АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1585/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Томаш В. І. Доповідач - Болтунова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: - Макарова М.О.,
Тамакулової В.О.

при секретарі -
Куць О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційні скарги
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення
Орджонікідзевського міського суду
Дніпропетровської області від 16 грудня
2013 року та додаткове рішення цього ж
суду від 04 лютого 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
встановлення факту спільного
проживання однією сім*єю чоловіка та
жінки без реєстрації шлюбу, визнання
майна таким, що було набуто під час
спільного проживання та визнання права
власності на ? частину житлового
будинку з надвірними спорудами ,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Орджонікідзевського
міського суду Дніпропетровської
області від 16 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_6 задоволено. Встановлено
факт спільного проживання однією
сім*єю чоловіка та жінки без реєстрації
шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 1 січня 2004 року
до травня 2005 року, з травня 2006 року по
день реєстрації шлюбу - 27 березня 2010
року. Визнано житловий будинок АДРЕСА_1
таким, що був набутий під час спільного
проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 однією
сім*єю без реєстрації шлюбу та визнано
за ОСОБА_6 право власності на ? частину
цього будинку з надвірними спорудами.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат. Додатковим рішенням
цього ж суду від 04 лютого 2014 року за
ОСОБА_4 визнано право власності на ?
частину житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1.( а.с.220, 245)

Відповідачі не погодилися, як з
основним так із додатковим рішенням
суду, в апеляційних скаргах посилалися
на те, що рішення ухвалені судом з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просили
скасувати і провадження по справі
закрити.( а.с.250, 253)

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг та заявлених
вимог, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України
передбачено, що рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення не відповідає.

Звертаючись з позовом до суду 14
березня 2013 року, а у подальшому,
уточнивши свої вимоги, ОСОБА_6 просила
встановити факт спільного проживання
однією сім*єю чоловіка та жінки без
реєстрації шлюбу, в період з 01 січня 2004
року по день реєстрації шлюбу, 27
березня 2010 року, визнати житловий
будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1
таким, що був набутий під час спільного
проживання з відповідачем 1 та визнати
за нею право власності на ? його
частину. Зазначала, що спірний будинок
фактично був побудований нею та
відповідачем 1 ще у 1985 році, у
подальшому вони проживали окремо. З 1995
року до 2010 рік жили разом. На 2003 рік
вона допомагала ОСОБА_4 у зібранні
документів для прийняття в
експлуатацію будинку. У листопаді 2004
року ОСОБА_4 подарував спірний будинок
сестрі ОСОБА_5 У 2009 році за купівлю у
відповідачки спірного будинку, вона і
відповідач 1 платили спільні гроші.
Вважає, що ОСОБА_4 є власником будинку,
на частину якого вона також має право. (
т.1 а.с.2-4,77-84)

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивачки є обґрунтованими,
доведеними, відповідають вимогам
діючого законодавства, відповідачами
не спростовані.

Проте колегія суддів не
погоджується з таким висновком суду, з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 з 1983 року знаходилися в
зареєстрованому шлюбі, від якого у
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син. З 1986 року
подружжя не проживало разом. У
позивачки, в іншій сім*ї, ІНФОРМАЦІЯ_2
народилася донька ОСОБА_7. У 1990 році
шлюб між подружжям був розірваний. З 1995
року позивачка та відповідач 1 стали
проживати однією сім*єю, як жінка та
чоловік не перебуваючи у шлюбі між
собою.

Як вбачається з матеріалів
справи, згідно рішення виконкому
Орджонікідзівської міської ради № 362
від 13 липня 2003 року будинок по АДРЕСА_1
був прийнятий в експлуатацію, а 25
лютого 2004 року відповідач 1 отримав
свідоцтво про право на нерухоме майно,
яке зареєстрував у Нікопольському
«МБТІ».

22 грудня 2004 року ОСОБА_4 подарував
зазначений житловий будинок з
господарчими побудовами своїй сестрі
ОСОБА_5 на підставі договору дарування.(
а.с.13)

У подальшому, в період 2005-2006 року
позивачка і відповідач 1 не проживали
спільно. ОСОБА_6 виїхала з будинку і
жила окремо.

З витягу з домової книги видно, що
позивачка та її дочка були прописані у
спірному будинку його власницею ОСОБА_5
по договору найму від 04 липня 2008 року. (
а.с.10)

23 листопада 2009 року між
відповідачкою 2 та відповідачем 1 був
укладений договір купівлі-продажу
спірного будинку, посвідчений
приватним нотаріусом
Орджонікідзівського міського
нотаріального округу за № 4174.( а.с.14.)
Право власності на домоволодіння
ОСОБА_6 в КП «ДМБТІ» зареєстровано не
було.

Згідно до ст.182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі,обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не звернув уваги на вказані
вимоги закону і помилково прийшов до
висновку, що спірне домоволодіння з
надвірними спорудами на теперішній час
не належить ОСОБА_5 на підставі
договору дарування від 22.03.2004 року,
оскільки нотаріус, посвідчивши
вказаний договір купівлі-продажу від
23.11.2009 року, здійснила державну
реєстрацію правочину у державному
реєстрі правочинів, а тому з цього часу
право власності перейшло до ОСОБА_4

Зазначаючи, що відповідач невірно
трактує норми ЦК в тій частині, що слід
відрізняти державну реєстрацію
правочинів від державної реєстрації
прав власності, місцевий суд сам
припустився неправильного тлумачення
даних норм закону.

Розглядаючи спір по суті, суд
першої інстанції у достатньому обсязі
не визначився з характером спірних
правовідносин, не в повному обсязі
з'ясував обставини справи та не надав
їм належної правової оцінки, хоча їх
з'ясування має суттєве значення для
правильного вирішення справи.
Зазначені порушення є підставою до
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 неодноразово
припиняли та знову підтримували
фактичні шлюбні відносини, як жінка та
чоловік, які не перебувають у шлюбі.

Прийшовши до висновку, що в період
перебування сторін у першому
зареєстрованому шлюбі в 1983 році,
подружжя ОСОБА_4, на спільні кошти у 1985
році побудували спірний житловий
будинок, суд не визначився, які правові
норми слід було застосовувати при
даному розгляді справи, враховуючи те,
що з 01.01.2004 року вступив в дію новий
Цивільний кодекс України.

Судом встановлено, що у 2004 році та
у 2009 році правовий статус спірного
домоволодіння змінювався, за договором
дарування ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та договором
купівлі продажу ОСОБА_5 - ОСОБА_4, між тим
на теперішній час зазначені договори
не оспорені.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підстави
своїх вимог або заперечень та надати
докази відповідно до ст. ст. 57-60 ЦПК
України.

При цьому, в порушення ч.4 ст.10 ЦПК
України, суд не роз'яснив належним
чином позивачці її права та обов*язки,
не попередив про наслідки вчинення або
не вчинення процесуальних дій, не
сприяв здійсненню її прав.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що зазначене рішення суду є
передчасним.

Враховуючи наведене, судова
колегія приходить до висновку про
скасування оскаржуваного рішення в
повному обсязі, оскільки встановлення
факту спільного проживання однією
сім*єю жінки та чоловіка без
реєстрації шлюбу є складовою право
власності, на підставі п.п.1,3,4 ст.309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог позивачки.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського
міського суду Дніпропетровської
області від 16 грудня 2013 року та
додаткове рішення цього ж суду від 04
лютого 2014 року скасувати, ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржене
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді: