Справа №487/7288/13-ц 15.04.2014 15.04.2014 15.04.2014
Провадження №22-ц/784/1159/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у першій інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 квітня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської
Ж.М.,

при секретарі судового засідання -
Романенко Ю.О.,

за участю: представника позивачки -
ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4 та його
представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Заводського районного
суду м.Миколаєва від 11 листопада 2013
року

за
позовом

ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя,

В С Т
А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_7 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ
майна подружжя.

Позивачка зазначала, що з 07 червня
2002 року по 26 січня 2011 року перебувала в
шлюбі з ОСОБА_4

Під час спільного проживання ними
було придбано квартиру АДРЕСА_1 та
автомобіль Mitsubishi Galant, 1995 року випуску.

Оскільки після розірвання шлюбу вони з
відповідачем не можуть дійти згоди
щодо розподілу спільного майна, та,
уточнивши свої позовні вимоги,
позивачка остаточно просила поділити
спільне майно подружжя, визнавши за
нею право власності на вищевказану
квартиру, а за відповідачем - на
автомобіль.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 11 листопада 2013 року
позов задоволено. Постановлено:
поділити майно сторін, визнавши за
ОСОБА_7 право власності на квартиру
АДРЕСА_1, а за ОСОБА_4 - на автомобіль
Mitsubishi Galant, 1995 року випуску, державний
номер НОМЕР_1.

В апеляційній скарзі відповідач
посилаючись на незаконність рішення
суду, просить рішення суду скасувати,
а провадження по справі закрити.

В запереченнях на апеляційну
скаргу представник позивачки
вказувала на законність рішення суду
та відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача та його представника,
представника позивачки, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню із наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7
перебували в зареєстрованому шлюбі з
07 червня 2002 року .

Від шлюбу мають неповнолітню
дитину - сина ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з
відповідачем ( а.с.31-33).

Заочним рішенням Заводського
районного суду м. Миколаєва від 26 січня
2011 року шлюб між сторонами розірвано (
а.с.5).

Відповідно до свідоцтва про зміну
імені від 03 листопада 2011 року ОСОБА_7
змінила прізвище на ОСОБА_7( а.с.6).

У період спільного проживання
сторонами було придбано:

- 14 червня 2003 року за договором
купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1, яку
було зареєстровано на ОСОБА_4;

- 17 червня 2005 року за біржовою
угодою №5-1035 автомобіль Mitsubishi Galant, 1995
року випуску, який було зареєстровано
за відповідачем.

Відповідно до ст.60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_7, суд першої інстанції, визнавши
спірне майно спільним майном подружжя,
вважав за можливе залишити у власності
позивачки квартиру, позбавивши при
цьому відповідача такого права без
відповідної компенсації, а
відповідачеві - автомобіль, який на
даний час є власністю іншої особи.

Колегія суддів не погоджується
з висновком суду першої інстанції,
оскільки він не відповідає нормам
матеріального права.

Так, згідно до ч.1 ст.70 СК України
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Також ч.3 ст.386 ЦК України
зазначено, що набуте подружжям за час
шлюбу майно, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

За приписами ч.2 ч.71 СК України
неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України
неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення.

Згідно з роз'ясненнями,
викладеними у п.25 Постанови Пленуму
Верховного Суду «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» N 11 від 21 грудня 2007 року,
вирішуючи питання про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
а також те, що квартира - є неподільною
річчю, і не може бути реально поділена
між сторонами відповідно до часток, ні
позивачка, ні відповідач позовних
вимог у суді першої інстанції щодо
сплати компенсації вартості частки
квартири іншого співвласника не
заявляли, колегія суддів вважає, що
поділ квартири слід провести з
визначенням ідеальної частки подружжя
в цьому майні - по ? частці без його
реального поділу.

Що ж стосується спірного
автомобіля Mitsubishi Galant, 1995 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, то як
вбачається із матеріалів справи
вказаний транспортний засіб було
продано відповідачем у квітні 2011 року,
тобто після розірвання шлюбу.

За приписами ст.68 СК України,
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу. Розпорядження
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності, після розірвання
шлюбу здійснюється співвласниками
виключно за згодою, відповідно до ЦК
України.

Згідно роз'яснень, наданих у ч.2
п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №11 від 21 грудня 2007 року « Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», у випадку
коли при розгляді вимоги про поділ
спільного сумісного майна подружжя
буде встановлено, що один із них
здійснив його відчуження чи використав
його на свій розсуд проти волі іншого
подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на
її потреби або приховав його, таке
майно або його вартість враховується
при поділі.

Відповідно до довідки Центру
надання послуг, пов'язаних з
використанням автомобільних засобів,
з обслуговування м. Миколаєва УДАІ
УМВС України в Миколаївській області
від 27 березня 2014 року, власником
автомобіля Mitsubishi Galant, 1995 року випуску,
державний номер НОМЕР_1 на даний час є
ОСОБА_10

Як вбачається із довідки -
рахунку від 20 квітня 2011 року, виданої
ТОВ «Вікторія-ААА», вартість спірного
автомобіля становить - 46034 грн.12 коп.

Приймаючи до уваги вищевикладене
та враховуючи, що шлюбні стосунки між
сторонами припинено у січні 2011 року,
доказів згоди позивачки на відчуження
спільного майна подружжя відповідач
не надав, автомобіль було відчужено
третій особі - 20 квітня 2011 року, тобто
після розірвання шлюбу, колегія суддів
приходить до висновку про
обґрунтованість вимог позивачки щодо
поділу вказаного спільного майна
подружжя.

Статтею 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень і такі докази
подаються сторонами, однак доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази повинні бути належними та
допустимими, як того вимагають ст. ст. 58,
59 ЦПК України.

В апеляційній скарзі на рішення
суду відповідач посилався на те, що
кошти від продажу даного автомобіля
було поділено між ним та позивачкою.
Хоча у судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснив,
що кошти від реалізації транспортного
засобу було потрачено на потреби їх
спільної дитини, яка за рішенням суду
залишилася проживати з ним.

Враховуючи, що відповідач
належних та допустимих доказів на
підтвердження доводів як щодо сплати
позивачці вартості частини спірного
майна, так і відмови її від цих коштів
на користь неповнолітньої дитини до
суду не надав, то з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_7 належить стягнути компенсацію
вартості ? частки спірного автомобіля,
а саме - 23017 грн.06 коп., виходячи із
вартості автомобіля, зазначеної у
довідці - рахунку від 20 квітня 2011 року,
оскільки інших даних щодо ціни
вказаного майна сторонами до суду не
надано.

Оскільки суд помилково вважав
встановленими обставини, що мають
значення по справі, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, то відповідно до
вимог п.2,3 ч.1 ст.309 ЦПК України, рішення
суду першої інстанції слід скасувати
та ухвалити нове про часткове
задоволення позову, визнавши за ОСОБА_7
та ОСОБА_4 право власності по ? частці
за кожним на квартиру АДРЕСА_1 та
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7
вартість ? частки автомобіля Mitsubishi Galant,
1995 року випуску, державний номер
НОМЕР_1 - 23017 грн. 06 коп.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути судовий
збір на користь позивача у розмірі 230
грн.00 коп. та на користь держави у
розмірі 230 грн.17 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 11 листопада 2013
року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_4
про поділ спільного майна подружжя -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 право
власності по ? частці за кожним на
квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_7 23017 ( двадцять три тисячі
сімнадцять ) грн. 06 коп.- вартості ?
частки автомобіля Mitsubishi Galant, 1995 року
випуску, державний номер НОМЕР_1,
судовий збір у розмірі 230 ( двісті
тридцять) грн.00 коп., а на користь
держави - судовий збір у розмірі 230 грн.
( двісті тридцять) грн.17 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: