Справа № 336/1894/14-Ц
Провадження № 4-с/336/32/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого судді
Кляшторного В.С.

при секретарі
Ведмедьовій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за скаргою
ОСОБА_1 на бездіяльність державного
виконавця Комунарського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції та зобов'язання здійснити
виконавчі дії,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду з
вищезазначеною скаргою, в
обґрунтування якої зазначив, що в
провадженні Комунарського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького МУЮ перебуває виконавче
провадження по примусовому стягненню з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу на
підставі рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 06.01.2011
року.

В рамках виконавчого провадження
державним виконавцем було виявлено
розрахункові рахунки в банках, але
грошові кошти в них не виявлені,
здійснено виїзд державного виконавця
до місця реєстрації та проживання
боржника, але здійснити опис рухомого
майна котре знаходиться за місцем
проживання боржника виявилось не
можливо так як двері ніхто не відкрив
про що було складено акт державного
виконавця, та здійснити стягнення
звернення на нерухоме майно не є
можливим оскільки квартира перебуває в
іпотеці, а інша квартира у заставі в
банку.

У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про
виконавче провадження» стягувач
неодноразово повідомляв державного
виконавця про те, що боржник є фізичною
особою - підприємцем та веде
господарську діяльність з продажу
канцелярського приладдя в мережі ТОВ
«Торговий будинок «Амстор» та у
торгівельному центрі «Нова Лінія», тим
самим має постійний прибуток.

Також скаржник зазначає, що 07.06.2013 року
він звернувся з клопотанням до
державного виконавця про проведення
виконавчих дій, а саме здійснити виїзд
державного виконавця до місяця
розташування вищевказаних
торгівельних кіосків для опису та
передачі на відповідальне зберігання
або для подальшої реалізації товару.
Державний виконавець не здійснив
виїзду, мотивуючи відмову в тому що
державному виконавцю невідомо що
дійсно боржник займається
господарською діяльністю.

Після чого стягувач надав в якості
підтвердження своїх доводів
державному виконавцю листа державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області про те, що дійсно боржник веде
господарську діяльність та саме він
розташував свій торгівельний кіоск в
приміщенні АДРЕСА_116 жовтня 2013 р.
стягувач повторно звернувся до
державного виконавця з клопотанням про
здійснення виконавчих дій та
здійснення виїзду державного
виконавця до торгівельного кіоску за
вищевказаною адресою.

25.02.2014 р. представник стягувача
ознайомився з матеріалами виконавчого
провадження тим самим виявлено, що з
часу останнього клопотання державний
виконавець не здійснив виконавчих дій
по опису та арешту товару у
торгівельному кіоску.

Тому на підставі вищевикладеного
ОСОБА_1 звернувся до суду з даною
скаргою та просить визнати
бездіяльність державного виконавця та
зобов'язати його у десятиденний строк
з дня визнання бездіяльності
державного виконавця здійснити виїзд
державного виконавця до торгівельного
кіоску котрий розташований за адресою:
АДРЕСА_1

У судовому засідання представник
скаржника ОСОБА_3 підтримав скаргу,
наполягав на її задоволенні з підстав
викладених в ній.

Держаний виконавець Комунарського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції Кисліцина Ю.Д. в судовому
засіданні заперечувала проти скарги та
зазначила, що вона робила виїзд до
місць розташування кіосків але там
було зачинено, арештувати майно їй не
вдалось, а потім вона перебувала на
лікарняному та не була в змозі вчинити
всі дії для виконання виконавчого
листа.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи,
дослідивши надані документи, суд
вважає, що подана скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою,якщо
вважають,що рішенням,дією чи
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення,ухваленого
відповідно до цього Кодексу,порушено
їх прав чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи,
скаржник двічі (07.06.2013 р. та 16.10.2013 р.)
звертався до державного виконавця з
клопотанням про здійснення виконавчих
дій та здійснення виїзду державного
виконавця до торгівельного кіоску з
метою проведення опису майна божника і
накладення на нього арешту, навіть
надав держвиконавцю листа від
податкових органів, де зазначено що
боржник займається господарської
діяльністю, але державний виконавець
не здійснив жодних дій з приводу цього.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії з виконання рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, а з виконання рішення
немайнового характеру - у двомісячний
строк.

Згідно ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у
гривнях та іноземній валюті, інші
цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках
та інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах у
депозитарних установах.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та
на зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті
після винесення постанови про
накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача,
стягнення звертається також на належне
боржнику інше майно, за винятком майна,
на яке згідно із законом не може
бути накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не
зупиняє звернення стягнення на кошти
боржника. Боржник має право
запропонувати ті види майна чи
предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст.57 Закону України «Про
виконавче провадження» арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Про проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту державний
виконавець складає акт опису та
арешту майна боржника. Під час
проведення опису та арешту майна
боржника державний виконавець має
право оголосити заборону
розпоряджатися ним, а в разі потреби -
обмежити права користування майном,
здійснити опечатування або вилучити
його у боржника та передати на
зберігання іншим особам, про що
зазначається в акті опису та арешту.
Вид, обсяг і строк обмеження
встановлюються державним виконавцем
у кожному конкретному випадку з
урахуванням властивостей майна, його
значення для власника чи володільця,
необхідності використання та інших
обставин.

Порушення заборони державного
виконавця розпоряджатися або
користуватися майном, на яке
накладено арешт, тягне за собою
передбачену законом відповідальність
зберігача майна.

У відповідності до ст. 59 Закону України
«Про виконавче провадження» майно, на
яке накладено арешт, за винятком
майна, зазначеного в частині восьмій
статті 57 цього Закону, передається на
зберігання боржникові або іншим
особам (далі - зберігач), призначеним
державним виконавцем, під розписку в
акті опису. Копія акта опису майна
видається боржнику, стягувачу, а в
разі якщо обов'язок зберігання майна
покладено на іншу особу, - також
зберігачу. Зберігач може
користуватися майном, переданим йому
на зберігання, якщо особливості такого
майна не призведуть до його знищення
або зменшення цінності внаслідок
користування.

На підставі вищевикладеного суд
вважає, що державний виконавець не
виконав належним чином свої службові
обов'язки та вчинив не всі виконавчі
дії передбачені законодавством, а тому
скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 208-210, 383, 387 ЦПК України, Законом
України «Про виконавче провадження»,
суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність
державного виконавця Комунарського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції та зобов'язання здійснити
виконавчі дії - задовольнити.

Визнати бездіяльність державного
виконавця Комунарського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції Кисліциної Ю.Д.

Зобов'язати державного виконавця
Комунарського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції Кисліцину
Ю.Д. у десятиденний строк з дня набрання
цієї ухвали законної чинності
здійснити виїзд до торгівельного
кіоску, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 для опису та накладення арешту
майна ОСОБА_2.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Апеляційна
скарга подається до Апеляційного суду
Запорізької області через
Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали, а для осіб які
брали участь у справі, але не були
присутні при проголошенні ухвали,
протягом п'яти днів з дня отримання її
копії.

Суддя
Кляшторний В.С.