Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Неганової Н. В. ,

при секретарях - Онопченко О. А.,
Заславець О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у
справах дітей Подільської районної в м.
Києві державної адміністрації про
стягнення аліментів на утримання
дитини і надання дозволу на виїзд за
межі України без згоди та супроводу
другого з батьків,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з
вищевказаним позовом, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року у відповідача
ОСОБА_2 та позивачки народилась донька
ОСОБА_3, про що в книзі записів актів
громадянського стану про народження
20.02.2004 року зроблено відповідний запис
№259. 20.02.2004 року між позивачкою та
відповідачем було укладено шлюб, а
28.12.2006 року шлюб між ними було
розірвано. В Туреччині позивачка 29.06.2012
року уклала шлюб з ОСОБА_4 та взяла
прізвище чоловіка - ОСОБА_1. З грудня 2010
року відповідач почав ухилятися від
обов»язку по утриманню доньки ОСОБА_3,
він жодного разу не звернувся ні до
позивачки, ні до служби у справах дітей
з пропозицією побачитися з дитиною. При
цьому ОСОБА_2 є працездатною особою, на
утриманні інших осіб не має, стан
здоров»я відповідача дозволяє йому
працювати, а тому він, на думку
позивачки, може сплачувати аліменти на
утримання дитини. З моменту розірвання
шлюбу донька ОСОБА_3 проживає з
позивачкою. Рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 13.12.2010 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2011
року, ОСОБА_2 встановлено час
спілкування з донькою, проте
відповідач з дитиною не спілкується,
такого бажання не висловлював. Дитина
на даний час навчається в міжнародній
школі «Меридіан». Навчання оплачує
другий чоловік позивачки - ОСОБА_4, який
ставиться до дитини як до рідної. На
канікулах у школі проводяться
екскурсійні подорожі за кордон.
Матеріальне становище позивачки та її
чоловіка дозволяє забезпечити
належний та гідний фізичний розвиток
дитини, що проявляється, зокрема, і в
можливості виїжджати за межі України з
метою розширення світогляду дитини.
Крім того, рідна сестра позивачки
проживає в республіці Кіпр і
неодноразово запрошувала до себе
позивачку з дитиною в гості. Поїздки на
відпочинок до Кіпру пішли б на користь
фізичному здоров»ю та розвитку доньки.
Чоловік позивачки є громадянином
Туреччини. На даний час, як зазначає
позивачки, відповідач не приймає
участі у вихованні дитини і не дає
дозволу для її виїзду за кордон. Такими
діями ОСОБА_2 дитина позбавлена
можливості протягом літніх канікул
відпочивати та оздоровлюватись на морі
в Туреччині. ОСОБА_3 навчається в секції
фігурного катання, навчання також
оплачує другий чоловік позивачки.
Процес навчання передбачає постійну
участь дитини в міжнародних змаганнях
з фігурного катання. Відповідач
безпідставно та необґрунтовано не
надає згоди на виїзд неповнолітньої
доньки за кордон, що суперечить
інтересам дитини та обмежує її у
можливості відвідування іноземних
країн, обмежує її потенційний
розумовий, духовний, соціальний
розвиток. Тому позивачка просить
стягнути з відповідача на її користь
аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в
розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу,
але не менше ніж 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
до досягнення донькою повнолітня 19.11.2021
року та надати дозвіл позивачці на
тимчасовий виїзд за межі України
неповнолітньої ОСОБА_3 без згоди та
супроводу батька - ОСОБА_2 до досягнення
донькою шістнадцяти років.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_5 позов підтримав з тих
же підстав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат
ОСОБА_6 в судовому засіданні позов
визнала частково, не заперечувала
проти стягнення з відповідача
аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх
видів доходів, а щодо надання дозволу
на виїзд дитини за межі України до
досягнення дитиною шістнадцяти років,
то в цій частині просила відмовити,
оскільки до відповідача з приводу
надання дозволу на виїзд доньки за
кордон ніхто не звертався, а він ніколи
не заперечував проти виїзду ОСОБА_3 за
межі України.

Представник Служби у справах дітей
Подільської районної в м. Києві
державної адміністрації в судовому
засіданні просив вирішити спір на
розсуд суду у відповідності до
інтересів дитини.

Суд, вислухавши представників сторін
та третьої особи, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року. ЇЇ
батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження серії НОМЕР_1, виданого
20.02.2004 року відділом реєстрації актів
цивільного стану Шевченківського
районного управління юстиції м. Києва
(а.с.7).

Після розірвання в грудні 2006 року шлюбу
між батьками (а.с.9-копія свідоцтва про
розірвання шлюбу) ОСОБА_3 залишилася
проживати з матір'ю, що не заперечував в
судовому засіданні представник
відповідача.

29.06.2012 року в Туреччині позивачка
уклала шлюб з ОСОБА_4 та взяла прізвище
чоловіка - ОСОБА_1 (а.с.10-12).

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 13.12.2010 року (а.с.15-17),
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2011
року (а.с. 18-19) ОСОБА_2 встановлено час
спілкування з донькою ОСОБА_3.

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивачки, відповідач
грошові кошти на утримання дитини не
надає, а тому позивачка бажає
отримувати аліменти з доходів
відповідача за рішенням суду.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов"язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

ОСОБА_1, як пояснив у суді її
представник, матеріально добре
забезпечена, крім доньки ОСОБА_3 інших
утриманців не має, її чоловік також
матеріально забезпечений.

Донька ОСОБА_3 навчається в міжнародній
школі «Меридіан» м. Києва, а також
відвідує ДЮСШ «Сюїта» з фігурного
катання на ковзанах Департаменту
освіти і науки, молоді та спорту
Київської міської державної
адміністрації (а.с.20, 21-довідки). Витрати
по навчанню несе чоловік позивачки
(а.с.22-24 -копії договорів).

Відповідач, як пояснив в суді його
представник, крім неповнолітньої дочки
ОСОБА_3 інших дітей не має, його стан
здоров'я задовільний, він
матеріального допомагає своїм батькам
- пенсіонерам.

ОСОБА_2 працює в ТОВ «Народний
універмаг» на посаді завідуючим
складом, про що свідчить довідка за
вих.№003 від 13.01.2014 року (а.с.71), і його
середньомісячна зарплата становить 1 250
гривень.

Представник відповідача зазначив, що
ОСОБА_2 не заперечує проти стягнення з
нього на утримання дочки аліментів в
розмірі 1/4 частини доходів.

Тому, суд вважає за можливе стягнути з
відповідача на утримання дитини
аліменти в розмірі 1/4 частини доходів
до досягнення дитиною повноліття.

На думку суду, з урахуванням наведеного
вище, відповідач спроможний сплачувати
аліменти на утримання дочки на користь
позивачки саме в такому розмірі, що є
справедливим, зважаючи на його
матеріальний стан та матеріальний стан
матері, яка теж зобов'язана брати
участь в утриманні дитини і яка, як сама
зазначила в позові, більш матеріальна
забезпечена, ніж відповідач.

Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Пунктами 3 та 4 «Правил перетинання
державного кордону громадянами
України», затвердженими Постановою
Кабінету Міністрів України від 27.01.1995
року за № 57 передбачено, що виїзд з
України громадян, які не досягли
16-річного віку, здійснюється за згодою
обох батьків (усиновлювачів) та в їх
супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду з України досягли 18-річного
віку. Виїзд з України громадян, які не
досягли 16-річного віку, в супроводі
одного з батьків здійснюється за
нотаріально посвідченою згодою
другого з батьків із зазначенням у ній
держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування у цій
державі, якщо другий з батьків
відсутній у пункті пропуску; без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків у разі пред'явлення рішення
суду про надання дозволу на виїзд з
України громадянину, який не досяг
16-річного віку, без згоди та супроводу
другого з батьків.

В суді представник позивачки пояснив,
що відповідач з дитиною не спілкується,
не приймає участі у вихованні дитини і
не дає дозволу для її виїзду за кордон.
Дитина позбавлена можливості на
канікулах здійснювати екскурсійні
подорожі за кордон, виїздити у гості до
рідної сестри позивачки на відпочинок
до Кіпру. Також ОСОБА_3 не має
можливості протягом літніх канікул
відпочивати та оздоровлюватись на морі
в Туреччині, громадянином якої є
чоловік позивачки. ОСОБА_3 навчається в
секції фігурного катання, а процес
навчання передбачає постійну участь
дитини в міжнародних змаганнях з
фігурного катання. Відповідач
безпідставно та необґрунтовано не
надає згоди на виїзд неповнолітньої
доньки за кордон, що суперечить
інтересам дитини та обмежує її у
можливості відвідування іноземних
країн, обмежує її потенційний
розумовий, духовний і соціальний
розвиток. Тому позивачка просить
надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за
межі України неповнолітньої ОСОБА_3 без
згоди та супроводу батька до
досягнення донькою шістнадцяти років.

Представник відповідача в судовому
засіданні стверджував, що ОСОБА_2 не
перешкоджав жодного разу позивачці
вивозити дитину за кордон, він навіть
надавав такий дозвіл на виїзд дитини за
межі України. Відповідач не заперечує
надавати дозволи на виїзд дочки за
кордон і в подальшому, але бажає знати
куди саме і на який період дитина
виїздить, адже хвилюється за доньку.

Представником позивачки не надано
жодних належних і допустимих доказів
на підтвердження того, що відповідач
перешкоджав у виїзді дитини за кордон,
не надано навіть доказів на
підтвердження звернень позивачки до
відповідача з проханням щодо дозволу
вивезти дочку за межі України. Також
позивачкою не надано доказів на
підтвердження того, що з вини
відповідача ОСОБА_3 не змогла взяти
участь у будь-яких міжнародних
змаганнях з фігурного катання або не
могла виїхати за кордон на
оздоровлення за запрошенням тітки.

Отже, позивачкою не доведено факт
порушення відповідачем її прав чи прав
неповнолітньої дитини, а також
здійснення відповідачем батьківських
прав всупереч інтересам дитини.

З огляду на це, вимога ОСОБА_1 щодо
надання дозволу на тимчасовий виїзд за
межі України неповнолітньої ОСОБА_3 без
згоди та супроводу батька до
досягнення донькою шістнадцяти років
задоволена бути не може.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позов в судовому засіданні доведений
частково, а тому підлягає частковому
задоволенню.

Стягненню з відповідача підлягає
судовий збір.

На підставі наведеного, ст.ст. 7, 141, 155, 157,
180 - 183, 191 СК України, ст. 313 ЦК України,
керуючись ст. ст. 10, 88, 209, 213, 214, 215, 218, 367
ЦПК України,

суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Києва, працюючого в ТОВ
«Народний універмаг» на посаді
завідуючого складом, що мешкає в
АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3
на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4,
аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку
(доходу) щомісячно (але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку), починаючи з 30.10.2013
року і до досягнення дитиною
повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 229 гривень 40
копійок (двісті двадцять дев'ять
гривень сорок копійок).

Рішення про стягнення аліментів
підлягає негайному виконанню у межах
суми платежу за один місяць.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва протягом
десяти днів з дня проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя Н. В. Неганова