Апеляційний суд Кіровоградської
№ 22-ц/781/193/14 Головуючий у суді І-ї
інстанції Сліпенко Р.Ю.
Доповідач Письменний О. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

16.04.2014 р. колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дьомич Л.М., Дуковського О.Л.,

при секретарі - Крисановій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Гайворонського районного суду
Кіровоградської області від 11.03.2013 року
в справі за її позовом до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором
спадкодавця, -

Встановла:

В січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд
з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про
стягнення боргу. Просила стягнути з
відповідачів 40203 грн. 37 коп. боргу та 547
грн. 19 коп. санкцій за невиконання
зобов'язання в межах вартості
спадкового майна, отриманого ними
після померлої ОСОБА_6. При цьому
посилалась на те, що 29.07.2009 року надала
в борг ОСОБА_6, яка на той час носила
прізвище ОСОБА_6, 1000 євро з терміном
повернення до 29.12.2010 року, а 11.01.2011 року -
3000 євро з терміном повернення 11.09.2011
року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Борг
не повернула. Відповідачі є
спадкоємцями померлої, тому позивач
вважає, що в межах спадкового майна
вони повинні повернути їй борг,
відповідно до ст. 1268 ЦК України.

Рішенням Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від 11.03.2013
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу не
визнала, просила залишити без змін
рішення суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_4, повідомлений
належним чином про час та місце
розгляду справи в судове засідання не
з'явився.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачі по справі не прийняли
спадщину після смерті ОСОБА_6, а тому
пред'явлений до них позов є
безпідставним.

Проте, з такими висновками суду
повністю погодитися неможна так, як суд
дійшов їх з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Обставини, які мають юридичне значення
для правильного вирішення спору між
кредитором і спадкоємцем про стягнення
заборгованості за договором позики у
випадку смерті боржника є: прийняття
спадщини, наявність та розмір
спадкового майна, невиконання чи
неналежне виконання позичальником
зобов'язань за договором, пред'явлення
кредитором вимоги в межах строку,
визначеного законодавством.

Суд ці обставини з'ясував неповно та не
дав їм належної правової оцінки.

Згідно приписів ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не
відповідає, а тому підлягає скасуванню
з ухвалення нового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
29.07.2009 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 було
укладено договір позики, за умовами
якого остання отримала від позивача 1000
євро з терміном повернення до 29.12.2010
року, що підтверджуються розпискою (т.1
а.с.8).

З 5 серпня 2010 року ОСОБА_6 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 і її
дошлюбне прізвище змінено на ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
повторно виданим відділом РАЦС
Вінницького міського управління
юстиції 15 квітня 2011 року (т.1 а.с.11).

11 січня 2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 було
укладено договір позики, за умовами
якого остання отримала від позивача 3000
євро і зобов'язалася повернути їх до
11.09.2011 року (т.1 а.с.9).

Згідно ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 цього Кодексу
встановлено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно правового висновку Верховного
Суду України, сформульованого у
постанові від 18 вересня 2013 року у
справі № 6-63цс13, за своєю правовою суттю
розписка про отримання в борг грошових
коштів є документом, який видається
боржником кредитору за договором
позики, підтверджуючи як факт його
укладення, так і умови договору, а також
засвідчуючи отримання боржником від
кредитора певної грошової суми або
речей.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гайвороні
Кіровоградської області у віці 50 років
померла ОСОБА_6, що підтверджується
свідоцтвом про смерть (а.с.14).

На час смерті ОСОБА_6 грошові кошти,
отримані від позивача по справі, не
повернула, що підтверджується
наявними у позивача розписками.

Спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК
України). До складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті (ст.1218 ЦК України).
Зобов'язання припиняється смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з його особою і у зв'язку з
цим не може бути виконане іншою особою
(ч.1 ст.609 ЦК України).

Спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині (ч.1 ст.1282 ЦК
України).

Аналіз цих правових норм дає підстави
стверджувати, що у зв'язку зі смертю
боржника за договором позики
зобов'язання повернути позику не
припиняється і переходить до
спадкоємців, які прийняли спадщину в
межах вартості отриманого у спадщину
майна.

Згідно інформаційної довідки із
Спадкового реєстру (спадкові справи та
видані на їх підставі свідоцтва про
право на спадщину), станом на 16 липня 2013
року (т.1 а.с.116), після смерті ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, Гайворонською
районною державною нотаріальною
конторою 2 червня 2011 року заведено
спадкову справу.

В матеріалах витребуваної апеляційним
судом спадкової справи, заведеної
Гайворонською нотаріальною конторою
після смерті ОСОБА_6, міститься витяг зі
Спадкового реєстру (заповіти/спадкові
договори) згідно якого у Спадковому
реєстрі відсутня інформація про
зареєстровані заповіти ОСОБА_6 (т.1 а.с.
117-194).

У зв'язку з цим спадкування
здійснюється за законом.

Однак спадкоємці за законом із заявами
про прийняття спадщини до нотаріальної
контори не зверталися, а спадкову
справу заведено за вимогами кредиторів
померлої ОСОБА_6 до її спадкоємців.

Із наявної у спадковій справі вимоги
ОСОБА_2 до спадкоємців померлої ОСОБА_6,
ОСОБА_3 і ОСОБА_4, про повернення коштів
на загальну суму 4000 євро згідно
розписок від 29.07.2009 року, 11 січня 2011
року, (т.1 а.с. 149) вбачається, що така
вимога подана позивачем по справі до
нотаріальної контори 04 жовтня 2011 року,
тобто в межах строку встановленого ч. 2
ст. 1281 ЦК України.

Відповідно до змісту ч.ч.1,2 ст.1223 ЦК
України спадкування здійснюється за
заповітом або за законом.

Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК
України передбачено, що спадкоємець
за заповітом чи за законом має прийняти
спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст.1270 цього Кодексу,
він не заявив відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини. Для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм, прийняття
особою спадщини обумовлюється або
постійним проживанням спадкоємця із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, або, в разі відсутності
наведених вище обставин - поданням до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини у визначений ч.1
ст.1270 ЦК України строк.

Виходячи із змісту ст.1261 ЦК України
спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_6 є: її повнолітня дочка ОСОБА_3, та
чоловік ОСОБА_4

Між сторонами по справі відсутній спір
про те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є
спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_6 і відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК
України ці обставини доказуванню не
підлягають.

Зі спадкової справи вбачається, що
жоден із спадкоємців із заявою про
прийняття спадщини або про відмову від
її прийняття (ст.1270 ЦК України) до
нотаріальної контори не звертався.

Відповідно до абз.3 п.3 роз'яснень
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року №7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» місцем відкриття
спадщини є останнє місце проживання
спадкодавця, яке визначається за
правилами ст.29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Якщо
спадкодавець мав кілька місць
проживання, місцем відкриття спадщини
вважається останнє місце реєстрації
спадкодавця.

Спадщина після смерті ОСОБА_6
відкрилася в м.Гайвороні
Кіровоградської області, де вона була
зареєстрована, проживала та померла.
Будь-які дані, які б вказували на інше
місце проживання спадкодавця в
матеріалах справи відсутні.

Заперечення на позов відповідача,
ОСОБА_4, про те, що після смерті дружини
він спадщину не прийняв так, як на час
її смерті з нею не проживав, що
підтверджується довідкою
Гайворонського сектора Державної
міграційної служби України УДМС
України в Кіровоградській області (т.2
а.с.118) та відомостями спадкової справи,
в якій відсутня його заява про
прийняття спадщини.

У зв'язку з неприйняттям ОСОБА_4
спадщини, відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК
України, на нього не покладається
зобов'язання задовольнити вимоги
позивача, а тому колегія суддів вважає,
що пред'явлений до нього позов
задоволенню не підлягає.

Згідно вказаної вище довідки
Гайворонського районного сектору
управління Державної України в
Кіровоградській області від 03 квітня
2014 року (т.2 а.с.118) станом на 9 квітня 2011
року разом з ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1,
була зареєстрована ОСОБА_3

Місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово ч. 1 ст. 29 ЦК
України.

Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання» громадянин України, а
також іноземець чи особа без
громадянства, які постійно або
тимчасово проживають в Україні,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.

Статтею 3 цього Закону встановлено, що
реєстрація - внесення інформації до
Єдиного державного демографічного
реєстру про місце проживання або місце
перебування особи із зазначенням
адреси, за якою з особою може вестися
офіційне листування або вручення
офіційної кореспонденції.

Аналіз вказаних норм Закону дає
підстави для висновку про те, що
зареєстроване місце проживання особи є
його офіційним місцем проживання у
якому, вважається, особа проживає
постійно або тимчасово. Цей факт може
бути оспорений і спростований іншими
доказами, які повинні достовірно
підтверджувати проживання особи у
іншому місці.

Пунктом 211 діючої на час відкриття
спадщини Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 3
березня 2004 року № 20/5, було передбачено,
що свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям, що прийняли
спадщину, тобто тим, які постійно
проживали разом зі спадкодавцем чи
подали заяву нотаріусу про прийняття
спадщини. Доказом постійного
проживання разом зі спадкодавцем
можуть бути: довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, відповідного органу
місцевого самоврядування про те, що
спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом зі
спадкодавцем; копія рішення суду, що
набрало законної сили, про
встановлення факту своєчасного
прийняття спадщини; реєстраційний
запис у паспорті спадкоємця або в
будинковій книзі, який свідчить про те,
що спадкоємець постійно проживав разом
зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, та інші документи, що
підтверджують факт постійного
проживання разом зі спадкодавцем.

Суд першої інстанції не врахував
вищеназваних положень законодавства
та поклав у основу свого рішення
пояснення відповідача ОСОБА_3 про те, що
на час відкриття спадщини вона не
проживала разом з спадкодавцем, які
всупереч ч.3 ст.10, ч.1,3 ст.60 ЦК України не
підтверджені доказами. Однак суд
доводи сторін не перевірив та ухвалив
рішення, яке в цій частині ґрунтується
на припущеннях, що згідно ч.4 ст.60 ЦПК
України є недопустимим.

З урахування витребуваних апеляційним
судом за клопотаннням позивача доказів
про місце проживання ОСОБА_3, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Кіровоградської області вважає, що на
станом на 9 квітня 2011 року, час
відкриття спадщини, спадкоємець ОСОБА_3
проживала разом із спадкодавцем
ОСОБА_6, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 1268
ЦК України, вважається такою, що
прийняла спадщину.

У зв'язку з цим та відповідно до ч. 1 ст.
1282 ЦК України на відповідача ОСОБА_3
покладається зобов'язання
задовольнити вимоги позивача, але в
межах вартості майна, одержаного у
спадщину.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася
спадщина на наступне майно, яке
належало спадкодавцю:

- майнове право на частку у
статутному (складеному) капіталі
товариства з обмеженою
відповідальністю «Комбінат харчових
продуктів «Берегиня» у розмірі 11160 грн.,
що підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців;

- 3/50 частин будівель
ремонтно-механічної майстерні № 2-11
на першому поверсі площею 218,7 м кв, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_2, згідно
договору купівлі-продажу від 24 грудня
2005 року, зареєстрованому у Єдиному
державному реєстрі правочинів 24 грудня
2005 року, ринкова вартість яких, згідно
висновку судової інженерно-технічної
експертизи (оціночно-будівельна) від 30
січня 2014 року № 1680/13-21, становить 340218
грн.

Загальна вартість цього майна
становить 351378 грн.

За змістом ст. 1296 ЦК України отримання
спадкоємцем, який прийняв спадщину,
свідоцтва про право на спадщину є
правом, а не обов'язком спадкоємця.
Відсутність у спадкоємця свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Таким чином неотримання спадкоємцем
свідоцтва про спадщину на спадкове
майно та нездійснення державної
реєстрації на майно, яке підлягає такій
реєстрації, не звільняє спадкоємця від
його зобов'язанням перед кредиторами
спадкодавця.

Крім вимог про стягнення
заборгованості за договором позики
позивач пред'явила вимогу про
стягнення із спадкоємців індексу
інфляції, трьох процентів річних від
простроченої суми та пені в розмірі 547
грн. 19 коп. з яких, згідно розрахунку (Т.
І а.с. 20), сума інфляційних втрат - 88 грн.
41 коп., пеня - 458 грн. 78 коп.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Так, як за договорами позики ОСОБА_6
грошове зобов'язання не виконала,
відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
позивач має право вимагати від
спадкоємця сплати суми боргу з
урахуванням індексу інфляції і трьох
відсотків річних нарахованих з часу
виникнення прострочення боржника до
часу її смерті.

Враховуючи, що вартість спадкового
майна перевищує розмір вимог позивача,
то позовні вимоги про стягнення з
ОСОБА_3 суми боргу, що загалом становить
40750 грн. 19 коп. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_13 підлягає
стягненню компенсація документально
підтверджених судових витрат позивач
на сплату судового збору 609 грн. 05 грн.

Зважаючи на допущені судом першої
інстанції порушення норм
матеріального і процесуального права,
оскаржуване рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Гайворонського районного суду
Кіровоградської області від 11.03.2013 року
скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
стягнення боргу кредитором
спадкодавця задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у
межах вартості спадкового майна після
померлої ОСОБА_6 40750 грн. 19 коп. та 609 грн.
05 коп. компенсації судових витрат.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про стягнення боргу відмовити
повністю.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: