Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді:
Гансецької І.А.

суддів: Микитюк О.Ю.,

Товянської О.В.

при
секретарі: Гуковій О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі справу за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Банк Форум»
про визнання недійсними договорів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 13 лютого 2014 року,

в с т а н о в и в
:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з даним позовом. Просила визнати
недійсними кредитний договір та
договір іпотеки, укладені між нею та
Публічним акціонерним товариством
«Банк Форум» 10.07.2008 року. В
обгрунтування позовних вимог
зазначила, що при укладенні даних
договорів Банк ввів її в оману, надавши
кредит як фізичній особі, в той час як
вона мала намір взяти кредит як фізична
особа-підприємець для ведення
підприємницької діяльності та
поповнення обігових коштів.

Рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 13 лютого 2014 року
ОСОБА_2 в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати дане рішення суду та
ухвалити нове по суті заявлених
позовних вимог. Посилається на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між
ПАТ «Банк Форум» (кредитор) та ОСОБА_2
(позичальник) укладено кредитний
договір №0021/08/101-ZNv, згідно якого
кредитор, на положеннях та умовах цього
договору, надає позичальнику кредит
для споживчих цілей у сумі 127600,00
доларів США, а позичальник
зобов'язується належним чином
використати та повернути кредитору
суму отриманого кредиту, а також
сплатити проценти за користування
кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором в цей же день
між сторонами укладено іпотечний
договір, предметом якого є квартира
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві
власності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредити) позичальникові
у розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Волевиявлення
учасника правочину має бути
вільним і відповідати його внутрішній
волі.

Згідно статті 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229
цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму
Верховного суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Таким чином, установлення у
недобросовісної сторони умислу ввести
в оману другу сторону, щоб спонукати її
до укладення правочину, є обов'язковою
умовою кваліфікації недійсності
правочину за ст. 230 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову за
безпідставністю, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що позивач не
надала суду належних і допустимих
доказів, які б свідчили про введення її
в оману відповідачем. Натомість,
позивач не заперечувала, що 04.07.2008 року
подала до Банку власноручно написану
заяву про надання їй, як фізичній особі,
кредиту в розмірі 127600,00 доларів США на
споживчі цілі і 10.07.2008 року підписала
кредитний договір, як фізична особа,
погодившись з його умовами, після чого
нею були отримані кредитні кошти.
Вказане свідчить про те, що позивач
добровільно виявила бажання
скористатися послугами банку та
укласти кредитний договір на споживчі
цілі, як фізична особа, тому підстави
для визнання кредитного та іпотечного
договорів недійсними відсутні.

Разом з тим, в мотивувальній частині
рішення суд першої інстанції
безпідставно послався на вимоги ст.267
ЦК України, як на ще одну підставу для
відмови у задоволенні позову.

Так, в абзаці 3 п.11 постанови Пленуму
Верховного Суду України №14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення» роз'яснено
наступне: встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Тобто суд зобов'язаний розглянути
позов по суті позовних вимог і лише за
умов його обгрунтованості та за
наявності для того підстав ухвалити
рішення про відмову в задоволенні
позову за спливом строку позовної
давності. В даному випадку в
задоволенні позову слід відмовити за
безпідставністю.

Приймаючи до уваги викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції підлягає
зміні. З мотивувальної частини рішення
підлягає виключенню посилання на ст. 267
ЦК України.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316,
317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Змінити рішення Корольовського
районного суду м.Житомира від 13 лютого
2014 року. Виключити з мотивувальної
частини рішення посилання на ст. 267 ЦК
України. В решті рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: Судді: