інстанції Чирка С.С.Провадження №
22-ц/780/2204/14 Доповідач у 2
інстанції ГолубКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

23 квітня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Голуб С.А.

суддів
Приходько К.П.,Таргоній Д.О.

при секретарі
Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 07 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
користування будівельними
матеріалами,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2013 року позивач
пред»явила в суді названий позов
посилаючись на те, що в 2000 році вона
зареєструвала шлюб з ОСОБА_2

В 2007 році ОСОБА_2 за договором
дарування від 25.04.2007 року отримав у
власність земельну ділянку площею 0,12
га, що розташована в АДРЕСА_1.

На зазначеній земельній ділянці
подружжя почало будувати будинок.

В 2012 році шлюб між сторонами було
розірвано.

Уточнивши позовні вимоги позивач
просила суд визнати за нею право
користування будівельними
матеріалами, а саме на: фундамент,цеглу
керамічну, газоблок, залізобетоні
панелі перекриття, улаштування
покрівлі з хвилястих листів «Ондулін»,
блоки віконні та балконні
металопластикові, бетонну підлогу,
електропровід, електровмикач,
електрощит, каналізаційні труби.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 07 лютого 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
позивач оскаржила його в апеляційному
порядку.

В доводах апеляційної скарги
наголошує на тому, що не погоджуєтсья
із такими підставами для відмови у
задоволенні позову як відсутність
експертного висновку. Вважає, що
кількість і вартість будівельних
матеріалів, які використані для
будівництва будинку зазначені в
договорі підряду, а тому не було
необхідності призначати експертизу.

Також не погоджується із
висновком суду в тій частині, що
обраний спосіб захисту прав позивача
не передбачений ЦК України. Вказує, що
відповідач перешкоджає користуванню
будівельними матеріалами, які
використані для будівництва будинку,
оскільки вилучив у позивача ключі від
будинку.

Просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
був укладений договір дарування
земельної ділянки площею 0,12 га
кадастровий номер :02:002:0012, що
розташована в с.М.Олександрівка
Бориспілського району Київської
області (а.с.6).

Відповідно до договору підряду №114
укладеного 12.03.2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ
«Єдіпете-Україна» сторони домовилися
про виконання будівельно-монтажних
робіт будівництва житлового будинку в
с.М.Олександрівка Бориспільського
району Київської області (а.с.7-9).

Згідно довідки про вартість виконаних
робіт від 26.11.2008 року за договором №114
від 12.03.2008 року вартість будівельних
робіт по побудові становить 327 940 грн.

Рішенням Березанського міського суду
Київської області від 17 грудня 2012 року
шлюб між сторонами розірвано (а.с.63).

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено, що матеріали на
які вона просить суд визнати право
користування, саме в такій кількості,
площі та об'ємі були використанні ним
при будівництві спірного будинку,
оскільки відповідь на це може дати лише
експерт у своєму висновку.

Крім того, обраний позивачем
спосіб захисту свого порушеного права
не передбачений ЦК України, оскільки
він регламентує лише визнання права
власності на об'єкти незавершеного
будівництва, а не право користування
ними.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку про необґрунтованість
поданого позову та відмову в його
задоволені.

Судова колегія погоджується із
таким висновком суду виходячи із
наступного.

Заявляючи позов, позивач
посилалась на те, що будівельні
матеріали, які були використані для
будівництва будинку є спільною
сумісною власністю подружжя. Оскільки
будинок не введений в експлуатацію, її
право власності на будівельні
матеріали, які були використані в
процесі будівництва на підставі ч.3 ст.
331 ЦК України презюмується і не
підлягає доведенню. Позивач вважала, що
її право користування будівельними
матеріалами підлягає захисту, оскільки
відпвідач чинить перешкоди в
користуванні будинком.

Відповідно до ст. 331 ЦК країни
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила)
річ зі своїх матеріалів на підставі
договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме
майно відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа,
зазначена в абзаці першому цієї
частини, може укласти договір щодо
об'єкта незавершеного будівництва,
право власності на який реєструється
органом, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно на
підставі документів, що підтверджують
право власності або користування
земельною ділянкою для створення
об'єкта нерухомого майна, дозволу на
виконання будівельних робіт, а також
документів, що містять опис об'єкта
незавершеного будівництва.

Вказана норма закону, на яку
посилається позивач регулює
правовідносини щодо виникнення права
власності на новостворене майно та
об»єкти незавершеного будівництва і
не регулює виниклі правовідносини.

Відповідно до ст. 179 ЦК України
річчю є предмет матеріального світу,
щодо якого можуть виникати цивільні
права та обов»язки.

Відповідно до ст. 181 ЦК України до
нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об»єкти, розташовані
на земельній ділянці, переміщення яких
є неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Рухомими речами є речі, які можна
вільно переміщувати у просторі.

Відповідно до ч.2 ст. 184 ЦК України
річ є визначеною родовими ознаками,
якщо вона має ознаки, властиві усім
речам того ж роду, та вимірюється
числом, вагою, мірою.

Відповідно до ст. 190 ЦК України
майном як особливим об»єктом
вважається окрема річ, сукупність
речей, а також майнові права та
обов»язки.

Як вбачається із матеріалів
справи, позивач замовила будівництво
будинку на земельній ділянці, яка
належить на праві власності
відповідачу і не є спільним майном
подружжя. Будинок збудований, але не
прийнятий в експлуатацію. Таким чином
будівельні матеріали, право
користування якими просить визнати за
нею позивач, були використані для
створення нерухомого майна, а тому
перетворились із речей визначених
родовими ознаками як то цегла, панелі
перекриття та інше в нерухому річ -
будинок.

Як вбачається із змісту позовної
заяви відповідач чинить перешкоди
позивачу в користуванні саме будинком,
а не будівельними матеріалами, які
вже не існують як окремо визначена річ.

В судовому засіданні при розгляді
апеляційної скарги представник
позивача, обґрунтовуючи
неправильність висновків суду першої
інстанції, також посилався на те, що
відповідач створює позивачу перешкоди
у користуванні будинком, а не окремо
визначеними будівельними матеріалами.

Таким чином суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те,
що обраний позивачем спосіб захисту
порушеного права, а саме визнання права
користування будівельними
матеріалами, які були використані для
будівництва будинку, не передбачений
ЦК України.

Доводи апеляційної скарги цих
висновків суду не спростували.

Враховуючи наведене, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін, як ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 07 лютого 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Судді:
Голуб С.А.

Таргоній Д.О.

Приходько К.П.