АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1617/1987/12
Номер провадження 22-ц/786/1099/14
Головуючий у 1-й інстанції Хоменко О. А.
Доповідач Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Бондаревської С.М., Триголова
В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника заінтересованої особи
ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві апеляційну
скаргу заінтересованої особи ОСОБА_4

на рішення Лохвицького районного суду
Полтавської області від 08 січня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики в розмірі 1 172
000 грн.

Рішенням Лохвицького районного суду
Полтавської області від 08 січня 2013 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5
заборгованість в сумі 1 172 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5
судовий збір в сумі 3 219, 00 грн.

З рішенням суду першої інстанції
не погодилась заінтересована особа -
ОСОБА_4, колишня дружина відповідача, та
подала на нього апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
місцевого суду та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог. Свої доводи
обгрунтовує тим, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають істотне значення для справи,
та невірно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
що 01.01.2009 р. ОСОБА_5 позичив ОСОБА_2 гроші
у сумі 1 172 000 грн. з терміном повернення
до кінця 2011 року, про що останній надав
письмову розписку. У зазначений термін
ОСОБА_2 кошти не повернув.

Задовольняючи позов, місцевий суд
виходив з того, що є доведеним факт
заборгованості відповідача перед
позивачем за договором позики, що є
підставою для повного задоволення
позову.

Такий висновок місцевого суду є
вірним, однак колегія суддів звертає
увагу на те, що, місцевий суд вирішив
спір на підставі копії боргової
розписки, копія боргової розписки не є
належним та допустимим доказом
боргових зобов»язань. Представник
позивача у суді апеляційної інстанції
надав оригінал боргової розписки, яка
досліджена та приєднана до матеріалів
справи.

За ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів або таку ж кількість речей того
ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та
порядку, що встановлені договором. Якщо
договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення вимоги про це, якщо
інше не встановлено договором.

Як встановила колегія суддів,
заінтересована особа ОСОБА_4
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_2 з 13.08.1994 р. Рішенням Лохвицького
районного суду Полтавської області від
20.01.2014 року шлюб між подружжям
розірвано.

У 2013 р. ОСОБА_4 звернулася до
Лохвицького районного суду з позовом
до ОСОБА_2 про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя та
визнання права власності.

У січні 2014 р. ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічним позовом про поділ
майна подружжя, в якому вказав, що для
здійснення добудови та перебудови
спільного домоволодіння він взяв
позику в сумі 1 172 000 грн. у ОСОБА_5, яку не
повернув та за рішенням Лохвицького
районного суду Полтавської області від
08.01.2013 р. вона стягнута з нього на
користь ОСОБА_5 Просив суд при поділі
майна врахувати борг подружжя за
вказаним грошовим зобов»язанням та
стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 673 761,81
грн.

Згідно 24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21.12.2007 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» при поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Згідно ч.4 ст. 65 СК України договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім»ї, створює обов»язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім»ї.

Заінтересована особа ОСОБА_4 не була
притягнута до участі у справі про
стягнення позики. Остання заперечує
використання грошей в інтересах сім»ї,
письмової згоди на укладення договору
не надавала. Вказує, що посилання
ОСОБА_4 на те, що позику використали на
здійснення добудови та прибудови
домоволодіння не відповідає дійсності,
оскільки згідно технічного паспорта на
житловий будинок приватного житлового
фонду по АДРЕСА_1, виготовленого станом
на 24.03.2007 р., значиться житловий будинок
побудованим повністю, що є
підтвердження завершеності його
будівництва. Вважає, що у такий спосіб
ОСОБА_4 намагається усунути її від
претензій на частку у спільному майні
подружжя через штучне створення для
неї боргу, який майже дорівнює розміру
вартості її частки в спільному майні
подружжя.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку про те, що ОСОБА_2 не надав
доказів того, що позику в сумі 1 172 000
грн. використав в інтересах сім»ї.

Як вбачається із змісту боргової
розписки, ОСОБА_2 позичив вказані гроші
у ОСОБА_5 на ремонт власного житла. Як
значиться у протоколі судового
засідання від 08.01.2013 р. ОСОБА_2 пояснив,
що позов він визнає повністю, позичив
гроші у ОСОБА_5 на ремонт будинку та на
покупку машини (а.с. 15).

Як пояснив ОСОБА_5 колегії суддів у
судовому засіданні 27.03.2014 р., з 2006 р. по
2009 р. ОСОБА_2 частинами позичав у нього
гроші у різних сумах, точний період та
суми вказати не може. ОСОБА_2 то позичав
гроші, то віддавав, а 01.01.2009 р. він
написав розписку на загальну суму
боргу 1 172 000 грн. Доказів того, що він мав
таку суму грошей надати не може,
оскільки гроші ним зароблялися як
приватним підприємцем, позичалися
частинами ОСОБА_2 та віддавалися.
Надавати довідку про доходи не буде.
Виконавчий лист, виданий на підставі
рішення суду, не звернув до виконання.

Як пояснив колегії суддів представник
позивача, 01.01.2009 р. договір позички
укладався, але гроші в цей день не
передавалися, оскільки вони були
передані ОСОБА_2 раніше на протязі 2006-2008
р.р., станом на 01.01.2009 р. був обчислений
розмір загального боргу та складена
боргова розписка. Розписки, які
давалися ОСОБА_2 раніше, були ОСОБА_5
повернуті ОСОБА_2. Відомості про доходи
ОСОБА_5 у період з 2006р. по 2008 р. надати не
може.

У суді апеляційної інстанції
відповідач ОСОБА_2 пояснив, що з 2006 р. 2009
р. періодично позичав у ОСОБА_5 гроші у
різних сумах, 01.01.2009 написав йому
розписку на загальну суму боргу, що
утворилася на цей час. Надати суду
розписки, які він раніше писав ОСОБА_5
та які були йому повернуті після
написання розписки 01.01.2009 р., він не
може, бо не збереглися. Гроші
використав на ремонт та переобладнання
у будинку, а також на повернення
кредиту за автомобіль, який був
придбаний у 2008 р. Надати докази щодо
придбання будівельних матеріалів за
позичені гроші, накладні, платіжні
документи, договори підряду на
виконання ремонтних робіт, дозвільні
документи на переобладнання будинку,
щодо погашення кредиту по придбанню
автомобіля за рахунок грошей цієї
позики тощо не може.

Як вбачається із договору
купівлі-продажу житлового будинку,
незакінченого будівництва від 24.12.2003 р.,
дослідженого колегією суддів, ОСОБА_2
придбав належний ОСОБА_6 жилий будинок,
незакінчений будівництвом, процент
готовності якого становив 79% .
Технічний паспорт на житловий будинок
приватного житлового фонду по АДРЕСА_1
виготовлений станом на 24.09.2007 р., що
підтверджує повну технічну готовність
будинку до експлуатації та викликає
сумніви у необхідності його ремонту,
добудови, прибудови після січня 2009 р.,
тобто після того, як ОСОБА_2 позичив
гроші у ОСОБА_5 (а.с.29-31).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Виходячи із заявлених позовних вимог
та доводів апеляційної скарги, колегія
суддів прийшла до висновку, що сама
боргова розписка є доказом укладання
договору позики між ОСОБА_5 та ОСОБА_2,
які його визнають, проте матеріали
справи не містять доказів того, що про
позику грошей була обізнана ОСОБА_4,
відповідач ОСОБА_2 не довів факт
використане позики в інтересах сім»ї,
тобто використання їх для здійснення
добудови (перебудови), ремонту
житлового будинку та погашення кредиту
на придбання автомобіля.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що спірний договір позики
укладався не в інтересах сім»ї, що
одержані за цим договором кошти не
були використані на потреби сім»ї.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, тому апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308
ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу заінтересованої
особи ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Лохвицького районного суду
Полтавської області від 08 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

С у д д і: