Справа № 369/1684/14 Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/2913/14 Доповідач у 2
інстанції СавченкоКатегорія 1
У Х В А Л А

іменем України

24 квітня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого
Савченка С.І.,

суддів Голуб
С.А., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 18
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із вказаним вище
позовом, який мотивував тим, що 8 червня
2007 року між Кредитною спілкою
«Володар» і відповідачкою ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір № 2384-К, на
забезпечення виконання якого в цей же
день 8 червня 2007 року сторони уклали
договір іпотеки, за яким ОСОБА_2
передала в іпотеку КС «Володар»
належну їй земельну ділянку площею 0,1030
га із цільовим призначенням для
будівництва будинку по АДРЕСА_1. На
підставі договору іпотеки випущено
заставну від 7 квітня 2010 року серії АА №
000013.

Вказував, що 30 квітня 2010 року він за
договором купівлі-продажу придбав
заставну, на якій вчинено
передавальний запис (індосамент), і
відповідно став новим кредитором та
іпотекодержателем. У зв'язку із
невиконанням відповідачкою умов
кредитного договору, остання згідно
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя від 23 грудня 2013 року в
рахунок виконання зобов'язання
передала йому предмет іпотеки. Після
реєстрації за ним права власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1 області
він дізнався про наявність на цій
ділянці незакінченого будівництвом
будинку готовністю 81 %, зведеного
відповідачкою.

Посилаючись на те, що він може втратити
право на земельну ділянку у зв'язку із
можливим відчуженням відповідачкою
незакінченого будинку, прочсив визнати
за ним право власності на об'єкт
незавершеного будівництва - житловий
будинок готовністю 81 %, розташований по
АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 18
березня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Позивач ОСОБА_1. подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове, яким його вимоги
задоволити у повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обстаивнам справи,
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції обгрунтовував свої
висновки відсутністю передбачених
законом підстав для визнання за
позивачем права власності, на зведений
іншою особою незакінчений
будівництвом будинок.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Відповідно до положень ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав і
обов'язків є: договори та інші
правочини, створення літературних,
художніх творів чи винаходів, завдання
шкоди іншій особі, інші юридичні факти,
акти органів державної влади чи
місцевого самоврядування, судові
рішення.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Судом першої інстанції встановлено і з
матеріалів справи вбачається, що між КС
«Володар» і відповідачкою ОСОБА_2 в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором 8 червня 2007 року
укладено договір іпотеки з
послідуючими змінами, за яким ОСОБА_2
передала в іпотеку КС «Володар»
належну їй земельну ділянку площею 0,1030
га із цільовим призначенням для
будівництва і обслуговування будинку
по АДРЕСА_1 області. Згідно п.2.13
договору іпотеки у разі проведення
забудови на земельній ділянці
Іпотекодавець зобов'язується внести
відповідні зміни до цього договору та
передати правоустановлюючі документи
на будинок на відповідальне зберігання
Іпотекодержателю.

На підставі вказаного договору іпотеки
КС «Володар» 7 квітня 2010 року випустила
заставну серії АА № 000013.

30 квітня 2010 року позивач ОСОБА_1 за
договором купівлі-продажу придбав
заставну серії АА № 000013, на якій КС
«Володар» вчинено передавальний запис
(індосамент), і відповідно став новим
кредитором та іпотекодержателем у
відношення відповідачки ОСОБА_2 У
зв'язку із невиконанням відповідачкою
умов кредитного договору між сторонами
було укладено договір про задоволення
вимог іпотекодержателя від 23 грудня 2013
року, згідно якого ОСОБА_2 в рахунок
виконання зобов'язання передала ОСОБА_1
предмет іпотеки.

Також судом встановлено, що після
укладення у 2007 році договору іпотеки
ОСОБА_2 розпочала на земельній ділянці
по АДРЕСА_1 будівництво будинку, який не
закінчений і має ступінь готовності 81 %.

Наведені обставини стверджуються
наявними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин, з огляду на те, що у
позивача не виникло право власності на
зведений відповідачкою ОСОБА_2 об'єкт
незавершеного будівництва у зв'язку із
набуттям права на земельну ділянку,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову у визнанні за
позивачем права власності на
незакінчений будівництвом об'єкт.

Доводи апеляційної скарги, що право
власності на незакінчений
будівництвом об'єкт виникло у ОСОБА_1 на
підставі договору іпотеки від 8 червня
2007 року та договору про задоволення
вимог іпотекодержателя від 23 грудня 2013
року надумані і безпідставні. Вказані
договори ні прямо, ні опосередковано не
вирішують питання про перехід права
власності на об'єкт незавершеного
будівництва.

Крім того, судом встановлено, що
сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 врегулювали
свої боргові правовідносини шляхом
укладання 23 грудня 2013 року договору про
задоволення вимог іпотекодержателя, за
яким ОСОБА_2 в рахунок виконання
зобов'язання передала ОСОБА_1 предмет
іпотеки у вигляді земельної ділянки, а
останній визнав відсутність перед ним
борргових зобов'язань ОСОБА_2 Згідно ч.1
ст.17 Закону України «Про іпотеку»
іпотека припиняється у разі припинення
основного зобов'язання. Поскільки
сторони врегулювали свої відносини за
основним зобов'язанням, яке
припинилося, то відповідно іпотека
припинилася, а відтак посилання
апелянта на наявність іпотеки щодо
будинку безпідставні.

Доводи апелянта про те, що право
власності виникло у позивача на
незакінчене будівництво на підставі
ст.120 ЗК Україні і ст.377 ЦК України
необгрунтовані, поскільки дані норми
регулюють набуття права на земельну
ділянку у разі набуття права власності
на жилий будинок, а не навпаки, як
помилково вважає апелянт.

Посилання апелянта на те, що при
вирішенні позову суд не застосував
положення ст.6 Закону України «Про
іпотеку», яка зазначає, що об'єкти
незавершеного будівництва,
розташовані на переданій в іпотеку
земельній ділянці, вважаються
предметом іпотеки, необгрунтовані. Так
на момент передачі ОСОБА_2 земельної
ділянки в іпотеку у 2007 році на ній
будь-яке будівництво було відсутнє, що
стверджується довідкою виконкому
Крюківщинської сільської ради від 23
травня 2007 року, тобто були відсутні
об'єкти незавершеного будівництва, які
б могли вважатися предметом іпотеки.
Факт початку будівництва будинку вже
після передачі ділянки в іпотеку не є
підставою для виникнення іпотеки у
відношенні незакінченого будинку та
виникнення прав власності у позивача
ОСОБА_1 на об'єкт незавершеного
будівництва. Це ж підтверджується п.2.13
договору іпотеки, який передбачає у
разі проведення забудови на переданій
в іпотеку ділянці, внесення
відповідних змін до договору іпотеки,
чого сторонами зроблено не було.

Посилання позивача на порушення
відповідачем його прав як
іпотекодержателя у зв'язку із
будівництвом будинку, як на підставу
визнання за ним права власності
необгрунтовані. В даному випадку
відповідно до ст.16 ЦК України позивач
вправі захистити свої права у інший
спосіб, зокрема шляхом подачі позову
про знесення будинку, тощо.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 18
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :