АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

09 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик
О.Ф.,Росік Т.В.

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 12 грудня 2013 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2,
яка діє в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4,
Орган опіки та піклування
Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації про поділ
майна в натурі, встановлення порядку
користування земельною ділянкою,
стягнення грошової компенсації,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року ОСОБА_2, діючи в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, опікуном якого вона є
згідно рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 29.04.2010 року,
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1
про поділ житлового будинку в натурі
між співвласниками.

Протягом часу розгляду справи ОСОБА_2
неодноразово змінювала позовні вимоги
й остаточно у заяві про зміну позовних
вимог від 28.11.2013 року, посилаючись на те,
що неповнолітньому ОСОБА_3 належить 512
частин домоволодіння по АДРЕСА_1 і він
має право на виділ своєї частки в
натурі,просила виділити в натурі
майно,що належить ОСОБА_3 на праві
спільної часткової власності ,а саме :
512 частин будинку АДРЕСА_1,що
складається з приміщень: 1-1 - коридор
площею 4,2 кв.м., 1-2 - кухня площею 6,6 кв.м.,
1-3 - житлова кімната площею 14,2 кв.м., 1-4 -
житлова кімната площею 13,8 кв.м., 1-5 -
житлова кімната площею 14,1 кв.м., 1-6 -
санвузол площею 7,3 кв.м., загальною
площею 60,2 кв.м. та надвірні будівлі під
літерами "В, Ж, К"; земельну ділянку по
АДРЕСА_1, площею 0.0891 га залишити в
спільній частковій власності сторін
та встановити порядок користування нею
згідно з варіантом 1 висновку судової
будівельно- технічної експертизи № 0283
від 28.05.2013 року ;стягнути з ОСОБА_1 на її
користь грошову компенсацію вартості
11.47 кв.м у розмірі 62 552.33 грн. та судові
витрати. Як на правове обґрунтування
своїх вимог ОСОБА_2 посилалася на
ст..ст.356 ч.3,358,360,364 ЦК України.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 12.12.2013 року позов
задоволено. Виділено в натурі майно, що
належить ОСОБА_3 на праві спільної
часткової власності, а саме: 5/12 частин
будинку АДРЕСА_1 що складається з
приміщень: 1-1 - коридор площею 4,2 кв.м., 1-2
- кухня площею 6,6 кв.м., 1-3 - житлова
кімната площею 14,2 кв.м., 1-4 - житлова
кімната площею 13,8 кв.м., 1-5 - житлова
кімната площею 14,1 кв.м., 1-6 - санвузол
площею 7,3 кв.м., загальною площею 60,2 кв.м.
та надвірні будівлі під літерами "В, Ж,
К".

Земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0891
га, власниками якої є ОСОБА_3 - 5/12 ч.,
ОСОБА_15 - 1/12 ч. та ОСОБА_4- 1/2 ч., залишено в
спільній частковій власності, та
встановлено порядок користування нею
згідно висновку №0283 судової
будівельно-технічної експертизи від 28
травня 2013р. Незалежного Інституту
Судових Експертиз (варіант №1):

- виділено в користування ОСОБА_3
земельну ділянку площею 353 кв.м., з
геометричними розмірами по периметру
(від т.4 за годинковою стрілкою) 4,12 м. по
межі; 1,17 м. до стіни прибудови "а3"; 1,63 м.
по стіні прибудови "а3"; 7,85 м. по стіні
будинку; 4,50 м. по осі перегородки між
приміщеннями 1-4 та 2-2; 3,54 м. по осі
перегородки між приміщеннями 1-5 та 2-2;
4,15 м. по стіні будинку; 6,95 м. по
перегородці між приміщеннями 1-5 та 3-5 і
1-3 та 3-4; 0,34 м. по стіні будинку; 23,96 м. до
задньої межі; 11,18 м. по межі до т.313; 36,40 м.
по межі до т.4.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
грошову компенсацію в розмірі 62 552 грн.
33 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 судові витрати пов"язані зі
сплатою судового збору в сумі 411 грн. 22
коп.; за проведення експертизи в сумі 10
200 грн.; за проведення
топографо-геодезичної зйомки 2 300 грн.,
а всього в розмірі 12911 грн. 22 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться
питання про скасування рішення суду в
частині стягнення з неї на користь
позивача грошової компенсації та
судових витрат і ухвалення в цій
частині нового рішення про відмову у
задоволенні таких вимог. Апелянт
посилається на те,що в цій частині
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, судом неповно
з'ясовано обставини,що мають значення
для справи,не ураховано ,що виділені
ОСОБА_3 в натурі приміщення за
загальною площею перевищують належну
йому частку у спільній частковій
власності,й таке відбулося за рахунок
частки ОСОБА_4 якому ,на її думку,
повинен сплатити позивач грошову
компенсацію. Оскільки питання поділу
земельної ділянки та виділу в натурі
частки позивача не вирішувалося ,лише
був встановлений порядок користування
нею, суд безпідставно стягнув з
відповідача грошову компенсацію
вартості 11.47 кв.м. Зазначає,що спору
щодо користування спільною частковою
власністю між співвласниками ніколи не
було,вона не заперечувала проти
укладання відповідного договору та
посвідчення його в нотаріуса ,тому не
повинна відшкодовувати понесені
позивачем судові витрати.

В суді апеляційної інстанції
ОСОБА_5,яка є представником ОСОБА_1 за
довіреністю, апеляційну скаргу
підтримала з підстав наведених в ній.

ОСОБА_2, ОСОБА_4 та представник Органу
опіки та піклування Святошинської
районної у м.Києві державної
адміністрації в судове засідання
повторно не з'явилися. Зважаючи на
вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України,
колегія суддів визнала їх повідомлення
належним, а неявку такою, що не
перешкоджає апеляційному розглядові
справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб,що беруть участь у
справі,перевіривши законність і
обгрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Задовольняючи позов ,суд виходив з
того ,що ОСОБА_3 має право на виділ
своєї частки із спільної часткової
власності,такий виділ є можливим, ті
приміщення, що перебувають в його
користуванні та виділяються йому у
власність менше його частки,тому
відповідачка повинна сплатити йому
грошову компенсацію різниці площі .
Визначення меж земельної ділянки
позивача вирішить спірні питання між
співвласниками щодо користування нею.

Проте,колегія суддів з такими
висновками суду у повній мірі
погодитися не може, оскільки вони є
суперечливими,не відповідають
встановленим обставинам справи
,наявним у справі доказам , зроблені із
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що відповідно до
ч.2 ст. 303,ч.1 ст. 309 ЦПК Україниє
підставою для виходу за межі
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення з ухваленням
нового рішення.

За положеннями ст. ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, у тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Правовий режим спільної часткової
власності визначається гл. 26 ЦК України
з урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування і
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток співвласники мають
рівні права.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про
порядок володіння та користування
спільним майном відповідно до їхніх
часток у праві спільної часткової
власності посвідчений нотаріально, він
є обов'язковим і для особи, яка придбає
згодом частку в праві спільної
часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової
норми слід дійти висновку, що ця норма
регулює саме порядок здійснення права
часткової власності, тобто порядок
користування спільною частковою
власністю без її поділу в натурі,
наслідком якого є припинення права
спільної часткової власності. Зокрема
при встановленні порядку користування
будинком кожному із співвласників
передається в користування конкретна
частина будинку, виходячи із його
частки в праві спільної власності на
будинок. Разом з тим виділені у
користування приміщення можуть бути і
неізольовані і не завжди точно
відповідати належним співвласникам
часткам, оскільки встановлення порядку
користування майном не припиняє право
спільної часткової власності на це
майно.

Встановлення співвласниками порядку
користування будинком з виділенням
конкретних приміщень в натурі, не
припиняє право спільної часткової
власності, оскільки такі частини не
перетворюються в об'єкт самостійної
власності кожного з них.

Відтак, домовленість співвласників про
порядок володіння і користування
майном, що є їх спільною частковою
власністю, оформлена нотаріально
посвідченим договором, є обов'язковою
для майбутніх співвласників при
здійсненні ними правомочностей
володіння і користування спільним
майном.

Що ж стосується існуючої у
співвласника правомочності
розпорядження спільним майном, то вони
передбачені у ст. ст. 364, 367 ЦК України, як
способи реалізації цієї правомочності
при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст.
358 ЦК України умова не є обов'язковою.

Визначальним для виділу частки або
поділу будинку в натурі, який перебуває
у спільній частковій власності є не
порядок користування будинком, а
розмір часток співвласників та
технічна можливість виділу частки або
поділу будинку відповідно до часток
співвласників.

У тих випадках, коли в результаті
поділу (виділу) співвласнику
передається частина жилого будинку,
яка перевищує його частку, суд стягує з
нього відповідну грошову компенсацію і
зазначає в рішенні про зміну часток в
праві власності на будинок.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Право на частку у праві
спільної часткової власності у
співвласника,який отримав таку
компенсацію припиняється з дня її
отримання.

Виходячи зі змісту норм ст. ст. 183, 364, 379,
380, ЦК України слід дійти висновку, що
виділ часток (поділ) жилого будинку, що
перебуває у спільній частковій
власності, є можливим, якщо кожній зі
сторін може бути виділено відокремлену
частину будинку із самостійним виходом
(квартиру) або у разі, коли є технічна
можливість переобладнання будинку в
ізольовані квартири кожному
співвласнику ,які за розміром
відповідають розміру часток
співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий,
але з відхиленням від розміру
ідеальних часток співвласників з
урахуванням конкретних обставин поділ
(виділ) може бути проведений зі зміною
ідеальних часток і присудженням
грошової компенсації співвласнику,
частка якого зменшилась.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом спірне
домоволодіння № АДРЕСА_1 складається :з
житлового будинку літ. А ,загальною
площею 139.3 кв.м; прибудов літ. «а,а1,а2, а3,
а4»; сараю літ. В;погребу під сараєм літ.
В;вбиральні літ. Ж; гараж-сараю літ. З;
споруд № 1,4,5,7;І ,розташованих на
земельній ділянці площею 0.0891 га та
належить на праві спільної часткової
власності : ОСОБА_3 -у розмірі 5/12, ОСОБА_1-
у розмірі 1/12, ОСОБА_4 - у розмірі 6/12 ( або
Ѕ) часток.

Між співвласниками склався порядок
користування домоволодінням
відповідно до якого ОСОБА_3
користується приміщеннями: 1-1 - коридор
площею 4,2 кв.м., 1-2 - кухня площею 6,6 кв.м.,
1-3 - житлова кімната площею 14,2 кв.м., 1-4 -
житлова кімната площею 13,8 кв.м., 1-5 -
житлова кімната площею 14,1 кв.м., 1-6 -
санвузол площею 7,3 кв.м.,а всього
загальною площею 60,2 кв.м. та надвірними
будівлями під літерами "В, Ж, К".

У користуванні ОСОБА_1 перебувають
тамбур 1,площею 4.3 кв.м, кухня 2-1 площею 8.0
кв.м,житлова кімната 2-2 площею 13.5 кв.м.,
всього загальною площею 25.8 кв.м.

У користуванні ОСОБА_4 знаходяться
:кухня 3-1 площею 7.7 кв.м, кладова 3-2
площею 2.9 кв.м,житлові кімнати 3-3 - 3-6
площею 11.1 кв.м,8.4 кв.м,9.5 кв.м,13.7 кв.м -
відповідно ,всього загальною площею 53.3
кв.м та гараж-сарай під літ.Ж .

Спору щодо такого порядку
користування домоволодінням між
співвласниками немає.

Зазначені встановлені судом обставини
сторонами не заперечуються.

Виходячи з вищевказаного порядку
користування домоволодінням у
користуванні ОСОБА_3 перебуває на 2.16
кв.м більше ніж складає його ідеальна
частка (139.3 : 12 х 5 = 58.04 - 60.2 = 2.16); в
користуванні ОСОБА_1- на 14.19 кв.м більше
її частки ( 139.3 : 12 х 1= 11.58 - 25.8= 14.19); а у
ОСОБА_4- на 16.35 кв.м. менше його частки у
спільній частковій власності( 139.3 : 12 х 6=
69.65- 53.3= 16.35).

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991
року, при вирішенні справ про виділ в
натурі часток жилого будинку, що є
спільною частковою власністю, судам
належить мати на увазі, що це можливо,
якщо кожній зі сторін може бути
виділено відокремлену частину будинку
із самостійними виходом (квартиру).
Виділ також може мати місце за
наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири. У спорах про поділ будинку в
натурі учасникам спільної часткової
власності на будинок може бути
виділено відокремлену частину будинку,
яка відповідає розміру їх часток у
праві власності.

Згідно висновку № 0283 судової
будівельно-технічної експертизи від 28
травня 2013р. Незалежного Інституту
Судових Експертиз відсутня технічна
можливість переобладнати приміщення
будинку в ізольовані квартири які
будуть відповідати вимогам
будівельних норм в тому числі з
влаштуванням прибудов і виділ часток
співвласників домоволодіння № АДРЕСА_1
в натурі не виявляється можливим ( т.1
а.с.142-173).

Зазначений висновок експертизи
сторонами не оспорювався та іншими
доказами не спростований.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб у спосіб, визначений законами
України.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють визначені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальні способи
захисту цивільних прав та інтересів
передбачені статтею 16 Цивільного
кодексу України , а права власності
-главою 29 цього Кодексу. При виборі
способу захисту цивільного права
необхідно врахувати специфіку права та
характер його порушення. Захист права
судом відбувається з урахуванням
установлених законом меж здійснення
суб'єктивного права на захист і
компетенції суду.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі .

Отже, власник порушеного права може
скористатися не будь-яким, а цілком
конкретним способом захисту свого
права.

Право на визначення предмету та
підстав позову належить виключно
позивачеві (ст. ст. 27, 31 ЦПК України)

Заявляючи позовні вимоги про виділ
частки в натурі позивач не ставив
питання щодо зміни часток у спільній
частковій власності на спірне
домоволодіння, не було заявлено й
позовних вимог про стягнення від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки у зв'язку з неможливістю
виділу частки в натурі та припинення
права спільної часткової власності.

Оскільки судом було беззаперечно
встановлено ,що виділ часток в натурі у
спірному житловому будинку є
неможливим , висновок суду про виділ в
натурі частки неповнолітнього ОСОБА_3
розміром більше ніж складає його
ідеальна частка, без перерозподілу
часток співвласників та припинення
права спільної часткової власності є
безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК
Україниволодіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою, що
перебуває у спільній частковій
власності, здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку.

Частиною 4 ст. 120 ЗК Українипередбачено,
що у разі набуття права власності на
житловий будинок, будівлю або споруду
кількома особами право на земельну
ділянку визначається пропорційно до
часток осіб у праві власності жилого
будинку, будівлі або споруди.

Згідно п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 16
квітня 2004 року «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» у справах за позовом учасників
спільної власності на землю про
встановлення порядку володіння й
користування спільною земельною
ділянкою, на якій розташовані належні
їм жилий будинок, господарські будівлі
та споруди суд з'ясовує і враховує
можливість нормального користування
будинком і здійснення догляду за ним,
розташування господарських будівель,
споруд, необхідність зведення
будівель, розташування плодово-ягідних
насаджень співвласників, можливість
проходу з вулиці на подвір'я тощо.
Враховуються також вимоги санітарних
правил і правил протипожежної безпеки,
в разі неможливості перенесення
співвласником господарських будівель
і насаджень на надану в його
користування частину ділянки суд має
обговорити питання про відповідну
грошову компенсацію.

Також, у п. 21 вказаної Постанови
зазначено, що виходячи з того, що
порядок користування спільною
земельною ділянкою, у тому числі тією,
на якій розташовані належні
співвласникам жилий будинок,
господарські будівлі та споруди,
визначається насамперед їхньою угодою
залежно від розміру їхніх часток у
спільній власності на будинок, суд
відповідно до ст. 88 ЗК України бере до
уваги цю угоду при вирішенні спорів як
між ними самими, так і за участю осіб,
котрі пізніше придбали відповідну
частку в спільній власності на землю
або на жилий будинок і для яких
зазначена угода також є обов'язковою.
Це правило стосується тих випадків,
коли жилий будинок було поділено в
натурі. Суд може не визнати угоду про
порядок користування земельною
ділянкою, коли дійде висновку, що угода
явно ущемляє законні права когось із
співвласників, позбавляє його
можливості належно користуватися
своєю частиною будинку, фактично
виключає його з числа користувачів
спільної земельної ділянки, суперечить
архітектурно-будівельним, санітарним
чи протипожежним правилам. Якщо до
вирішення судом спору між
співвласниками жилого будинку розмір
часток у спільній власності на
земельну ділянку, на якій розташовані
будинок, господарські будівлі та
споруди, не визначався або вона
перебувала у користуванні
співвласників і ними не було досягнуто
угоди про порядок користування нею,
суду при визначенні частини спільної
ділянки, право на користування якою має
позивач (позивачі), слід виходити з
розміру його (їх) частки у вартості
будинку, господарських будівель та
споруд на час перетворення спільної
сумісної власності на спільну часткову
чи на час виникнення останньої.

Встановлюючи порядок користування
земельною ділянкою з визначенням меж
користування нею лише для ОСОБА_3,суд не
урахував, наведених положень закону ,
того що спірна земельна ділянка
належить трьом співвласникам і при
наявності спору щодо користування
земельною ділянкою ,порядок
користування нею слід визначати для
усіх співвласників.

Ураховуючи ,що ОСОБА_4 не залучений до
участі у справі в якості відповідача,
суд апеляційної інстанції позбавлений
можливості вирішити питання щодо
порядку користування земельною
ділянкою по суті.

За наведених обставин рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307,309, 313-314,316,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 12 грудня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення наступного
змісту : У задоволенні позову ОСОБА_2
,яка діє в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_3 до ОСОБА_1,треті особи :
ОСОБА_4,Орган опіки та піклування
Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації про поділ
майна в натурі,встановлення порядку
користування земельною
ділянкою,стягнення грошової
компенсації -відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання до
цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 2/759/238/13

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 3166
/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
П’ятничук І.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.