АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/755/2014
Головуючий в І інстанції
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 07 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Цуканової І.В.
Суддів:Вейтас І.В., Склярської І.В.при
секретарі:Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Державного підприємства МВС України
«Інформ-Ресурси» на заочне рішення
Скадовського районного суду
Херсонської області від «13» січня 2014
року в цивільній справі за позовом
Державного підприємства МВС України
«Інформ-Ресурси» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року ДП МВС «України
«Інформ-Ресурси» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за збереження
тимчасово затриманого транспортного
засобу. В обґрунтування позову
зазначало, що 02 вересня 2010 року був
тимчасово затриманий автомобіль марки
«Toyota», державний номер НОМЕР_1, який
належить відповідачу на праві
власності та доставлений на
спеціальний майданчик, розташований за
адресою: АДРЕСА_1. З часу затримання,
автомобіль перебуває на зберіганні на
вказаному спецмайданчику. Власника
автомобіля було повідомлено про
необхідність забрати автомобіль, проте
жодних дій щодо повернення автомобіля
він не вчинив. Вартість зберігання
автомобіля складає 8950, 00 грн. Просив
стягнути з відповідача вказану суму та
судові витрати.

Заочним рішенням Скадовського
районного суду Херсонської області від
13 січня 2014 року, з урахуванням ухвали
від 04 березня 2014 року про виправлення
описки, у задоволенні позову
Державного підприємства МВС України
«Інформ-Ресурси» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості відмовлено
через необґрунтованість.

Не погоджуючись з рішенням суду,
Державне підприємства МВС України
«Інформ-Ресурси» подало на нього
апеляційну скаргу.

Посилається на ті підстави, що
оскаржуване рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема апелянт зазначив, що судом
першої інстанції не взято до уваги
положення глави 66 ЦК України, так як між
сторонами склалися відносини щодо
зберігання, яке здійснюється на
підставі закону. Вказав, що для
затримання транспортного засобу не
обов'язкова наявність доведеної у
встановленому законом порядку вини
водія, а тому передача автомобіля на
майданчик тимчасового зберігання
транспортних засобів була правомірною.
Також судом першої інстанції не взято
до уваги лист-повідомлення, надісланий
відповідачу, про затримання
транспортного засобу та передачу його
на спецмайданчик. Обов`язок щодо
повідомлення власника авто лежить
також і на водії автомобіля. Також
зазначив, що власник повинен
контролювати належне йому майно,
незалежно від того, що право керування
автомобілем передане іншим особам.

Просить оскаржуване рішення скасувати,
ухвалити нове, яким задовольнити позов
повним обсягом.

В судове засідання апеляційного суду
сторони не з`явились, просили
розглянути справу у свою відсутність.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
автомобіль марки «Toyota» державний номер
НОМЕР_1, 02 вересня 2010 року був
доставлений на спеціальний майданчик,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується протоколом огляду
затриманого транспорту № 37535 від
02.09.2010р. (а.с. 5), в якому зазначено
прізвище водія ОСОБА_7, якого затримано
в порядку ст.265-2 КУпАП.

Як вбачається з реєстраційної картки
МРЕВ ДАІ, власником вказаного
транспортного засобу є відповідач по
справі - ОСОБА_5 (а.с. 6).

Згідно з тарифом оплати послуг ДП МВС
України «Інформ-Ресурси», наданих по
спецмайданчикам, загальна вартість
зберігання згідно розрахунку складає
8950,00 грн (а.с.10) за фактичний час
утримання позивачем автомобіля з 27
липня 2012 року по 13 вересня 2013 року.

За договором про співпрацю №1207 від
12.07.2012 року, укладеним між Управлінням
державної автомобільної інспекції ГУ
МВС України в Херсонській області та
Державним підприємством МВС України
«Інформ-Ресурси» в особі Миколаївської
філії, відповідно до Порядку
тимчасового затримання та зберігання
транспортних засобів на спеціальних
майданчиках і стоянках, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 грудня 2008 року №1102 (далі за
текстом Порядок), сторони в рамках
даного договору зобов'язуються
здійснювати діяльність шляхом надання
фізичним та юридичним особам послуг,
спрямованих на тимчасове
відповідальне зберігання тимчасово
затриманих транспортних засобів на
спеціальних майданчиках і стоянках,
які знаходяться в постійному
користуванні УДАІ УМВС України за
адресами, площею, вказаною в договорі.
Пунктом 1.4. цього Договору передбачено,
що Філія позивача забезпечує
дотримання інтересів власників
транспортних засобів та виконання
предмету Договору шляхом підписання
Акту-огляду затриманого транспортного
засобу, що передається на тимчасове
відповідальне зберігання, з фізичними
та юридичними особами - власниками
транспортних засобів, який є підставою
для сплати останнім послуг Філії за
тарифами Державного Підприємства (
а.с.17-19).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.936 ЦК України за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Отже, договір зберігання є
зобов'язанням, де існують певні права
та обов'язки обох сторін. Зберігач,
зокрема, зобов'язаний забезпечити
зберігання майна і повернути його
іншій стороні, яка, у свою чергу,
зобов'язана після закінчення строку,
зазначеного охоронцем, взяти назад
здане нею на зберігання майно і
відшкодувати зберігачеві витрати.

Судом встановлено, що договір
зберігання між сторонами не укладався,
з боку ОСОБА_5 не було волевиявлення на
зберігання позивачем автомобіля, тому
зобов`язальні правовідносини між
сторонами, що витікають із договору
зберігання, відсутні.

З показань свідка ОСОБА_8, допитаної в
судовому засіданні апеляційного суду,
за письмовим клопотанням відповідача,
вбачається, що близько 10-12 років назад
ОСОБА_5 фактично продав автомобіль "Toyota"
без оформлення ОСОБА_7, надавши
останньому генеральну довіреність
щодо автомобіля.

Відповідно до ст.ст. 11, 15 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права, які потребують захисту у разі
його порушення, не визнання або
оспорювання.

Під способом захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту прав та
інтересів передбачений ст.16 ЦК.

Особа, якщо вона вважає своє право
порушеним, може звернутись до суду із
позовом про захист свого права, але у
передбачений законом спосіб. Обравши
способом захисту - звернення з позовом
про стягнення суми заборгованості за
послуги підприємства за доставлення
тимчасово затриманого транспортного
засобу на спеціальний майданчик та
його відповідальне зберігання, з
посиланням на порушене право позивач
за правилами ст. 10 ЦПК України
зобов'язаний був довести правову та
фактичну підставу своїх вимог.

При вирішенні цивільних справ суд
виходить з поданих сторонами доказів.
Згідно з принципом змагальності сторін
у цивільному судочинстві, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень,
крім обставин, які не підлягають
доказуванню, що встановлено статтями 60,
61 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої
інстанції, відмовляючи в позові,
правильно виходив з того, що у ОСОБА_5
відсутній обов'язок сплачувати витрати
за зберігання автомобіля, оскільки
підстав для цивільно-правової
відповідальності за договором
зберігання не встановлено.

Такий висновок суду відповідає
встановленим обставинам справи,
підтверджується дослідженими
доказами, грунтується на вимогах
закону.

Рішення ухваленоз додерженням норм
матеріального і процесуального права,
тому підстав для його скасування не
вбачається.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги відносно
того, що судом першої інстанції
необґрунтовано не взято до уваги
положення глави 66 ЦК України, так як між
сторонами склалися відносини щодо
зберігання, яке здійснюється на
підставі закону, з огляду на наступне.

Відповідно до вказаного вище Порядку,
тимчасове затримання транспортного
засобу уповноваженою особою ДАІ
проводиться у випадках, передбачених
ст. 265-2 КпАП України, зокрема, у разі,
коли неможливо усунути причину
затримання на місці виявлення
адміністративного правопорушення, і
передбачає примусове припинення
використання такого транспортного
засобу шляхом його блокування за
допомогою технічних пристроїв або
доставлення на спеціальний майданчик
чи стоянку, якщо транспортний засіб
створює значні перешкоди дорожньому
руху. При складанні протоколу про
тимчасове затримання транспортного
засобу вказується адреса майданчика зі
зберігання автомобіля, посади,
прізвища, імені та по-батькові особи,
яка виконує роботи з доставлення
транспортного засобу на спеціальний
майданчик чи стоянку.

Пунктами 12, 13 Порядку зазначено, що
повернення тимчасово затриманого
транспортного засобу, який
зберігається на спеціальному
майданчику чи стоянці, здійснюється за
письмовим зверненням його водія,
власника, (співвласника) за умови
оплати ним витрат, пов'язаних з
транспортуванням та зберіганням
такого транспортного засобу, та
пред'явлення відповідного протоколу
про адміністративне правопорушення.
Про місце зберігання тимчасово
затриманого транспортного засобу
уповноважена особа ДАІ повідомляє
водієві під час складання протоколу
про адміністративне правопорушення, а
за його відсутності - черговій частині
територіального органу внутрішніх
справ.

Вказаним порядком не передбачено право
вимоги підприємства, установи
організації, які зберігають затримані
транспортні засоби на підставі
укладених з органами ДАІ договорами,
вимагати оплату витрат, пов`язаних із
зберіганням без вимоги водія або
власника такого транспортного засобу
повернути автомобіль.

З протоколу огляду та затримання
транспорту від 02.09.2010 року вбачається,
що порядок повернення транспортного
засобу роз'яснений водію ОСОБА_7, який
протокол підписав та отримав його
копію, відповідач протокол не
підписував, вимоги про повернення
автомобіля, як того вимагає Порядок, не
заявляв. Позивач направив відповідачу
повідомлення про нарахування плати за
зберігання автомобіля лише 01.07.2013 року
(а.с. 9). Позивач не заявляв про залучення
відповідачем ОСОБА_7, який також згідно
п.12 Порядку має право вимагати
повернення автомобіля.

Отже, висновок суду першої інстанції
про те, що відсутні підстави про
стягнення з відповідача плати за
зберігання автомобіля є правомірним.

Посилання апелянта на те, що власник
повинен контролювати належне йому
майно, незалежно від того, що право
керування автомобілем передане іншим
особам, не спростовує зазначених
висновків суду, а тому не може бути
підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на належних доказах, і як
такі, що висновки суду не спростовують,
підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303,308,315, п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства МВС України
«Інформ-Ресурси» відхилити.

Рішення Скадовського районного суду
Херсонської області від « 13» січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 17 квітня 2014
року

Ухвала набрала законної сили 07 квітня
2014 року

Суддя:
І.В. Цуканова

Секретар судового засідання:
О.О.Благовещенська