Провадження № 2/470/1/14
Справа № 470/622/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд
Миколаївської області у складі:

головуючого судді Міщенка Г.В.,

при секретарі Шелестюк І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до фермерського господарства (
далі - ФГ ) «Граковська Нива» про
визнання недійсним та розірвання
договору оренди землі, повернення
земельної ділянки,

В С Т А Н
О В И В:

19 червня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ФГ «Граковська Нива»
про визнання недійсним та розірвання
договору оренди землі, повернення
земельної ділянки.

В позовній заяві вказав, що йому на
підставі Державного акту серії МК №
055991 від 03 лютого 2006 року належить на
праві власності земельна ділянка для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 9,47 га, що розташована на
території Березнегуватської селищної
ради Березнегуватського району
Миколаївської області. 04 листопада 2008
року він дізнався про укладення з ФГ
«Граковська Нива» договору оренди цієї
земельної ділянки строком на 49 років.
Вважає, що укладений договір є
недійсним, оскільки сам договір та акт
приймання-передачі земельної ділянки
він не підписував. Окрім цього, договір
не містить всіх істотних умов,
передбачених ст.15 Закону України «Про
оренду землі», а саме: невірно
зазначені строки передачі земельної
ділянки в оренду; відсутній
кадастровий номер земельної ділянки;
форма і розмір орендної плати; не
зазначені існуючі обмеження (
обтяження ) щодо використання
земельної ділянки; не визначено строну,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини.

Посилаючись на викладені обставини,
позивач просив визнати договір оренди
землі від 04 листопада 2008 року недійсним
та розірвати його, зобов'язати ФГ
«Граковська Нива» повернути земельну
ділянку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
свої позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, а його представник за
договором ОСОБА_2 вважав, що позов
підлягає задоволенню.

Представник відповідача за
довіреністю Бобко В.А. просив відмовити
в задоволенні позову за його
безпідставністю.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши наявні в ній докази,
доходить наступного.

Судом встановлено, що на підставі
Державного акту серії МК № 055991 від 03
лютого 2006 року ОСОБА_1 на праві
власності належить земельна ділянка
площею 9,47 га, що розташована в межах
території Березнегуватської селищної
ради Березнегуватського району
Миколаївської області ( а. с. 6 ).

04 листопада 2008 року між сторонами
укладено договір оренди земельної
ділянки, відповідно до умов якого
орендодавець - ОСОБА_1 надає, а орендар -
ФГ «Граковська Нива» приймає строком
на сорок дев'ять років в платне
користування земельну ділянку площею
9,47 гектарів ріллі ( а. с. 9-12, 60-62 ).

Договір зареєстровано
Березнегуватським районним відділом
Миколаївської регіональної філії
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» 07
серпня 2009 року за № 05 ( а. с. 40-41 ).

Відповідно до положень ст.203, 215 ЦК
України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, а підставою
визнання правочину недісним є
недодержання в момент вчинення
правочину сторонами вимог, щодо
відповідності його закону.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди (
кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки ); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
поверення земельної ділянки
орендодавцеві; існюючі (
обтяження ) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Статтями 18 та 20 Закону передбачена
обов'язкова державна реєстрація
договору оренди землі та набрання ним
чиності після її реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що
договір оренди та акт
приймання-передачі земельної ділянки
сторони, зокрема й позивач, підписали,
та не оспорювали факт того, що земельна
ділянка перебувала в користуванні
відповідача «Граковська Нива».

Доказів іншого позивач суду не надав,
фактично ухилився від проведення
призначеної судом почеркознавчої
експертизи, відмовившись від її
предоплати, хоча згідно ст.60 ЦПК
України саме на нього покладено
обов'язок доводити ті обставини, на які
він посилається.

В пункті 12 оспорюваного договору
оренди землі визначена орендна плата в
розмірі 200 грн. за 1 га в рік, але не менше
як 3,0 % від вартості земельної ділянки в
грошовому виразі з врахуванням
прибуткового податку громадян, а
пунктом 32 договору визначено, що ризик
випадкового знищення або пошкодження
об'єкту оренди несе орендар ( а. с. 60-61 ).

Договір не містить кадастрового
номеру, обмежень та обтяжень щодо
використання землі, оскільки
вбачається, що на час укладення
оспорюваного договору сторонам вони не
були відомі ( а. с. 8 ).

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, а ч.1 ст.15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Однак, позивач не зазначив в чому саме
відсутність істотних умов, на які він
посилається, порушує його права, адже з
матеріалів справи вбачається, що він
отримував орендну плату за договором.

Оскільки підставою недійсності
договору є недодержання стороною (
сторонами ) вимог закону саме на момент
його вчинення, а доказів такого позивач
суду не надав, то й в задоволені його
вимог про визнання договору недійсним
слід відмовити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3, ст.651 ЦК
України, ст.32 Закону України «Про
оренду землі» та ст.141 ЗК України,
розірвання договору земельної ділянки
допускається лише за згодою сторін, або
за рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення умов
договору другою стороною та в інших
випадках встановлених договором, або
законом.

Істотним порушенням договору оренди
земельної ділянки є таке порушення,
коли в наслідок завданої цим шкоди
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Будь-яких доказів істотного порушення
умов договору позивач суду не надав, а
тому його позовні вимоги в частині
розірвання договору оренди землі та
зобов'язання відповідача повернути
земельну ділянку не обґрунтовані і
задоволенню теж не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
фермерського господарства «Граковська
Нива» про визнання недійсним та
розірвання договору оренди землі,
повернення земельної ділянки - в і д м о
в и т и.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги, а особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Г. В. Міщенко