Номер провадження: 22-ц/785/133/14
Номер справи місцевого суду: 1512/2-2328/11
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Черевка П.М.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 01 листопада 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 до Акціонерного
товариства закритого типу
«Експериментальний
спортивно-авіаційний центр
«Нормандія», треті особи: ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, Київська районна
державна адміністрація м .Одеси,
приватне підприємство Торгова фірма
«Ольга і Ко», Одеська міська рада,
виконавчий комітет Одеської міської
ради, Управління земельних ресурсів
Одеської міської ради про виділ в
натурі частини домоволодіння та
визнання права користування земельною
ділянкою,-

встановила:

У серпні 2008 року позивачі (уточнюючи
свої позовні вимоги) звернулися до суду
з зазначеним позовом та просили про
виділення в натурі частки, яка належить
ОСОБА_3, та визначити право позивачів на
постійне користування земельною
ділянкою для проїзду та проходу до
приміщень, що їм належать, та
розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Свої
вимоги позивачі обґрунтовують тим, що
їм на праві власності належать гаражні
бокси, розташовані за вказаною адресою,
а саме: ОСОБА_8 - бокс НОМЕР_1, ОСОБА_7 -
бокс НОМЕР_2, ОСОБА_9 - бокс НОМЕР_3,
ОСОБА_6 - бокс НОМЕР_4, ОСОБА_5 - Бокс
НОМЕР_5 та на цей час вони вже оформили
виділ своїх часток в натурі з
домоволодіння, яке перебувало у
спільній частковій власності, окрім
ОСОБА_3.

Позивачу ОСОБА_3 належить 23/1000 частин
домоволодіння у вигляді гаражу літ «Б»
за адресою: АДРЕСА_1. Позивачі
зазначили, що вони як власники
приміщень мають право на користування
прилеглими земельними ділянками для
обслуговування своєї власності, але
АТЗТ «Експериментальний
спортивно-авіаційний центр
«Нормандія» не визнає такого права,
тому позивачі звернулися до суду за
захистом своїх прав.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 01 листопада 2013 року позовні
вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 право
користування земельною ділянкою для
проїзду та проходу до приміщень під
літ. Б, Б1, Б2, які належать позивачам, та
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до
суду апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про виділ ОСОБА_3 в натурі 23/1000 частин
домоволодіння у вигляді гаража площею
32,6 кв.м. літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1, та
в цій частині ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_3 щодо виділу в натурі 23/1000
частини домоволодіння у вигляді гаража
площею 32,6 кв.м. літ. «Б» за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішення суду в іншій частині сторонами
не оскаржується.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржене,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу задовольнити з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 в частині виділу йому в
натурі 23/1000 частин домоволодіння у
вигляді гаража площею 32,6 кв.м. літ. «Б»
за адресою: АДРЕСА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано належних доказів того, що він
звертався у позасудовому порядку для
виділу своєї частки з спільної
часткової власності, та суду взагалі не
надано правовстановлюючого документу,
який би був належним чином оформлений
та був належним доказом реєстрації
права власності ОСОБА_3 на придбану ним
частку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
заявлені вимоги є передчасними.

Але колегія суддів не може погодитись з
рішенням суду першої інстанції в цій
частині, оскільки висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи, суд неправильно застосував
норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 01 листопада 2013 року в
оскаржуваній частині зазначеним
вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи, що
згідно з договором купівлі-продажу від
09.02.2003 року ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_9,
ОСОБА_7 та ОСОБА_14 купили у АТЗТ
«Експериментальний
спортивно-авіаційний центр
«Нормандія» 140/1000 частин домоволодіння
у вигляді будівлі із спорудами під
АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право
власності від 22.11.2005 року торгівельній
фірмі «Ольга і Ко» на праві приватної
власності належать нежилі приміщення
АДРЕСА_1 , що складаються з нежилих
приміщень підвалу та 1-го поверху,
загальною площею 474,2 кв.м., відображених
у технічному паспорті від 13.10.2005 року.

З витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 14.10.2005
року вбачається, що третіми особами
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зареєстровано право
спільної часткової власності на нежилі
приміщення фітнес-центру № 421 за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом про право власності
(а.с.121-122, т.1).

З витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 27.03.2008
року вбачається, що за третьою особою
ОСОБА_10 зареєстровано право спільної
часткової власності на 36/1000 частин
будівель та споруд - бокс № 4 в літері
«Б2» за зазначеною адресою, на підставі
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 16.12.2005 року (а.с.131, т.1).

За ОСОБА_15 зареєстровано 35/1000 частин
будівель та споруд за зазначеною
адресою на підставі договору міни від
30.06.2004 року, за ОСОБА_16 зареєстровано
199/1000 частин - на підставі свідоцтва по
право на спадщину від 23.04.2008 року, що
підтверджується витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно (а.с.201-202,
т.1)

Згідно з витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 09.06.2008
року за ОСОБА_17 зареєстровано 199/1000
частин будівель на підставі
договору-дарування від 05.06.2008 року
(а.с.203, т.1).

З матеріалів справи вбачається, що
більшість позивачів 28.05.2009 року
оформила виділення в натурі частки з
спільного часткового майна шляхом
отримання правовстановлюючих
документів, а саме свідоцтв про право
власности.

Так, ОСОБА_8 на праві приватної
власності належить гаражний бокс
НОМЕР_1, що в цілому складається з
приміщень літ. «Б1» та розташований по
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право власності серії САС № 429014.

ОСОБА_7 на праві приватної власності
належать гаражні бокси НОМЕР_2 за
зазначеною адресою, що в цілому
складається з приміщень літ. «Б2», що
підтверджується свідоцтвом про право
власності серії САС № 429015.

ОСОБА_9 на праві приватної власності
належить гаражний бокс НОМЕР_3, що в
цілому складається з приміщень літ.
«Б1», що підтверджується свідоцтвом про
право власності серії САС № 429011.

ОСОБА_5 на праві приватної власності
належить гаражний бокс НОМЕР_5, що в
цілому складається з приміщень літ.
«Б2», що підтверджується свідоцтвом про
право власності серії САС № 429012.

ОСОБА_6 на праві приватної власності
належить гаражний бокс НОМЕР_4, що в
цілому складається з приміщень літ.
«Б1», що підтверджується свідоцтвом про
право власності серії САС № 429013.

Відповідно до договору купівлі-продажу
нерухомого майна від 28.04.2001 року за №
26955 ОСОБА_3 купив у АТЗТ
«Експериментальний
спортивно-авіаційний центр
«Нормандія» гараж «Б», площею 32,6 кв.м.,
що складають 23/1000 частини будинку за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9, т.1).

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення
зазначив, що ОСОБА_3 не надано належних
доказів його звернення у позасудовому
порядку для виділу своєї частки з
спільної часткової власності.

Але, як зазначено у позовній заяві та не
спростовується сторонами по справі,
АТЗТ «Експериментальний
спортивно-авіаційний центр
«Нормандія» ігнорує звернення
позивача з пропозицією укладання
договору про виділ його частки в
натурі, в зв'язку з чим він вимушений
звернутися до суду.

Відповідно до ст. 364 ЦПК України,
співвласник має право на виділ в натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

З ч. 3 ст. 364 ЦПК України вбачається, що
договір про виділ в натурі частки з
нерухомого спільного майна
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.

Аналіз положень зазначеної статті не
встановлює імперативного порядку
позасудового врегулювання питання
щодо виділу частки нерухомого
спільного майна.

Таким чином, відсутність позасудового
врегулювання спору не є підставою для
відмови у задоволенні зазначених
позовних вимог. Така ж позиція
викладена п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі», де зазначено, що встановлюючи
наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК).

Також підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо
виділу йому в натурі 23/1000 частин
домоволодіння у вигляді гаража площею
32,6 кв.м. літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1 суд
вважав відсутність
правовстановлюючого документу, який би
підтверджував реєстрацію права
власності на придбану ним частку
домоволодіння.

Як вбачається з копії договору
купівлі-продажу нерухомого майна від
28.04.2001 року за № 26955 (а.с.89-90, т.3), на
зворотному аркуші 90 зазначено, що право
власності ОСОБА_3 на 23/1000 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано
29.05.2001 року, що спростовує висновок суду
першої інстанції щодо відсутності
реєстрації права власності. Належно
завірена копія зазначеного договору
оглянута в суді апеляційної інстанції.

Згідно висновку судово-будівельної
експертизи № 006/2013 від 10.07.2013 року
можливо виділити ОСОБА_3 в натурі 23/1000
частин домоволодіння у вигляді гаража
площею 32,6 кв.м. літ. «Б» за адресою:
АДРЕСА_1

У відповідності до ч. 3 ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 щодо виділу йому в натурі 23/1000
частин домоволодіння у вигляді гаража
площею 32,6 кв.м. літ. «Б» за адресою:
АДРЕСА_1, є необґрунтованим, тому
рішення суду в цій частині підлягає
зміні з задоволенням зазначених
позовних вимог ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, ст. 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 01 листопада 2013 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 щодо виділу йому в натурі 23/1000
частин домоволодіння у вигляді гаража
площею 32,6 кв.м. літ. «Б» за адресою:
АДРЕСА_1 скасувати. Ухвалити в цій
частині нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Виділити ОСОБА_3 в натурі 23/1000 частин
домоволодіння у вигляді гаража площею
32,6 кв.м. літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_1.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення колегії судів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

П.М. Черевко