Провадження № 2/638/786/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у
складі:

головуючого-судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря: Долгової К.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання колишньої
дружини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовною заявою, в якій просить, з
урахуванням уточнень, стягнути з
ОСОБА_3 аліменти на її утримання у
розмірі ? частини від всіх доходів
відповідача щомісяця, починаючи з дня
подачі позовної заяви, мотивуючи свої
вимоги тим, що з 16.09.2000 року вона
перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
двох малолітніх дітей: сина - ОСОБА_6, 2009
року народження та доньку - ОСОБА_7, 2011
року народження. Рішенням
Дзержинського районного суду від 10.10.2013
року шлюб між подружжям розірвано та
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 04.12.2013 року рішення
залишено без змін. Відповідач є
працездатним, отримує заробітну плату,
яку повністю витрачає на свої потреби.
При цьому позивачка знаходиться у
декретній відпустці по догляду за
двома малолітніми дітьми та не взмозі
працювати за станом здоров'я. В липні 2011
року при здачі аналізів під час
вагітності у неї було діагностовано
вірусний гепатит «С. Зазначає, що у
зв'язку з цим вона у період шлюбу з
відповідачем стала непрацездатною. На
даний момент вона продовжує лікування,
яке за складністю прирівнюється до
хіміотерапії, у зв'язку з чим має
потребу в матеріальній допомозі
відповідача, а відповідач має
можливість надавати їй матеріальну
допомогу. На підставі вищевикладеного,
просить стягнути аліменти з
відповідача, в порядку ст. 75,76 СК
України, у розмірі ? частки від усіх
видів його заробітку (доходу) на своє
утримання.

В судове засідання позивачка та її
представник з'явилися, позовні вимоги
підтримали, просили їх задовольнити у
повному обсязі з підстав, викладених у
позові. Зазначали, що розірвання шлюбу
не припиняє права особи на утримання,
яке виникло у неї за час шлюбу.
Вказують, що позивачка стала
непрацездатною в період шлюбу.

Відповідач та його представник у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали, заперечували проти позову з
тих підстав, що з часу припинення
подружніх відносин він залишив
позивачці все майно, що було придбано
ними за період шлюбу, тому власного
житла не має. На даний час працює за
трудовим договором реалізатором на
ринку та йому нараховується заробітна
плата у розмірі 1250 гривень, на руки він
отримує 1110,27 гривень, з яких більше
половини - 600 гривень кожен місяць
перераховує на ім'я ОСОБА_1 на утримання
спільних дітей. Вважає, що доказів
непрацездатності позивачка не надала.
Крім того, вказує, що ОСОБА_1 не
знаходиться у відпустці по догляду за
дитиною до 3-х років, а працює в магазині
на Олексіївському ярмарку. Зазначає, що
позивачка не надала доказів того, що
вона потребує матеріальної допомоги, а
він не може її надавати, оскільки, окрім
іншого, хворіє на язву, а також має на
утриманні непрацездатних батьків.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
представників, дослідивши матеріали
справи, оцінивши зібрані докази у їх
сукупності, дійшов висновку, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
перебували у шлюбі з 16.09.2000 року, який
було розірвано рішенням Дзержинського
районного суду м.Харкова від 10.10.2013
року.

Ухвалою судової колегії судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 04.12.2013 року
зазначене рішення суду залишено без
змін.

Як вбачається з матеріалів справи 12
червня 2013 року Дзержинським районним
судом м.Харкова ухвалено рішення по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів, яким
позовні вимоги задоволено та з
відповідача стягнуті аліменти на
користь ОСОБА_1 на утримання сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердій грошовій сумі в
розмірі по 800 гривень щомісячно на
кожну дитину до досягнення дітьми
повноліття.

Справа переглядалась судами
неодноразово.

Останньою ухвалою судової колегії
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 28.01.2014 року рішення Дзержинського
районного суду м.Харкова від 12.06.2013 року
залишено без змін.

Відповідно до ст. 76 Сімейного кодексу
України розірвання шлюбу не припиняє
права особи на утримання, яке виникло у
неї під час шлюбу. При цьому у частині 2,
3 та 4 вищевказаної статті
законодавством передбачені підстави
виникнення такого права, зокрема: 1)
якщо особа стала непрацездатною до
розірвання шлюбу або протягом року від
дня розірвання шлюбу і потребує
матеріальної допомоги і якщо колишній
чоловік, колишня дружина може надавати
матеріальну допомогу; 2)особа має право
на утримання і тоді, коли вона стала
інвалідом після спливу одного року від
дня розірвання шлюбу, якщо її
інвалідність була результатом
протиправної поведінки щодо неї
колишнього чоловіка, колишньої дружини
під час шлюбу; 3)якщо на момент
розірвання шлюбу жінці, чоловікові до
досягнення встановленого законом
пенсійного віку залишилося не більш як
п'ять років, вона, він матимуть право на
утримання після досягнення цього
пенсійного віку, за умови, що у шлюбі
вони спільно проживали не менш як
десять років; 4) якщо у зв'язку з
вихованням дитини, веденням домашнього
господарства, піклуванням про членів
сім'ї, хворобою або іншими обставинами,
що мають істотне значення, один із
подружжя не мав можливості одержати
освіту, працювати, зайняти відповідну
посаду, він має право на утримання у
зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо
є працездатним, за умови, що потребує
матеріальної допомоги і що колишній
чоловік, колишня дружина може надавати
матеріальну допомогу.

Згідно положень ст. 76 СК України особа
має право на утримання не тільки за
умови того, що вона стала
непрацездатною до розірвання шлюбу, а
ще й за умови того, що вона потребує
матеріальної допомоги, а колишній
чоловік чи дружина можуть надавати
матеріальну допомогу. Тобто для
наявності аліментного зобов'язання між
колишнім подружжям необхідно, щоб
колишнє подружжя, яке вимагає аліменти,
було і непрацездатним і таким, що
потребує матеріальної допомоги, тобто
необхідна наявність обох цих умов
одночасно.

Згідно ст. 75 СК України непрацездатним
вважається той із подружжя, який досяг
пенсійного віку, встановленого
законом, або є інвалідом I, II чи III групи,
а один із подружжя є таким, що потребує
матеріальної допомоги, якщо заробітна
плата, пенсія, доходи від використання
його майна, інші доходи не забезпечують
йому прожиткового мінімуму,
встановленого законом. Сам по собі факт
більш низького матеріального рівня
життя подружжя, який вимагає аліментів,
по зрівнянню з матеріальним рівнем
життя іншого з подружжя не є підставою
для визнання подружжя таким, що
потребує допомоги. Крім того, для
присудження подружжю аліментів
необхідно, щоб непрацездатність та
потреба в допомозі були на час
розгляду позову в суді.

Судом встановлено, що згідно виписки з
історії хвороби №5461, наданої Обласною
клінічною інфекційною лікарнею
м.Харкова 26.12.2011 року ОСОБА_1 проходила
обстеження з 08.12.2011 року по 26.12.2011 року
та їй встановлений діагноз хронічний
вірусний гепатит С, помірного ступеню
активності, стадія загострення та
рекомендовано дотримання режиму дієти,
нагляд у лікаря інфекціоніста за
місцем мешкання.

Позивач зазначає, що вона отримала
право на утримання колишнім чоловіком,
яке виникло у неї за час шлюбу, оскільки
вона стала непрацездатною у цей період.

Однак, позивач не надає жодного доказу
на підтвердження цього факту.

Той факт, що ОСОБА_1 хворіє на хронічний
вірусний гепатит С не є доказом її
непрацездатності, в розумінні ч. 3 ст. 75
СКУ. Інших доказів суду позивачем не
надано.

Позивач також посилається на ч. 4 ст. 76
СК України, але не надає суду доказів
про те, що у зв'язку з вихованням дитини
чи інших обставин, бажала, однак не мала
можливості одержати освіту, працювати
чи зайняти відповідну посаду та у
зв'язку з цим потребує матеріальної
допомоги. Як вбачається з наказу №02,
виданого директором ТОВ «Електро-НВА»
23.11.2011 року ОСОБА_1 працює у зазначеному
товаристві, але на даний час
знаходиться у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трьох років
на період з 23.11.2011 року по 13.09.2014 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працює
продавцем непродовольчих товарів з
10.06.2013р. у ФОП Туранського, що
підтверджується відповідними
довідками, які містяться в матеріалах
справи та відповідною відміткою у
трудовій книжці.

Заробітня плата відповідача за
вирахуванням податків за період роботи
складала: червень 2013р. - 825,76грн., липень
2013р. - 1110,28грн., серпень 2013р. - 1110,27грн.,
вересень 2013р. - 1110,28грн., жовтень 2013р. -
1110,27грн., листопад 2013р. - 1110,28грн., січень
2014р. - 1115,60грн., лютий 2014р. - 1115,60грн., що
підтверджується відповідними
довідками, які містяться у матеріалах
справи.

На виконання рішення суду про
стягнення аліментів на користь ОСОБА_1
на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7
відповідач сплачував: у липні, вересні,
жовтні, листопаді, грудні 2013р., у січні,
лютому, березні 2014р. - по 600грн., що
підтверджується відповідними
квитанціями, які містяться у
матеріалах справи та не заперечується
позивачем.

Відповідно до повідомлення
реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції до
ЄРДРЮОФОП 19 березня 2014 р. внесено запис
про проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
ФОП ОСОБА_3.

Відтак, враховуючи розмір щомісячного
доходу відповідача, сплату ним
щомісяця аліментів на утримання двох
малолітніх дітей, у сумі, яка становить
більш ніж 50% його заробітної плати, суд
вважає, що відповідач не взмозі
надавати колишній дружині ОСОБА_1
матеріальну допомогу шляхом сплати
аліментів у розмірі ? частини з усіх
видів заробітку (доходу) відповідача,
щомісяця.

Водночас, суд вважає недоведеними
твердження відповідача про
знаходження на його утриманні
непрацездатних батьків, оскільки
достовірних доказів, які б
підтверджували ці обставини суду не
надано.

Згідно з положеннями ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 57 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 58 ЦПК
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Оцінивши в сукупності встановлені
обставини справи та відповідні їм
норми закону, суд дійшов до
переконання, про відсутність
обґрунтованих підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення
аліментів на її утримання після
розірвання шлюбу. Суд виходить з
недоведеності вимог позивача та
обґрунтованих заперечень відповідача
про неможливість надавати матеріальну
допомогу.

На підставі викладеного, ст.ст. 75,76
Сімейного кодексу України, керуючись
ст.ст. 4-8, 10, 11, 58, 60, 209, 212, 213-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Харківської області через
Дзержинський районний суд м. Харкова
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Головуючий: суддя
Д.В.Цвірюк