних
висловлювань ганьбить її честь та
гідність, у зв'язку з чим звернулась до
суду з відповідним позовом. Крім того,
поширення неправдивої та такої, що
принижує честь і гідність, інформації
завдало позивачу моральні страждання.
Розмір моральної шкоди оціню у сумі 1 000
Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, просила суд
задовольнити у повному обсязі, проти
заочного розгляду справи не
Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був сповіщений належним чином,
причини неявки суду не повідомив.
Згідно ст.169 ЦПК України, якщо суд не має
відомостей про причину неявки
відповідача, повідомленого належним
чином, суд вирішує справу на підставі
наявних у ній даних чи доказів. Зі згоди
представника позивача, на підставі
ст.224-225 ЦПК України, суд виніс ухвалу
про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що, згідно пояснень
позивача, наданих нею у якості свідка, 21
грудня 2012 року вона звернулась до
організаторів мітингу-протесту
«Мораторій на всі операції з
комунальною власністю» з пропозицією
про надання останнім допомоги з
юридичних питань, була залучена у
вказаному мітингу-протесту у якості
юриста, у зв'язку з чим вважає себе
безпосереднім учасником вказаного
21 грудня 2012 року Одеською міською радою
було прийнято рішення № 2575-VI «Про
звернення до громадян міста Одеси»,
згідно з яким у відповідності до ст. 25
Закону місцеве самоврядування в
Україні», враховуючі події, що
відбулись у м. 2012 року, з метою
недопущення у подальшому випадків
протиправних їх на дестабілізацію
роботи органів міської влади,
блокування радикальних політичних сил
діяльності міської ради, вирішено:
текст звернення до громадян міста
Одеси згідно з додатком, опублікувати
дане офіційному сайті Одеської міської
ради www.odessa.ua та у газеті Одеської
«Одеський вісник», контроль за
виконанням даного рішення покладено на
міського голову ОСОБА_2
У відповідності до ч.1 ст. 14 ЦПК України,
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26.11.2013 року
позов Одеської обласної організації
«Політичної Партії «УДАР» задоволено
частково, визнано протиправним та
скасовано рішення Одеської міської
ради № 2575- VI «Про звернення до громадян
міста Одеси» від 21.12.2012 року.

Також, Одеським апеляційним
адміністративним судом у постанові від
26.11.2013 року встановлено, що вислови
«фашиствующие молодчики» та
«недобитые наследники фашистов»,
застосовані у додатку до рішення
Одеської міської ради до громадян, є
образливими, що, у свою чергу, є
загальновідомим фактом, що в рішенні
допущено висловлювання, які є
образливими для честі та гідності
фізичних осіб. Колегія судів дійшла до
висновку, що прийняте Одеською міською
радою рішення № 2575- VI «Про звернення до
громадян міста Одеси» від 21.12.2012 року не
відповідає вимогам Конституції
України та Законам України, є
протиправним.

Відповідно до Конституції України
життя і здоров'я людини, її честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються найвищою соціальною
цінністю.

Конституцією України кожному
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань (стаття 34). Разом
з тим відповідно до статті 68
Конституції України кожен зобов'язаний
неухильно додержуватися Конституції
та законів України, не посягати на
права і свободи, честь і гідність інших
людей. Праву на свободу думки і слова,
на вільне вираження своїх поглядів і
переконань відповідає обов'язок не
поширювати про особу недостовірну
інформацію та таку, що ганьбить її
гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить
визначення понять гідності, честі чи
ділової репутації, оскільки вони є
морально-етичними категоріями й
одночасно особистими немайновими
правами, яким закон надає значення
самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти
визнання цінності кожної фізичної
особи як унікальної
біопсихосоціальної цінності, з честю
пов'язується позитивна соціальна
оцінка особи в очах оточуючих, яка
ґрунтується на відповідності її діянь
(поведінки) загальноприйнятим
уявленням про добро і зло, а під
діловою репутацією фізичної особи
розуміється набута особою суспільна
оцінка її ділових і професійних
якостей при виконанні нею трудових,
службових, громадських чи інших
обов'язків.

У відповідності до ст. 297 ЦК України
кожен має право на повагу до його
гідності та честі, гідність та честь
фізичної особи є недоторканими і
фізична особа має право звернутися до
суду з позовом про захист її гідності
та честі.

Пунктом 15 Постанови Пленуму ВСУ №1 "Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи" передбачено, що при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача;в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували,
але відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності). Спростування
поширеної недостовірної інформації
повинно здійснюватись незалежно від
вини особи, яка її поширила.

Пунктом 18 постанови пленуму вказано, що
згідно з положеннями статті 277 ЦК і
статті 10 ЦПК обов'язок довести, що
поширена інформація є достовірною,
покладається на відповідача, проте
позивач має право подати докази
недостовірності поширеної
інформації. Позивач повинен довести
факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права.

Таким чином, враховуючи пояснення
позивача, яка була допитана у судовому
засіданні у якості свідка, суд
приходить до висновку, що
висловлювання, викладені у зверненні
Одеського міського голови від 21.12.2012
року, мали безпосереднє відношення до
неї, посягали на її право на повагу до
гідності та честі, як учасника
мітингу-протесту Мораторій на всі
операції з комунальною власністю» 21
грудня 2012 року.

Зважаючи на вищевикладене, а також
враховуючи, що рішення Одеської
міської ради № 2575- VI «Про звернення до
громадян міста Одеси» від 21.12.2012 року
визнано протиправним та скасовано, а
висловлювання, викладенні у ньому,
визнані образливими та такими, що
принижують честь і гідність фізичних
осіб, суд вважає, що існують усі
підстави для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання
висловлювання ОСОБА_2 «негодяи»,
«фашисты», «фашистские недобитки»,
«подонки» застосовані до учасників
мітингу-протесту «Мораторій на всі
операції з комунальною власністю» 21
грудня 2012 року неправомірними та
такими, що принижують її честь та
гідність; визнання висловлювання
ОСОБА_2 «негодяи», «фашисты»,
«фашистские недобитки», «подонки»
застосовані до неї як до учасника
мітингу-протесту «Мораторій на всі
операції з комунальною власністю» 21
грудня 2012 року неправдивими.

Також, відповідно до п. 3 Постанови
Пленуму ВСУ №1 "Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи",
вибір способу захисту особистого
немайнового права, зокрема права на
повагу до гідності та честі, права на
недоторканість ділової репутації,
належить позивачеві. Разом із тим,
особа, право якої порушено, може обрати
як загальний, так і спеціальний способи
захисту свого права, визначені законом,
який регламентує конкретні цивільні
правовідносини. У зв'язку з цим суди
повинні брати до уваги, що відповідно
до статті 275 ЦК захист особистого
немайнового права здійснюється у
спосіб, встановлений главою 3 цього
Кодексу, а також іншими способами
відповідно до змісту цього права,
способу його поширення та наслідків,
що їх спричинило це порушення. До таких
спеціальних способів захисту
відносяться, наприклад, спростування
недостовірної інформації (стаття 277 ЦК).

У відповідності до ч.4 ст. 277 ЦК України,
спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка поширила
інформацію.

Що стосується позовних вимог про
зобов'язання ОСОБА_2 вибачитись перед
Одеською територіальною громадою за
вчинення ним неправомірних дій суд
приходить до висновку про відмову у їх
задоволенні з наступних висновків.

У відповідності до статті 19
Конституції України правовий порядок
в Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. У свою чергу, ч. 1 ст. 34
Конституції України кожному гарантує
право на свободу думки і слова, на
вільне вираження своїх поглядів і
переконань.

Відповідно до 2-го абз. п. 26 Постанови
Пленуму ВСУ №1 "Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи",
суд не вправі зобов'язувати
відповідача вибачатися перед
позивачем у тій чи іншій формі,
оскільки примусове вибачення як
спосіб судового захисту гідності,
честі чи ділової репутації за
поширення недостовірної інформації не
передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

Також, п. 27 вищевказаної постанови
передбачено, що способами захисту
гідності, честі чи ділової репутації
від поширення недостовірної
інформації можуть бути, крім права на
відповідь та спростування
недостовірної інформації, також і
вимоги про відшкодування збитків та
моральної шкоди, заподіяної такими
порушеннями як фізичній, так і
юридичній особі. Зазначені вимоги
розглядаються у відповідності до
загальних підстав щодо
відповідальності за заподіяння шкоди.

У відповідності до ст.. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає, зокрема, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у приниженні
честі та гідності фізичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до п. 3 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 4 від
31.03.1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності,
престижу або ділової репутації,
моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні
права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням
під слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, згідно Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31.03.1995
року "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", зокрема п. 4 вказаної постанови
визначено, що у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.
Постановою передбачено, що оскільки
відшкодування моральної шкоди
регулюється законодавчими актами, то
необхідно з'ясувати характер
правовідносин сторін і встановлювати,
якими правовими нормами вони
регулюються, чи допускає відповідне
законодавство відшкодування моральної
шкоди при даному виді правовідносин.

Крім того, відповідно до абз. 3 п. 27
Постанови Пленуму ВСУ №1 "Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи", при визначенні
розміру моральної шкоди судам слід
виходити із засад справедливості,
добросовісності та розумності. При
цьому визначений розмір грошового
відшкодування має бути співмірний із
заподіяною шкодою.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, повно і всебічно з'ясував
обставини, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених доказами, що
були досліджені в судовому засіданні,
вирішив справу згідно із законом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
виходячи із засад розумності,
виваженості і справедливості, надавши
оцінку зібраним по справі доказам, які
свідчать про характер, обсяг та
тривалість страждань, яких зазнав
позивач, суд вважає за можливе стягнути
з відповідача на користь позивача
моральну шкоду у розмірі 1 500 (одна
тисяча п'ятсот) гривень 00 копійки.

Також, з урахуванням положень ч.3 ст. 88
ЦПК України, з відповідача підлягає
стягненню в дохід держави судовий збір
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 10,60, 81, 88, ч. 3 ст. 209, ст.ст.
213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати висловлювання ОСОБА_2
«негодяи», «фашисты», «фашистские
недобитки», «подонки» застосовані до
учасників мітингу-протесту «Мораторій
на всі операції з комунальною
власністю» 21 грудня 2012 року
неправомірними та такими, що
принижують честь та гідність ОСОБА_1.

Визнати висловлювання ОСОБА_2
«негодяи», «фашисты», «фашистские
недобитки», «подонки» застосовані до
ОСОБА_1 як до учасника мітингу -
протесту «Мораторій на всі операції з
комунальною власністю» 21 грудня 2012
року неправдивими.

Зобов'язати ОСОБА_2 спростувати перед
необмеженим колом осіб поширені ним
висловлювання застосовані до ОСОБА_1 як
учасника мітингу-протесту «Мораторій
на всі операції з комунальною
власністю» 21 грудня 2012 року, визнані
судом неправдивими та такими, що
принижують честь та гідність ОСОБА_1,
способом і порядком, яким вони були
розповсюджені.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду у розмірі 1 500 (одна
тисяча п'ятсот) гривень 00 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
суму судового збору у розмірі 243, 60
гривень.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду може бути переглянуте за
заявою відповідача, якій не приймав
участі при розгляді справи, поданої
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, яки брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Бондар В.Я.