СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Коток К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 3 березня 2014р. по цивільній справі
за позовом Моторного (транспортного)
страхового бюро України до ОСОБА_1

про відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу,

встановила:

у липні 2013р. позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача у
порядку регресу 50 840грн. та понесені
судові витрати у сумі 2000грн. на правову
допомогу та судовий збір у розмірі
508,40грн.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що 7 лютого 2012р. з вини
відповідача на вул. Толстого у м. Києві
сталася дорожньо-транспортна пригода,
у результаті якої був пошкоджений
автомобіль «Форд», державний номер
НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 Оскільки
цивільна відповідальність відповідача
не була застрахована відповідно до
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», ОСОБА_3
звернувся до позивача із заявою про
виплату страхового відшкодування. 23
квітня 2012р. позивач виплатив ОСОБА_3
страхове відшкодування у сумі 50 000грн.,
тому має право зворотної вимоги до
відповідача.

Також позивач стверджував, що
поніс витрати у розмірі 840грн. на
встановлення розміру збитків та збір
документів для виплати страхового
відшкодування, які також повинен
відшкодувати відповідач.

Рішенням суду від 3 березня 2014р.
позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі
представник відповідача просить
рішення суду скасувати, справу
направити до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Апелянт посилається на неповно
встановлені судом обставини справи,
оскільки з наданих суду доказів не
підтверджується заподіяння пошкоджень
передньої частини автомобіля ОСОБА_3 у
результаті ДТП за участю відповідача.

Також апелянт вважає, що
позивачем не було надано доказів
понесених витрат у сумі 840грн. для
встановлення розміру заподіяних
збитків, та розрахунку витрат,
понесених на правову допомогу.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, який підтримав доводи
апеляційної скарги, представника
позивача, який заперечував проти
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,

№ апеляційного провадження:№
22-ц/796/5408/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Мазур І.В.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 7 лютого 2012р. на
вул. Толстого у м. Києві з вини
відповідача

- 2 -

сталася дорожньо-транспортна пригода,
у результаті якої був пошкоджений
автомобіль «Форд», державний номер
НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3

Дані обставини не заперечувалися
відповідачем та підтвердженні
постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 17 лютого 2012р.

Відповідно до звіту про оцінку
автомобіля від 21 лютого 2012р., який
складений ФОП ОСОБА_6, який має
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності від 7 квітня 2011р. та
зареєстрований у Державному реєстрі
оцінювачів 9 березня 2011р., вартість
матеріального збитку, завданого
власнику транспортного засобу «Форд»,
становить 66 732,29грн.

Полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 17 жовтня 2011р.
ОСОБА_3 застрахував свою цивільну
відповідальність у ПАТ «Страхова
компанія «Лафорт» з лімітом
відповідальності 50 000грн.

Цивільна відповідальність
відповідача не була застрахована, що не
заперечував відповідач під час
судового розгляду.

2 березня 2012р. ОСОБА_3 звернувся
до МТСБУ із заявою про виплату
страхового відшкодування, яке було
виплачено 20 квітня 2012р. у розмірі 50
000грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач виплатив страхове
відшкодування потерпілій особі, тому
має правові підстави для пред'явлення
зворотної вимоги до винної особи.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції, так як
він відповідає матеріалам справи та
ґрунтується на нормах матеріального
права.

Відповідно до п. «а» ст. 41 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду
захисту потерпілих відшкодовує шкоду
на умовах, визначених цим Законом, у
разі її заподіяння транспортним
засобом, власник якого не застрахував
свою цивільно-правову
відповідальність, крім шкоди,
заподіяної транспортному засобу, який
не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1
цього Закону, та майну, яке знаходилося
в такому транспортному засобі.

Пунктом 41.3. вищезазначеного
закону передбачено, що МТСБУ не
відшкодовує шкоду потерпілим, якщо
вони можуть задовольнити вимоги на
підставі договорів інших видів
страхування. В таких випадках МТСБУ
відшкодовується частина шкоди, яка не
компенсована за договорами інших видів
страхування.

Відповідно до вищезазначених
норм матеріального права 20 квітня 2012р.
МТСБУ виплатило ОСОБА_3 завдану шкоду
відповідно до ліміту відповідальності
у сумі 50 000грн.

Вказані обставини
підтверджені заявою ОСОБА_3 на адресу
МТСБУ, полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, який укладено
ОСОБА_3, та платіжним дорученням про
перерахування страхового
відшкодування у сумі 50 000грн. (с.с.6-7, 44).

Доводи апелянта про те, що
позивач безпідставно виплатив ОСОБА_3
кошти за пошкодження передньої частини
автомобіля, оскільки з наданих доказів
вбачається, що у ДТП приймало участь
тільки два автомобіля, а удар
автомобілем відповідача був
здійснений у задню частину автомобіля
потерпілого, що виключає можливість
пошкодження передньої частини
автомобіля ОСОБА_3, колегія суддів
вважає безпідставними.

З копії справи про
адміністративне правопорушення, яке
вчинено ОСОБА_1, вбачається, що на місці
ДТП працівниками ДАІ була складена
схема ДТП, відповідно до якої після
зіткнення автомобіля відповідача з
автомобілем ОСОБА_3, останній зіткнувся
з автомобілем ДЕУ Ланос, який з місця
пригоди поїхав. Також схемою ДТП були
зафіксовані пошкодження, як задньої
частини автомобіля «Форд», так і
передньої частини. Дана схема була
підписана відповідачем, як у частині
схематичного зображення ДТП, так і у
частині фіксування пошкоджень
автомобілів, і своїх заперечень з
приводу пошкоджень автомобіля ОСОБА_3
та його зіткнення з третім автомобілем
відповідач не зазначив (с.с.139-140).

За таких обставин, суд першої
інстанції прийшов до правомірного
висновку про те,

- 3
-

що пошкодження як задньої частини
автомобіля ОСОБА_3, так і передньої
частини, сталося із-за винних дій
відповідача.

Крім того, відповідач
запрошувався на огляд автомобіля
ОСОБА_3, проте, отриманий виклик
проігнорував (с.с.42).

Посилання апелянта на те, що
автомобіль ОСОБА_3 мав пошкодження, які
не пов'язані із ДТП за участю
відповідача, не можуть бути підставою
для відмови у задоволенні позовних
вимог, оскільки з акту огляду
автомобіля «Форд», який проведено
оцінювачем ОСОБА_6, вбачається, що
пошкодженнями, які не пов'язані з ДТП є:
сліди відновлювального ремонту
боковини лівої задньої та боковини
правої задньої, що не є пошкодженнями,
які потребують ремонтних робіт. При
цьому, оцінювачем зафіксована
деформація металу задньої лівої
боковини з розривом та деформація
металу боковини задньої правої частини
і порушення дверного пройому

Згідно 38.2.1. вищезазначеного
закону МТСБУ після сплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до власника, водія
транспортного засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, який не
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність, крім осіб,
зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього
Закону.

Таким чином, позивач мав право
звернутися до відповідача із регресним
позовом.

Одночасно, заслуговують на
увагу доводи апелянта про неправильне
посилання суду першої інстанції при
вирішенні спору на ст. 993 ЦК України,
оскільки страхове відшкодування було
виплачено позивачем не на підставі
договору майнового страхування, а
відповідно до положень Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», тому вирішуючи даний спір суд
повинен був керуватися нормами даного
закону, про що зазначено у рішенні суду
першої інстанції, а також ч. 1 ст. 1191 ЦК
України, відповідно до якої особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Проте, вказана помилка суду
першої інстанції не впливає на
результат вирішення спору, так як суд
правильно керувався нормами Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»

Також апелянт правомірно
посилається на те, що позивачем не було
надано доказів у підтвердження
понесених ним витрат у сумі 840грн. на
встановлення розміру завданої ОСОБА_3
шкоди та збір документів, так як
матеріали справи не містять такого
доказу і суд першої інстанції не мав
правових підстав для стягнення даної
суми з відповідача.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що рішення суду підлягає
зміні, а розмір стягнення підлягає
зменшенню на 840грн.

Відповідно до положень ст. 88
ЦПК України також підлягає зменшенню
розмір судового збору, який підлягає
поверненню позивачу на 8,40грн.

Однак, витрати, понесені
позивачем на правову допомогу,
підтвердженні відповідним платіжним
дорученням та договором, а їх
відшкодування позивачу передбачено ст.
88 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції повно з'ясував
обставини справи, оцінив надані
сторонами докази, правильно застосував
норми матеріального права, однак
допустив порушення норм
процесуального права у оцінці наданих
доказів, тому рішення суду підлягає
зміні.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 3 березня
2014р. змінити, зменшити розмір
страхового відшкодування та судового
збору, які підлягають стягненню з

- 4 -

ОСОБА_1 на користь Моторного
(транспортного) страхового бюро
України, до 50 000грн. та до 500грн.
відповідно.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: