АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Бреславського О.Г.,
Половінкіної Н.Ю.

секретар Скрипник С.В.

за участю представника позивача,
представників відповідачів,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця» в
особі відокремленого підрозділу
«Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень» ДТГО
«Львівська залізниця» до Чернівецької
міської ради, ОСОБА_1 про визнання
нечинним рішення Чернівецької міської
ради № 480 від 27.12.2007 року в частині
надання в оренду земельної ділянки
ОСОБА_1, та недійсним договір оренди
землі від 27.02.2008 року, усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою, за
апеляційною скаргою Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу
«Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень» ДТГО
«Львівська залізниця» на рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 09 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2013 року Державне
територіально-галузеве об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу
«Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень» ДТГО
«Львівська залізниця» звернулося до
суду з позовом до Чернівецької міської
ради, ОСОБА_1 про визнання нечинним
рішення Чернівецької міської ради № 480
від 27.12.2007 року в частині надання в
оренду земельної ділянки ОСОБА_1, та
недійсним договір оренди землі від
27.02.2008 року, усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою.

Посилалось на те, що в процесі
виконання робіт з інвентаризації
земель та виготовлення державних актів
на право постійного користування
земельними ділянками Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» в межах смуги
відведення Залізниці стало відомо
про те, що в

____________________________________________________________________

22ц-358/2014 р.
Головуючий у 1нстанції Войтун
О.Б.

Категорія 45
доповідач Савчук М.В.

адміністративних межах Чернівецької
міської ради в смузі відведення
Залізниці на станції Чернівці ВП
"Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень" по АДРЕСА_1 з
км 266 + 744 до км 266+775 з правої сторони по
ходу кілометра на відстані від 7, 11 м до
8,66 м. від крайньої рейки колії напрямку
Чернівці-Держкордон розташована
земельна ділянка площею 0,2182 га, яка
надана ОСОБА_1 в оренду оскаржуваним
рішенням Чернівецької міської ради та
на підставі якого укладено договір
оренди від 27.02.2008 для обслуговування
нежитлової будівлі, в той час, коли
ширина смуги відведення залізниці в
даному місці становить від 37,43 м і до 47,44
м. від осі колії. Перекриття земельної
ділянки ОСОБА_1 з смугою відведення
Залізниці становить від 7,11 м. площею
0,2182 га. Зазначене підтверджується
актом від 04.10.2012 року з додатком
планом-схемою накладки, фото фіксацією.

ОСОБА_1 на даній земельній ділянці крім
обслуговування нежитлової будівлі,
проводить незаконно будівництво, що
наближається на відстань від 8,26 м від
осі крайньої рейки та 0,3 від тильної
стіни будівлі стрілочного поста, а з
іншої сторони в притул примикає до
сховища цивільної оборони залізниці на
відстані 0,08м від кута недобудованої
будівлі.

Вказує, що дане рішення Чернівецької
міської ради суперечить чинному
законодавству, порушує право
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця», як
користувача, на користування наданою
їй земельною ділянкою для
обслуговування залізничного полотна
та забезпечення безпеки руху. Вважає,
що при прийнятті оскаржуваного рішення
міської ради і укладенні договору
оренди земельної ділянки з ОСОБА_1 не
враховано норми законодавства та
прийнято рішення, яке суперечить
законодавству України і порушує права
та інтереси Державного
територіально-галузевого обєднання
Львівська залізниця», а тому
оскаржуване рішення підлягає визнанню
незаконним та скасуванню. Фактично
міська рада розпорядилася земельною
ділянкою, що є у постійному
користуванні залізниці. Крім того,
дирекцією як землекористувачем
сплачується земельний податок за дану
земельну ділянку, проте, вилучення
ділянки у встановленому порядку у
залізниці не проводилося.

Просило визнати недійсним рішення
Чернівецької міської ради № 480 від
27.12.2008 в частині передачі земельної
ділянки площею 0,2182 га по АДРЕСА_1 в
оренду ОСОБА_1; визнати недійсним
договір оренди землі від 27.02.2008
укладений між Чернівецькою міською
радою та ОСОБА_1 на підставі рішення
Чернівецької міської ради № 480 від
27.12.2008; усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
шляхом знесення новозбудованих
будівель та споруд. Стягнути з
відповідачів сплачені судові витрати.

Рішенням Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 09 грудня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі Державне
територіально-галузеве об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу
«Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень» ДТГО
«Львівська залізниця» просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Посилається на незаконність рішення
суду першої інстанції, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт вважає, що суд першої
інстанції вірно встановив, що діями
відповідачів порушено право
залізниці на користування спірною
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 для
обслуговування залізничного полотна
та забезпечення безпеки руху, проте
суд невірно відмовив у задоволенні
позову на підставі ст. 267 ЦК України у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що діями
відповідачів порушене суб'єктивне
право позивача на користування
спірною земельною ділянкою, яке може
бути відновлене шляхом задоволення
позовних вимог. Оскільки, позивач
пропустив строк звернення до суду та
не клопотав щодо поновлення чи
продовження строку і представники
відповідача ОСОБА_1 просили
застосувати строк позовної давності,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про відмову у позові.

Проте з таким висновком колегія суддів
не погоджується, оскільки суд дійшов
його внаслідок неповного з'ясування
обставин справи, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, що згідно ч. 1
ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення.

Із матеріалів справи вбачається та
встановлено судом, що в 1993 році
Львівською державною
проектно-вишукувальним інститутом
залізничного транспорту
«ЛЬВІВТРАНСПРОЕКТ» було виготовлено
попереднє визначення площ земельних
ділянок підприємств Львівської
залізниці в м. Чернівці /а.с.8-17/.

Відповідно до договору купівлі-продажу
нежитлового приміщення від 29.04.2004 року
до ОСОБА_1 перейшло право власності на
будівлю, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, а також згідно витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно /а.с.78, 97/.

Відповідно до вказаного договору
купівлі-продажу земельна ділянка, на
якій розташована будівля, не була
власністю продавця, рішення
відповідних уповноважених органів
про її приватизацію не приймалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України,
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки шляхом укладення договору
оренди земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки.

Судом встановлено, що Чернівецькою
міською радою було винесено рішення №
480 від 27.12.2007 року про надання в оренду
та користування земельних ділянок,
припинення права користування
земельними ділянками, відміну та
внесення змін в раніше прийняті
рішення /а.с. 21/.

На підставі рішення № 480 від 27.12.2007 року
було укладено договір оренди землі від
27.02.2008 року між ЧМР та ОСОБА_1 загальною
площею 0,2182 га./а.с. 22-23/.

Відповідно до листа Департаменту
містобудівного комплексу та земельних
відносин № 21-06/3815; 21-06/3941 від 06.11.2012 року
встановлено, що земельна ділянка на
АДРЕСА_1 використовується не за
цільовим призначенням, оскільки
відповідно до договору оренди землі
від 27.08.2008 року цільове призначення
земельної ділянки для обслуговування
нежитлової будівлі (хлібопекарня). За
вчинення самовільного будівництва
Інспекцією ДАБК 23.12.2011 року на ОСОБА_1
було складено протокол про
адміністративне правопорушення за ч.
3 ст. 96 КУпАП та притягнуто до
адміністративної відповідальності і
вручено припис з вимогою припинити
будівельні роботи, а об'єкт будівництва
привести у відповідність до вимог
чинного законодавства.

Згідно відомостей, що містяться в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та про фізичних осіб-підприємців,
позивач Державне
територіально-галузеве об`єднання
Львівська залізниця» зареєстрований
виконавчим комітетом Львівської
міської ради 16.03.1992 року /84-93/.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
транспорт» до земель залізничного
транспорту належать землі надані в
користування підприємствам і
організаціям залізничного транспорту.
До складу цих земель входять землі,
які є смугою відведення залізниць, а
саме землі, надані під залізничне
полотно та його облаштування. Дану
норму підтверджує також і ст. 68
Земельного кодексу України, яка
зазначає, що до земель залізничного
транспорту належать землі смуг
відведення залізниць під залізничним
полотном та його облаштуванням
станціями та іншими будівлями.

До матеріалів справи приєднано план
смуги відведення земель дільниці
Вадул-Сирет-Чернівці Львівської
залізниці 1949 року та план
інвентаризації смуги відведення
залізниці в м. Чернівці в 1993 році, з яких
вбачається, що ширина смуги відведення
на ділянці по АДРЕСА_1 з км 266 + 744 до км
266+775 з правої сторони по ходу кілометра
становить від 37,43 м до 47,44 м. від осі
колії. План смуги відведення
погоджено з відділом земельних
ресурсів Чернівецької міської ради. В
той час, ділянка відповідача ОСОБА_1
починається на відстані від 7,11 м до 8,66
м та повністю входить в межі смуги
відведення залізниці, перекриття
земельної ділянки з смугою відведення
залізниці становить 7,11 м площею 0.2182 га
, що підтверджується актом від 04.10.2012
року.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що державним
територіально-галузевого об'єднанням
«Львівська залізниця» сплачується
земельний податок за користування
наведеною земельною ділянкою.

Спірні правовідносини урегульовано
постановою Ради Міністрів СРСР від 27
січня 1962 року № 83, Інструкцією про
норми і порядок відведення земель для
залізниць і використання смуги
відведення, затвердженої
Міністерством шляхів сполучення СРСР 30
січня 1963 року, та нормами відведення
земель для залізниці 468-74,
затвердженими постановою Держбуду
СРСР від 19 грудня 1974 року № 247.

Вказані правові акти не суперечать
Конституції і Законам України, тому
відповідно до постанови Верховної Ради
України від 12 вересня 1991 року „Про
порядок тимчасової дії на території
України окремих актів законодавства
Союзу РСР" застосовуються на території
України до прийняття відповідних актів
законодавства України.

Згідно п. 5 Постанови Верховної Ради
України № 562 від 18.12.1990 року «Про
порядок введення в дію Земельного
кодексу України» громадяни,
підприємства, установи, організації,
які мають у користуванні земельні
ділянки, надані їм до введення в дію
кодексу, зберігають свої права на
користування до оформлення ними у
встановленому порядку права власності
на землю чи землекористування.

За змістом п. 6 постанови Верховної
Ради Української РСР від 18 грудня 1990
року № 563 «Про земельну реформу»
вбачається, що громадяни,
підприємства, установи й організації,
які мають у користуванні земельні
ділянки, надані їм до введення у дію
Земельного кодексу Української РСР,
повинні до 15 березня 1994 року оформити
право на володіння або користування
землею. Після закінчення вказаного
строку раніше надане їм право
користування земельною ділянкою
втрачається.

Проте, Рішенням Конституційного Суду
України від 22.09.2005 року у справі№5-рп/2005
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
статті 92, пункту 6 розділу X
«Перехідні положення» Земельного
кодексу України щодо зобов'язання
переоформити право постійного
користування земельною ділянкою на
право власності або право
користування, визнані
неконституційними.

Відповідно до ст. 84 ч. 4 п «б» Земельного
кодексу України до земель державної
власності, які не можуть передаватись
у приватну власність належать, зокрема,
землі під державними залізницями, а
отже ЧМР не мала правових підстав
виносити рішення про передачу у
власність.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 Земельного
кодексу України вилучення земельних
ділянок проводиться за згодою
землекористувачів на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, місцевих
державних адміністрацій, сільських,
селищних, міських рад відповідно до їх
повноважень. Однак, вилучення ділянки у
встановленому порядку у залізниці не
проводилося.

Відповідно до п. г ч. 3 ст.152 ЗК України
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки може бути
здійснено шляхом визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.

За змістом наведених норм визнання
недійсним рішення органу виконавчої
влади або органу місцевого
самоврядування тягне за собою визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки.

Отже наявними у справі доказами
встановлено, що діями відповідачів
порушене суб'єктивне право позивача на
користування спірною земельною
ділянкою, яке може бути відновлене
шляхом задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство
передбачає два види позовної давності:
загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач дізнався про те, що діями
відповідачів порушене суб'єктивне
право позивача на користування спірною
земельною ділянкою, в процесі
виконання робіт з інвентаризації
земель та виготовлення державних
актів на право постійного користування
земельними ділянками в смузі
відведення Залізниці на станції
Чернівці ВП «Івано-Франківська
дирекція залізничних перевезень» по
АДРЕСА_1. Зазначене підтверджується
актом від 04.10.2012 року з додатком
планом-схемою накладки, фото фіксацією.
З позовом до суду представник позивача
звернувся 04 лютого 2013 року, тобто з
межах строку позовної давності у три
роки.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 268
ЦПК України позовна давність не
поширювалася на вимогу власника або
іншої особи про визнання незаконним
правового акта органу державної влади,
органи влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, яким порушено його
право власності або інше речове
право.

Вказана норма була 20.12.2011 року
виключена Законом України « Про
внесення змін до деяких законів
України щодо вдосконалення порядку
здійснення судочинства» В п. 5
Прикінцевих та перехідних положень
даного закону передбачено, що протягом
трьох років з дня набрання чинності цим
Законом особа має право звернутися до
суду з позовом про визнання незаконним
правового акту органу.

Отже, суд першої інстанції помилково
дійшов висновку про пропуск позивачем
строку позовної давності.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з порушенням норм
матеріального права та процесуального
права і відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу
«Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень» ДТГО
«Львівська залізниця» задовольнити.

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 09 грудня 2013 року
скасувати.

Позов Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу
«Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень» ДТГО
«Львівська залізниця» задовольнити.

Визнати недійсним рішення
Чернівецької міської ради № 480 від
27.12.2008 в частині передачі земельної
ділянки площею 0,2182 га по АДРЕСА_1 в
оренду ОСОБА_1

Визнати недійсним договір оренди
землі від 27.02.2008 укладений між
Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1
на підставі рішення Чернівецької
міської ради № 480 від 27.12.2008.

Зобов'язати ОСОБА_1 усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою шляхом знесення
новозбудованих будівель та споруд.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді :