Справа № 459/5433/13
Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1751/14
Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в

складі: головуючого судді: Ванівського
О.М.

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної
С.А.

при секретарі: Цар М.М.

з участю: представника
апелянта(Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді) -
Дац Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційними скаргами
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
та ОСОБА_3 на рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 9
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
про стягнення моральної шкоди завданої
ушкодженням здоров`я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання,-

встановила:

ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до
відповідача про стягнення моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків внаслідок професійного
захворювання та трудового каліцтва в
розмірі 30000 грн..

Рішенням Червоноградського районного
суду Львівської області від 9 грудня 2013
року позов задоволено частково.
Стягнуто з Відділу виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
м.Червонограді Львівської області на
користь ОСОБА_3 9000 грн. 00 коп. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров`я при
виконанні трудових обов`язків
внаслідок трудового каліцтва.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасна
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на те, що рішення суду в
частині визначення розміру
відшкодування моральної шкоди є
незаконним та необґрунтованим. Апелянт
вважає, що суд при визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди не
об'єктивно дослідив докази та оцінив
ступінь заподіяної йому шкоди. Апелянт
стверджує, що визначаючи розмір
моральної шкоди, суд не врахував
ступінь фізичних і моральних
страждань, їх тривалість і тяжкість,
істотність вимушених змін у життєвих
стосунках, наслідків, що наступили
внаслідок ушкодження здоров'я. Апелянт
просить рішення суду змінити,
стягнувши з відповідача 30000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

В судове засідання апелянт ОСОБА_3 не
з'явився, хоча належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, що підтверджується довідкою
про доставку SMS щодо часу та місця
розгляду справи, яка наявна в
матеріалах справи. Про причини своєї
неявки суд не повідомив, заяву про
відкладення розгляду справи не подав.
За таких обставин, у відповідності до ч.
2 ст. 305 ЦПК України, суд вважає можливе
розглянути справу у його відсутності.

В апеляційній скарзі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області стверджує про
порушення норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що на
момент звернення з позовом до суду
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" не
передбачено, що Фонд здійснює
відшкодування моральної шкоди.
Зазначає, що жодних медичних
документів, які б підтверджували стрес,
депресію, які зазнав позивач внаслідок
моральних страждань, не подано.
Посилається на те, що позивач не надав
відповідного висновку медичних
органів про факт заподіяння моральних
страждань та їх тяжкість. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
Дац Н.І. на підтримання своєї
апеляційної скарги, що аналогічні її
доводам та на заперечення доводів
апеляційної скарги позивача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити у
зв'язку з наступним.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що позивач ОСОБА_3
протягом 1983-2002р. працював на шахті №10
«Великомостівська» ДП «Львіввугілля»,
що підтверджується копією трудової
книжки виданої на ім'я ОСОБА_3.(а.с.7-8).

08.08.2002 року звільнений на підставі ст. 38
КЗпП України за власним бажанням.

Згідно з актом розслідування
професійного захворювання форми П-4 від
30.07.2002р. професійне захворювання
позивача виникло із-за роботи в умовах
впливу шкідливих факторів виробничого
середовища на протязі періоду роботи
на шахті №10 «Великомостівська» ДП
«Львіввугілля». (а.с.15-16)

20.09.2002 року обласною МСЕК ОСОБА_3 вперше
та безтерміново встановлено 3 групу
інвалідності та 45% втрати професійної
працездатності по профзахворюванню.
Протипоказана робота в умовах
вібрації, дії пилу та важка фізична
праця. (а.с.18)

У зв'язку з наявністю вищевказаного
захворювання позивач неодноразово
перебував на стаціонарному лікуванні,
що вбачається з наданих позивачем
виписок з історії хвороби. (а.с.9-14)

Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Згідно з ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України
"Про охорону праці" відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
у разі смерті працівника, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків відповідно до ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

На час спірних правовідносин діяли як
ч. 3 ст.34 Закону України від 23.09.1999 року
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", так і ст.9 Закону
України "Про охорону праці", згідно з
якими відшкодування шкоди, заподіяної
працівником внаслідок ушкодження його
здоров'я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
законодавства України.

Згідно п.п. "є" п. 1 ч. 1 ст.21 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" надання позивачу
соціальних послуг і виплат, у тому
числі відшкодування моральної шкоди
проводиться при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Відповідно до ч.4 ст.14 вказаного Закону
до професійного захворювання належить
захворювання, що виникло внаслідок
професійної діяльності застрахованого
та зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що шкоду здоров'ю позивача
завдано в результаті його роботи в
шкідливих умовах праці на шахті,
останній втратив 45 % професійної
працездатності, що призвело до втрати
ним нормальних життєвих зв'язків та
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, чим йому
заподіяно моральну шкоду.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та доказам, що містяться в
матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується з
визначеним судом першої інстанції
розміром відшкодування моральної
шкоди, оскільки такий відповідає
засадам розумності, виваженості та
справедливості.

Твердження представника Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
про відсутність беззаперечних доказів
заподіяння позивачу моральної шкоди,
колегією суддів не приймається до
уваги та визнається голослівним у
зв'язку з наступним.

Рішенням Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена стійка
втрата професійної працездатності,
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п.4.1
цього ж Рішення ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

А відтак, безспірним є факт заподіяння
позивачу моральної шкоди.

Що ж до доводів апеляційної скарги
позивача, то, відповідно до роз'яснень,
що містяться у п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (із відповідними
змінами), розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням у
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховуються характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
наслідки тілесних ушкоджень,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди з відповідача, суд навів у
рішенні відповідні мотиви, а саме
врахував, - характер заподіяної
позивачу шкоди, глибину фізичних та
моральних страждань позивача, зокрема
і те, що втративши працездатність на
виробництві, позивач не в змозі в
повній мірі виконувати ту чи іншу
роботу, постійно повинен проходити
курс лікування у зв'язку з втратою
працездатності, обмежений в
життєдіяльності та інші обставини, а
відтак, визначив розмір моральної
шкоди, що підлягає частковому
відшкодуванню, враховуючи також засади
розумності, виваженості та
справедливості.

Тому доводи апеляційної скарги
позивача теж висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Враховуючи наведене судом правильно
встановлено фактичні обставини справи,
правильно застосовано матеріальний
закон та дотримана процедура розгляду
справи, а доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду, то за
таких обставин підстав для задоволення
апеляційних скарг - немає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, ч.1 п.1
ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 9 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ухвалою законної
сили.

Головуючий :
О.М.Ванівський

Судді:
М.Я.Богонюк

С.А.Шашкіна