Справа №443/212/14-ц
Провадження №2/443/151/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2014 року
Жидачівський районний суд
Львівської області в складі:

головуючого-судді Сидорака Б.Г.

з участю секретаря Щур Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Жидачеві
цивільну справу позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача Жирівської
сільської ради Жидачівського району
Львівської області про визнання
договору найму недійсним, скасування
запису реєстраційного обліку та
виселення і зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання права
користування житловим приміщенням,-

встановив:

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся в суд із позовом до
відповідачів:
ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та просив
усунути перешкоди в здійсненні права
власності на будинок, шляхом визнання
договорів найму житлового приміщення
від 20.07.2007 року будинку АДРЕСА_1
недійсними, скасування записів
реєстраційного обліку та виселення
відповідачів з будинку АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач є власником будинку АДРЕСА_1.
Відповідач ОСОБА_2 є його колишньою
дружиною, а відповідачі: ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 - її дітьми від першого шлюбу.
Шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано
відповідно до рішення Жидачівського
районного суду Львівської області від
23.01.2012 року. З 23.07.2007 року він
зареєстрований у вказаному житловому
будинку, а також у вказаному будинку
зареєстровані відповідачі на підставі
договорів найму житлового приміщення у
вказаному будинку, хоч таких договорів
із ними він не укладав. Із посиланням на
ст.ст.203,215 ЦК України та ч.1 ст.109,116 ЖК
України, просив визнати договори найму
жилого приміщення від 20.07.2007 року у
будинку АДРЕСА_1, укладені між ним та
відповідачами - недійсними, скасувати
записи реєстраційного обліку та
виселити відповідачів з цього будинку
без надання їм іншого жилого
приміщення.

Ухвалою суду від 11.03.2014р. провадження в
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 закрито стосовно
останніх двох відповідачів у зв"язку із
тим, що вони знялись із реєстрації у
вказаному будинку та не проживають у
ньому.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1 та просила визнати за
нею право користування будинком
АДРЕСА_1 посилаючись на положення ч.4
ст.156 ЖК України, оскільки припинення
сімейних відносин з власником будинку
не позбавляє її права користування
займаним приміщенням.

Позивач за первинним позовом та
відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав із
підстав, вказаних позовній заяві та
просив їх задовольнити, а проти вимог
зустрічної позовної заяви заперечив,
вважаючи їх безпідставними.

Представник позивача(відповідача)
ОСОБА_1 за договором про надання
правової - адвокат ОСОБА_6 позовні
вимоги свого довірителя підтримала та
просила їх задовольнити, а також
заперечила проти задоволення
зустрічного позову ОСОБА_2 у зв"язку із
безпідставністю.

Відповідач за первинним позовом та
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2
проти задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 заперечила, а свої позовні
вимоги підтримала та просила їх
задовольнити.

Представник відповідача(позивача) за
договором про надання правової
допомоги - адвокат ОСОБА_7 проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_1
заперечив у зв"язку із їх
безпідставністю, а зустрічну позовну
вимогу своєї довірительки підтримав.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача -
Жирівської сільської ради
Жидачівського району Львівської
області за довіреністю Яремко В.І.
пояснила, що на час реєстрації сторін у
житловому будинку працювала у
сільській раді нетривалий час і не
володіла достатніми знаннями з приводу
оформлення процедури реєстрації, тому,
на прохання позивача за первісним
позовом ОСОБА_1 видала відповідачці
ОСОБА_2 бланки заповнених договорів для
підпису, які та пізніше повернула у
сільську раду.

Суд, заслухавши позивача, відповідача,
дослідивши матеріали справи, прийшов
до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що
житловий будинок АДРЕСА_1 належить на
праві приватної власності позивачу
ОСОБА_1, що підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, яке видано КП "Стрийське МБТІ"
09.02.2007 року.

З договору найму жилого приміщенння, що
належить громадянину на праві
приватної власності від 20 липня 2007
року, укладеного між позивачем ОСОБА_1
та відповідачем ОСОБА_2, вбачається, що
позивач ОСОБА_1, як власник
будинку АДРЕСА_1 (наймодавець) надав в
найм відповідачці ОСОБА_2 жиле
приміщення, що складається з 2(двох)
кімнат житловою площею 35,0 кв.м. та
наймач зобов"язувалась належним чином
користуватись вказаною в договорі
житловою площею та на вимогу
наймодавця, якщо займане нею
примішення стане необхідне власнику чи
членам його сім"ї, звільнити його після
попередження за місяць. Термін дії
договору визначено постійно.

В ході розгляду справи
встановлено, що відповідач за
первісним позовом ОСОБА_2, як колишня
дружина позивача за первинним позовом
ОСОБА_1, зареєстрована у вказаному
будинку із 23.07.2007 року та проживає у
ньому по даний час. А відтак слід
вважати, що вона набула прав члена
сім"ї, визначених ст.64 ЖК України.

Статтею 158 ЖК УРСР передбачено, що
наймач користується жилим приміщенням
у будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, відповідно до договору
найму жилого приміщення.

Як вбачається із матеріалів справи,
письмова форма договору найму житла
між сторонами була дотримана, а також
аналіз змісту вказаного договору дає
суду підстави зробити висновок про те,
що він не суперечить ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Посилання позивача за первісним
позовом ОСОБА_1 на те, що він не укладав
договору найму та ніколи не мав наміру
укласти такий договір, в ході судового
розгляду не знайшли свого
підтвердження, оскільки в матеріалах
справи є копія такого договору із
підписами сторін, яка надана третьою
особою. Позивач за первинним позовом
ОСОБА_1, хоч і заперечив тотожність
свого підпису у цьому договорі, однак
після роз"яснення йому права заявити
клопотання про призначення
судово-почеркознавчої експертизи з
цього питання, таким правом не
скористався.

За таких встановлених обставинах, суд
приходить до висновку про те, що доводи
позивача про те, що при укладенні
договору найму житла мали місце
порушення вимог ст.203 ЦК України і
вказані обставини є підставами для
недійсності вказаного договору найму
житла відповідно до ст.215 ЦК України є
безпідставними, оскільки не
підтвердженні належними та допустими
доказами.

Щодо посилання позивача за первинним
позовом ОСОБА_1 на вимоги ст.109 та ч.1
ст.116 ЖК України, як підставу своїх
позовних вимог щодо виселення
відповідача за первинним позовом
ОСОБА_2 із житлового будинку без
надання іншого житлового приміщення,
то суд суд прийшов до наступного
висновку.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України, якщо
наймач, члени його сім"ї, або інші особи,
які проживають разом із ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил спіжиття роблять
неможливим для інших проживання із ним
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
проводиться без надання іншого
житлового приміщення.

Виселення є категорією житлового
законодавства, тому при розгляді
цивільних справ за позовом про
усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом виселення предметом
доказування є втрата права на житло,
або взагалі його відсутність, або інші
передбачені ЖК УРСР підстави для
позбавлення права на житло.

У даному випадку підставою для
задоволення позову власника є
встановлення факту порушення прав
власника і об'єктивно існуючих
перешкод у здійсненні ним права
користування майном.

Власник житлового будинку згідно
ст.383 ЦК України має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню (ч.2 ст.386 ЦК).

Завдяки негаторному позову
захищаються права власника щодо
здійснення права користування та
розпорядження своїм майном, не
пов'язаним із втратою власником
володіння. Вимога відповідно до цього
позову полягає в усуненні перешкод, які
заважають власнику або іншому
титульному володільцю здійснювати
повно і незаперечно свої права
користування і розпорядження майном.

На підставі вищевикладеного, суд,
перевіривши всі обставини справи,
дійшов до висновку, що позовні вимоги
позивача за первинним позовом ОСОБА_1
про виселення відповідача ОСОБА_2 зі
спірного житлового будинку фактично є
вимогою про позбавлення останньої
права користування житловим
приміщенням, однак під час судового
розгляду належних та допустимих
доказів, які б давали підстави
вважати, що відповідача ОСОБА_2 слід
позбавити права користування житловим
приміщенням позивач суду не надав.

Вирішення позовної вимоги позивача за
первинним позовом ОСОБА_1 про зняття
відповідача ОСОБА_2 з реєстраційного
обліку залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування
відповідачем житловим приміщенням
відповідно до норм житлового та
цивільного законодавства. Отже, у разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод,
зокрема, шляхом зняття особи з
реєстрації місця проживання,
пред'явивши водночас одну із таких
вимог: про позбавлення права власності
на житлове приміщення; про позбавлення
права користування житловим
приміщенням; про визнання особи
безвісно відсутньою; про оголошення
фізичної особи померлою.

З пункту 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду від 01 листопада 1996 року
№ 9 «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя»
вбачається, що наявність чи
відсутність прописки (реєстрації) сама
по собі не може бути підставою для
визнання права користування жилим
приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член
сім'ї наймача (власника) приміщення, або
ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до статті 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі остаточного
рішення суду, зокрема, про позбавлення
права власності на житлове приміщення
або права користування житловим
приміщенням, визнання особи безвісно
відсутньою або померлою тощо.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
права, поняття «зняття з реєстрації»
нерозривно пов'язане з поняттям
«житлові права» (право власності на
житлове приміщення, право користування
житловим приміщенням, визнання особи
такою, що втратила таке користування,
виселення із займаного приміщення та
інше).

Відповідно до статті 16 Цивільного
кодексу України саме по собі заявлення
вимоги про зняття з реєстрації за
місцем проживання чи скасування
реєстрації можливе лише при вирішення
спору про право.

За таких обставин питання про зняття
відповідача за первинним позовом
ОСОБА_2 з реєстраційного обліку не може
бути вирішено без з`ясування питання
про наявність у відповідача права
проживання у зазначеному житловому
будинку.

Матеріалами справи
підтверджується, що наймач ОСОБА_2 на
законних підставах вселилась в
жиловий будинок, який на праві
власності належить позивачу ОСОБА_1 та
у зв"язку із цим знаходиться на
реєстраційному обліку до
сьогоднішнього часу, тому позовні
вимоги у частині зняття з
реєстраційного обліку відповідача не
підлягають задоволенню.

Таким чином, оскільки вимоги позову у
частині усунення перешкод з боку
відповідача ОСОБА_2 у здійсненні права
власності ОСОБА_1 на житловий будинок
шляхом виселення відповідача не
підлягають задоволенню, отже позовні
вимоги у частині зняття з
реєстраційного обліку відповідача
також не підлягають задоволенню.

Стосовно зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання за нею
права користування будинком АДРЕСА_1,
то суд прийшов до наступного висновку.

Оскільки під час судового розгляду не
було встановлено законних підстав для
виселення ОСОБА_2 із належного ОСОБА_1
на праві власності житлового будинку,
тому зустрічна позовна вимога ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання за нею права
користування будинком АДРЕСА_1,
підлягає задоволенню.

Розподіляючи судові витрати, суд
керується вимогами ст.88 ЦПК України та
із врахуванням того, що у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2
відмовлено, судові витрати пов"язані
із сплатою ним судового збору, слід
віднести за його рахунок. Також із
врахуванням того, що зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задововолено
повністю, із останнього на користь
ОСОБА_2 підлягають стягненню судові
витрати пов"язані із сплатою нею
судового збору за подання зустрічної
позовної заяви в розмірі 243,6 гривень.

Керуючись ст.ст.9,64,65,116,158 ЖК України,
ст.ст.16,203,215,383,385,405,810,811 ЦК України на
підставі ст.ст.10,11,60,61,88,202,203,209-215,218 ЦПК
України, суд-,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача Жирівської
сільської ради Жидачівського району
Львівської області про визнання
договору найму недійсним, скасування
запису реєстраційного обліку та
виселення - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання права користування житловим
приміщенням - задоволити. Визнати за
ОСОБА_2 право користування житловим
будинком АДРЕСА_1 що належить на праві
власності ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
243(двісті сорок три) грн. 60 коп.
сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Жидачівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.Рішення суду
набирає законної сили після закінчення
строку для подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий-суддя
________________________________________________