№ производства 2/646/294/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2014 року
м.Харків

Червонозаводський районний суд
м.Харкова у складі:

головуючого судді - Благої І.С.,

за участі секретарів Шеховцової Н.В.,
Бучакчийської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Харківської міської ради, Управління
Держземагенства у м.Харкові
Харківської області про визнання
рішення та державних актів на право
власності на земельну ділянку
недійсними, зобов'язання вчинити дії,
-

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з цим
позовом, яким просили:

- визнати недійсним рішення
виконавчого комітету Харківської
міської ради народних депутатів від
09.04.1997р. №294 щодо надання у власність
громадянину ОСОБА_4 частини
прибудинкової території площею 445 кв.м
по АДРЕСА_3;

- визнати недійсним державний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 0,0446 га, надану для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд,
виданий 21 травня 1997 року ОСОБА_4 на
підставі рішення виконавчого комітету
Харківської міської ради народних
депутатів від 09.04.1997р. №294 та
зареєстрований у книзі записів
державних актів за №1162;

- визнати недійсним державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯК №169801 площею 0,0446 га,
зареєстрований у книзі записів
державних актів за №01526, виданий 18
червня 2012 року ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 01.04.2011р., зареєстрованого за
№1-592 ВРІ №210014, та договору про поділ
спадкового майна від 01.04.2011р.,
зареєстрованого за №1-607 ВРІ №210020;

- зобов'язати Управління
Державного агентства земельних
ресурсів України у м.Харкові
Харківської області скасувати
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_3 на земельну ділянку :05:001:0004
площею 0,0446 га.

Позов обґрунтовано тим, що з 1989
року позивачі разом з сім'єю проживають
у квартирі АДРЕСА_1 З 23.10.2008р. вказана
квартира знаходиться у власності
позивачів на підставі Свідоцтва про
право власності на житло
реєстр.№9-08-275359. По сусідству з сім'єю
позивачів у квартирі АДРЕСА_1 проживає
співвідповідач ОСОБА_3 разом зі своєю
родиною. Будинок, в якому знаходяться
вказані квартири, має прибудинкову
територію з одним спільним заїздом у
двір та завжди використовувалась
мешканцями квартир будинку на
принципах добросусідства. У серпні 2013
року співвідповідач ОСОБА_3 в
односторонньому порядку замінила
замок на воротах загального
користування та повідомила позивачів,
що вони не мають права користуватися
заїздом у двір, оскільки частина
прибудинкової території разом з
заїздом у двір належить їй на праві
приватної власності. Але відповідні
правовстановлюючі документи ОСОБА_3
позивачам не представила. У зв'язку з
чим позивачі звернулися до КП
«Жилкомсервіс», Департаменту
земельних відносин та Харківської
міської ради. З відповідей на ці
звернення позивачам стало відомо, що
рішенням виконавчого комітету
Харківської міської ради народних
депутатів від 09.04.1997р. №294 було вилучено
із користування ВЖРЕП
Червонозаводського району частину
прибудинкової території площею 445 кв.м
по АДРЕСА_3, і надано ОСОБА_4 у приватну
власність для будівництва житлового
будинку і господарських будівель.
21.05.1997р. на підставі вказаного рішення
ОСОБА_4 було видано державний акт про
право власності на землю,
зареєстрований у книзі записів
державних актів за №1162. В подальшому,
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 01.04.2011р. №1-592
ВРІ №210015 та договору про поділ
спадкового майна від 01.04.2011р. №1-607 ВРІ
№210020 співвідповідачці ОСОБА_3 було
видано державний акт про право
власності на земельну ділянку від
18.06.2012р. №01526. Цим актом їй було
надано у приватну власність земельну
ділянку загальною площею 0,446 га за
вищевказаною адресою для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд. При
цьому, на час звернення ОСОБА_4 з заявою
про виділ йому частини прибудинкової
території, у багатоквартирному будинку
АДРЕСА_3 мешкало ще п'ять сімей.
Позивачі вважають, що вищезазначене
рішення виконкому ХМР народних
депутатів прийнято з порушенням вимог
закону, зокрема Положення про порядок
встановлення та закріплення між
прибудинкових територій існуючого
житлового фонду та надання у спільне
користування або спільну власність
земельних ділянок для спорудження
житлових будинків, а також статтей 17, 34
Земельного Кодексу України (в редакції
1990 р., яка діяла на час прийняття
оскаржуваного рішення). Зазначені
правові норми передбачають
необхідність врахування умов
проживання населення, тобто у даному
випадку всіх мешканців
багатоквартирного будинку, при
вирішенні питання про погодження
вилучення частини земельної ділянки
прибудинкової території, а також
заборону виділення частки такої
земельної ділянки власникам квартир та
нежитлових приміщень в натурі та їх
окреме відчуження. На переконання
позивачів, оскаржувані рішення та
державні акти порушують їх права на
користування прибудинковою
територією, в тому числі, загальним
заїздом до будинку, і тому є недійсними.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_2 підтримала позов, підтвердила
фактичні обставини, які в ньому
викладені, та додатково пояснила, що
квартира, в якій проживає її сім'я,
розташована у будинку таким чином, що
іншого заїзду та проходу до неї зі
сторони вулиці, окрім спірної
земельної ділянки, не має. Відстань від
стіни будинку (зі сторони квартири
позивачів), тобто з протилежної від
спірної ділянки сторони, та до огорожі
суміжної земельної ділянки, яка
відноситься до прибудинкової
території сусіднього будинку,
становить приблизно півметра, тобто
занадто мала, щоб забезпечити вільний
прохід та проїзд до двору. Більш того,
сам будинок розташований в притул до
«червоної лінії» та зовнішня його
стіна виходить на проїжджу частину, а
тому облаштувати окремий вихід з
будинку на вулицю немає технічної
можливості.

Представник співпозивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_5 підтримав позов, пояснивши, що
при виділі виконавчим комітетом ХМР
частини прибудинкової території у
приватну власність ОСОБА_4, було
порушено процедуру відводу земельної
ділянки, яка визначена Земельним
кодексом України, а тому оскаржувані
рішення виконкому та державний акт на
землю на ім'я ОСОБА_4 є недійсними. У
зв'язку з цим, оскільки інший державний
акт на право власності на землю на ім'я
співвідповідачки ОСОБА_3, яка одержала
спірну земельну ділянку у спадщину
після смерті ОСОБА_4, має похідний
характер, він також є недійсним.

Співвідповідачка ОСОБА_3 у
судовому засіданні заперечувала проти
позову, пояснивши, що її чоловік ОСОБА_4,
який помер у 2010 році, за свого життя
отримав у приватну власність земельну
ділянку, яка була виділена йому з
частини прибудинкової території
будинку АДРЕСА_3. Після його смерті вона
успадкувала цю земельну ділянку
відповідно до вимог закону, а позивачі
знали про те, що спірна земельна
ділянка належала спочатку її
чоловікові, а потім їй.

Її представник - адвокат ОСОБА_6 у
судовому засіданні також заперечував
проти позову, посилаючись на те, що
позивачами не доведено, які їх права
порушено оскаржуваними рішенням та
державними актами, а також не надано
доказів наявності порушень норм закону
відповідачем та державними органами
при виділенні земельної ділянки ОСОБА_4
Представник співвідповідачки вважає,
що оскаржуване рішенням та державний
акт від 21.05.1997р. втратили свою чинність,
а тому не можуть бути визнані
недійсними.

Також представник
співвідповідачки ОСОБА_3 зробив у
судовому засіданні заяву про
застосування позовної давності до
позовних вимог, обґрунтовуючи її тим,
що ще влітку 2010 року позивачам було
відомо про належність спірної
земельної ділянки на праві приватної
власності ОСОБА_4, спадкоємицею якого
була ОСОБА_3

Представник співвідповідача -
Харківської міської ради - Мирось С.В.
покладався на розсуд суду у прийнятті
рішення по справі, але просив
врахувати, що перед прийняттям
оскаржуваного рішення Харківською
міською радою чи її виконкомом не
приймалося рішення про надання згоди
на розробку проекту відведення
земельної ділянки, як це передбачено
Земельним кодексом України в тій
редакції, що діяла у 1997 році.

Представник Управління
Держземагенства у м.Харкові, належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явився з невідомих суду причин.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд встановив
такі факти та відповідні їм
правовідносини.

Згідно зі Свідоцтвом про право
власності на житло від 14.04.2003р.
реєстр.№9-03-213669 квартира АДРЕСА_1
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» була передана у приватну
спільну сумісну власність ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.24).

Рішенням Виконавчого комітету
Червонозаводської районної ради у
м.Харкові від 01.04.2008р. №171 з метою
упорядкування статусу квартир у
житловому будинку АДРЕСА_1, в якій
згідно договору найму мешкає ОСОБА_1 з
сім'єю, було надано номер « АДРЕСА_1»
(а.с.25).

23.10.2008р. квартира АДРЕСА_1 була передана
у приватну спільну сумісну власність
ОСОБА_1, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на підставі
Свідоцтва про право власності на житло
№9-08-275359 (а.с.35).

30.03.2010р. ОСОБА_10 змінила прізвище на
ОСОБА_10, що підтверджено копією
свідоцтва про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_1 виданого Червонозаводським
відділом РАЦС ХМУЮ (а.с.36).

Станом на час розгляду справи у
квартирі АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_1, її
донька ОСОБА_2, чоловік донька ОСОБА_12
та онуки ОСОБА_11, 2004р.н., та ОСОБА_13,
2011р.н. Ця обставина підтверджена
довідкою №33, виданою 24.01.2014р. дільницею
№59 КП «Жилкомсервіс» (а.с.173).

04.10.1996р. Голова виконавчого
комітету Червонозаводської районної
ради народних депутатів звернувся до
Голови Харківської міської ради
народних депутатів з листом №Г-31, яким
клопотав про виділ гр..ОСОБА_4 вільної
ділянки розміром 35х12 м з метою
вирішення житлового питання ОСОБА_4,
який перебував на квартирному обліку у
виконкомі з 09.12.1986р. по пільговому
списку як такий, що проживає у ветхому
будинку (а.с.19).

Згідно з копією довідки з питання
виділу земельної ділянки ОСОБА_4,
виданої 05.11.1996р. відділом з обліку та
розподілу житлової площі Харківської
міської ради народних депутатів,
ОСОБА_4 не перебував у міському списку
черговості надання громадянам
земельних ділянок під індивідуальне
будівництво (а.с.20).

Рішенням виконавчого комітету
Харкіської міської ради народних
депутатів від 09.04.1997р. №294 було вилучено
з користування ВЖРЕП
Червонозаводського району частину
прибудинкової території площею 445 кв.м
по АДРЕСА_3 та надано, як виняток, ОСОБА_4
у приватну власність земельну ділянку
площею 445 кв.м для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель АДРЕСА_3 (а.с.13).

Як вбачається з копії Акту
погодження земельної ділянки, земельна
ділянка по АДРЕСА_4, площею 445 кв.м,
надавалася ОСОБА_4 за рахунок вилучення
частини прибудинкової території
будинку місцевих Рад по АДРЕСА_3 (а.с.16).

В той же час, Акт вибору земельної
ділянки для проектування кварталу
індивідуального житлового будівництва
(окремих земельних ділянко в існуючих
кварталах індивідуальної забудови)
було складено щодо земельної ділянки
АДРЕСА_3 (а.с.17).

У 1997 році Приватним підприємством
«Імереті» за замовленням ОСОБА_4 було
виготовлено «Технічний звіт з
інвентаризації земельної ділянки по
АДРЕСА_4, на якому розташоване приватне
домоволодіння ОСОБА_4» (а.с.135-152).

У цьому звіті, зокрема у Акті
обстеження та погодження меж
землекористування, який був складений
29.04.1997р., не містяться відомості про
інших мешканців будинку АДРЕСА_3 як
представників суміжних
землекористувачів, а ОСОБА_4 вказано як
«власника домоволодіння».

21.05.1997р. на підставі вищевказаного
рішення виконавчого комітету ХМР
народних депутатів від 09.04.1997р. №294
ОСОБА_4 було видано державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,0446 га, надану для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка). Акт зареєстровано
у книзі записів державних актів за №1162
(а.с.21).

Таким чином, державний акт від 21.05.1997р.
був виданий на земельну ділянку площею
0,446 га за адресою: АДРЕСА_3, в той час як
Акт погодження земельної ділянки
складений щодо земельної ділянки
площею 445 кв.м (0,445 га) та за іншою
адресою: АДРЕСА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що
17.03.2010р. Відділом РАЦС по м.Харкову ХМУЮ
видане свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_2 (а.с.81).

06.06.2011р. було підписано Акт погодження
меж земельної ділянки по АДРЕСА_3, між
замовником ОСОБА_3, виконавцем
землевпорядної документації ПП «Бюро
землевпорядного проектування» та
довіреними особами суб'єкта
користування (власності) суміжною
земельною ділянкою, у тому числі,
ОСОБА_1 (а.с.79).

Цей акт міститься у Технічній
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) гр..ОСОБА_4 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд АДРЕСА_3, яка у 2011 році
була виготовлена Приватним
підприємством «Бюро землевпорядного
проектування » за замовленням ОСОБА_3
(а.с.153-172)

18.06.2012р. на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом від 01.04.2011р.,
зареєстрованого за №1-592 ВРІ №210014, та
договору про поділ спадкового майна
від 01.04.2011р., зареєстрованого за №1-607
ВРІ №210020, ОСОБА_3 було видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯК №169801 площею 0,0446 га,
зареєстрований у книзі записів
державних актів за №01526 (а.с.29-30, 168,
169, 172).

Як вбачається з відповіді КП
«Жилкомсервіс» від 09.09.2013р. на
звернення ОСОБА_2, двір будинку АДРЕСА_3
закритий, встановлені металеві ворота
та хвіртка (а.с.34).

Крім того, за результатами розгляду
звернення ОСОБА_2 до Харківської
міської ради Департаментом земельних
відносин їй було направлено лист від
23.09.2013р. №В-9-17819/1-1308-39, яким повідомлено,
що земельна ділянка по АДРЕСА_3,
частково огороджено та
використовується гр.ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_14 пояснив в судовому
засіданні, що з червня 2010 року він
проживає разом з ОСОБА_3 у
незареєстрованому шлюбі. Вони
проживають у АДРЕСА_1. Свідку відомо, що
у серпні 2010 року ОСОБА_10 зверталася до
відповідачки ОСОБА_3 з проханням
дозолити побудувати гараж на території
двору. ОСОБА_3 відмовила у дозволі,
повідомивши, що це приватизована земля.
Також свідку відомо, що після 2011 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були на прийомі у КП
«Жилкомсервіс», де ОСОБА_1 пояснили, що
у ОСОБА_3 є правовстановлюючі документи
на землю.

Статтею 373 Цивільного кодексу
України та статею 1 Земельного кодексу
України визначено, що земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави. Право
власності на землю гарантується
Конституцією України. Право власності
на землю (земельну ділянку) набувається
і здійснюється відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону
(ст.116 ЗК України).

Згідно з ч.1 ст.126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених частиною другою
цієї статті.

Статтею 19 ЗК України (в редакції від
22.06.1993р., тобто на час прийняття
оскаржуваного рішення виконавчого
комітету ХМР та видачі оскаржуваного
державного акту про право власності на
земельну ділянку на ім'я ОСОБА_4.) було
передбачено, що надання земельних
ділянок здійснюється за проектами
відведення цих ділянок. Розробку
проектів відведення земельних ділянок,
перенесення їх меж у натуру (на
місцевість) і виготовлення документів,
що посвідчують право користування
землею, здійснюють державні та інші
землевпорядні організації.
Замовниками виконання вказаних робіт є
відповідні місцеві Ради народних
депутатів, підприємства, установи і
організації. Умови і строки розробки
проектів відведення земельних ділянок
і перенесення їх меж у натуру (на
місцевість) визначаються договором,
укладеним замовником з виконавцем цих
робіт. Підприємство, установа,
організація та громадяни,
заінтересовані в одержанні земельних
ділянок, звертаються з відповідним
клопотанням (громадянин з заявою) до
місцевої Ради народних депутатів, яка
має право надавати земельні ділянки.
Клопотання про відведення ділянок, що
надаються Верховною Радою України,
подаються до обласної, Київської,
Севастопольської міської Ради
народних депутатів. До клопотання
додаються: копія генерального плану
будівництва або інші графічні
матеріали, що обгрунтовують розмір
намічуваної для відведення площі,
титульний список або довідка про
фінансування будівництва, проект
рекультивації земель, інші
матеріали.

У заяві громадянина про надання
земельної ділянки вказуються бажані
її розмір і місце розташування, мета
використання.

Відповідна місцева Рада народних
депутатів розглядає клопотання
(заяву) у строк не більше місяця, дає
дозвіл на складання проекту
відведення земельної ділянки і
одночасно повідомляє про це Раду
народних депутатів, на території якої

розташована намічувана для відведення
земельна ділянка.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з власником землі або
землекористувачем та подається до
сільської, селищної, міської Ради
народних депутатів, яка розглядає
його у місячний строк і в межах своєї
компетенції приймає рішення про
надання земель.

Таким чином, діючим на час прийняття
оскаржуваного рішення законодавством
було визначено, що рішення про надання
земельної ділянки у власність могло
бути прийняте тільки після рішення
відповідного органу місцевого
самоврядування про надання дозволу на
складання проекту відведення
земельної ділянки, розроблення такого
проекту та його погодження з власником
землі.

Разом з тим, в судовому засіданні було
встановлено факт відсутності дозволу
Харківської міської ради народних
депутатів на складання проекту
відведення земельної ділянки площею
0,446га за адресою: АДРЕСА_3.

Більш того, як зазначалося вище,
відомості у акті погодження меж
земельної ділянки, яка виділялася
ОСОБА_4 не відповідають відомостям у
державному акті на право власності на
земельну ділянку від 21.05.1997р. Так, у Акті
зазначено адресу земельної ділянки, що
виділяється: АДРЕСА_4, а у державному
акті - АДРЕСА_3. Площа земельної ділянки,
що вилучається, згідно акту - 445 кв.м. в
той час як у державному акті площею
зазначено 0,446га.

Крім того, відповідно до п.4.4
Положення про порядок встановлення та
закріплення меж прибудинкових
територій існуючого житлового фонду та
надання їх у спільне користування або
спільну сумісну власність земельних
ділянок для спорудження житлових
будинків (Затверджено наказом
Держкомзему України,
Держкоммістобудування України,
Держжитлокомунгоспу України та Фонду
державного майна України від 05.04.96 р. N
31/30/53/396) виділення частки земельної
ділянки прибудинкової території
власникам квартир і нежитлових
приміщень в натурі та їх окреме
відчуження не допускається.

За таких обставин суд приходить до
висновку про те, що рішення виконавчого
комітету Харківської міської ради
народних депутатів від 09.04.1997р. №294 є
таким, що не відповідає вимогам закону.

Згідно зі ст.19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За правилами ст..21 ЦК України суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Одним із способів захисту права є
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб (п.10 ч. 2 ст.16 ЦК України).

Проаналізувавши всі докази, надані
сторонами, у їх сукупності та
взаємозв'язку, суд вважає, що в судовому
засіданні знайшли своє підтвердження
ті обставини, на які позивачі
посилалися як на підставу своїх
позовних вимог.

Оскаржуване рішення прийняте з
порушенням норм закону та є недійсним з
моменту його прийняття і, як наслідок,
не є підставою для виникнення, зміни,
або припинення прав та обов'язків, у
тому числі, виникнення у ОСОБА_4 права
власності на спірну земельну ділянку.

Таким чином оскаржуваний державний акт
від 21.05.1997р. було видано безпідставно, а
тому він є недійсним.

Оскільки ж державний акт від 18.06.2012р. на
ім.'я ОСОБА_3 є похідним від державного
акту від 21.05.1997р., він також є недійсним.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.268 ЦК України
позовна давність не поширюється на
вимогу про визнання незаконним
правового акта органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, яким порушено його
право власності або інше речове право.

Тому позовна давність не поширюється
на позовну вимогу про визнання
недійсним рішення виконавчого
комітету ХМР народних депутатів від
09.04.1987р. №297.

Що стосується решти позовних вимог, то
суд вважає, що позивачами не порушено
позовної давності, оскільки, як
встановлено у судовому засіданні,
позивачі дізналися про порушення діями
відповідачки ОСОБА_3 їх прав
користування прибудинковою територією
лише у 2011 році. Так, єдиним достовірним
підтвердженням цієї обставини є
відомості з Акту погодження меж
земельної ділянки, який був підписаний,
у тому числі, ОСОБА_1, 06 червня 2011 року.

Що ж стосується показань свідка
ОСОБА_14 про те, що позивачі знали у
серпні 2010 року про належність спірної
земельної ділянки до приватної
власності, то як пояснила у судовому
засіданні позивачка ОСОБА_2, їй та її
матері ОСОБА_1 було відомо, що
чоловікові відповідачки ОСОБА_4 було
виділено частину прибудинкової
території, але вони були переконані, що
межі виділеної ділянки розташовані
поза загальним проїздом та проходом до
будинку. Сам ОСОБА_9 за свого життя
ніколи не забороняв сусідам
користуватися загальним проїздом та
воротами.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
відомості про погодження позивачами
меж земельної ділянки, яка вилучалася у
1997 році з комунальної власності для
надання ОСОБА_4 Також відсутні будь-які
інші документи, які б свідчили про
обізнаність позивачів до 06.06.2011 року
про належність у приватній власності
ОСОБА_4 земельної ділянки, вилученої як
частини прибудинкової території
багатоквартирного будинку АДРЕСА_3, а
також про межі цієї ділянки та
наявність оскаржуваного державного
акту.

Державний акт на право власності на
земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3 був
виданий лише у 2012 році, а тому позивачі
не могли знати раніше ані про його
існування, ані про ті, правомочності,
які він надає відповідачці ОСОБА_3

На підставі викладеного,
керуючись ст..ст.1-11, 58-61, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Визнати недійсним рішення виконавчого
комітету Харківської міської ради
народних депутатів від 09.04.1997р. №294 щодо
надання у власність громадянину ОСОБА_4
частини прибудинкової території
площею 445 кв.м по АДРЕСА_3.

Визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,0446 га, надану для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд,
виданий 21 травня 1997 року ОСОБА_4 на
підставі рішення виконавчого комітету
Харківської міської ради народних
депутатів від 09.04.1997р. №294 та
зареєстрований у книзі записів
державних актів за №1162.

Визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК №169801 площею 0,0446 га,
зареєстрований у книзі записів
державних актів за №01526, виданий 18
червня 2012 року ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 01.04.2011р., зареєстрованого за
№1-592 ВРІ №210014, та договору про поділ
спадкового майна від 01.04.2011р.,
зареєстрованого за №1-607 ВРІ №210020.

Зобов'язати Управління Державного
агентства земельних ресурсів України у
м.Харкові Харківської області
(м.Харків, вул.Квітки-Основ'яненка, 7)
скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_3 на земельну ділянку
:05:001:0004 площею 0,0446 га.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Червонозаводський районний суд
м.Харкова протягом 10 днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.С.Блага