АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/921/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Похваліта С.М. Доповідач - Кіктенко
Л.М. Категорія 57
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. Дніпропетровськ

29 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого судді: Кіктенко Л.М.

Суддів: Глущенко Н.Г.,Осіяна О.М.

при секретарі: Нікуліній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 14 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Комунального підприємства
Дніпропетровської обласної ради
«Аульський водовід» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 14 листопада 2013
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до Комунального підприємства
Дніпропетровської обласної ради
«Аульський водовід» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку відмовлено.

З таким рішенням не погодився
представник позивача ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість ухвали
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що скарга з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що рішенням
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська, Дніпропетровської
області від 20 травня 2011 року на користь
позивача з Комунального підприємства
Дніпропетровської обласної ради
«Аульський водовід» стягнуто суму
невиплаченої заробітної плати за
період з 01.02.2009 року в сумі 2 339,41 грн.,
компенсацію за шість днів
невикористаної відпустки за період з
01.12.2008 року по 03.03.2009 рік в сумі 595,40 грн.
(а.с. 9).

На виконання рішення Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська,
Дніпропетровської області від 20 травня
2011 року було видано виконавчий лист від
29.09.2011 року, на підставі якого, Відділом
державної виконавчої служби
Криничанського районного управління
юстиції Дніпропетровської області
було відкрите виконавче провадження по
стягненню з відповідача Комунального
підприємства Дніпропетровської
обласної ради «Аульський водовід» на
користь позивача заробітної плати за
період з 01.02.2009 року по 03.03.2009 року в сумі
2 339,41 грн., компенсацію за шість днів
невикористаної відпустки за період з
01.12.2008 року по 03.03.2009 рік в сумі 595,40 грн.
(а.с.10).

Рішенням Заводського районного суду
м.Дніпродзержинська,
Дніпропетровської області від 20 травня
2011 року в частині позовних вимог ОСОБА_3
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку за період
з 04 березня 2009 року по 31 грудня 2010 рік в
сумі 45 080,37 грн. відмовлено, у зв'язку з
тим, що судом встановлено відсутність
вини відповідача щодо невиплати
заробітної плати позивачу.

Встановлено, що станом на 16 жовтня 2013
року Комунальне підприємство
Дніпропетровської обласної ради
«Аульський водовід» повністю
виплатило заборгованість по
заробітній платі ОСОБА_3 в розмірі 2 339,41
грн. згідно платіжного доручення № 206
від 16.10.2013 року Комунальне підприємство
Дніпропетровської обласної ради
«Аульський водовід» виплатило
позивачу 595,40 грн. - суму компенсації за
невикористану щорічну відпустку.
Вищевказані факти не заперечуються
позивачем.

Як вбачається з копії постанови про
зупинення виконавчого провадження від
02.12.2011 року, яка винесена головним
державним виконавцем органу державної
виконавчої служби Криничанського
районного управління юстиції
Приходько Г.І., 30.06.011 року
Господарським судом Дніпропетровської
області порушено провадження у справі
про банкрутство, а тому на підставі п.8
ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження
було зупинено.

Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України,
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Як роз'яснено в п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» від 24.12.1999 року №13,
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільнені, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на
користь працівника середній заробіток
за весь період затримки розрахунку, а
при не проведенні його до розгляду
справи - по день постановлення рішення,
якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у
зв'язку із виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

У доданому судовому рішенні міститься
висновок про те, що середній заробіток
за час затримки розрахунку підлягає
стягненню з урахуванням істотності
суми заборгованості порівняно із
середнім заробітком, а тому розмір
компенсації підлягає обмеженню в
розмірі середньомісячної заробітної
плати.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

За таких обставин висновок суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для визначення розміру
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням суми
заборгованості із заробітної плати,
частки, яку вона становила в заявлених
вимогах, істотності цієї частки
порівняно із середнім заробітком та
інших конкретних обставин справи
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства.

Судом першої інстанції
обґрунтовано встановлено, що у
Комунального підприємства
Дніпропетровської обласної Ради
відсутня вина у невиплаті позивачці
при звільнення заробітку та
компенсації за невикористану
відпустку.

Рішення суду відповідає вимогам
норм матеріального, процесуального
права, встановленим обставинам і
матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків у
рішенні суду, протирічать вимогам
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, встановленим
обставинам і матеріалам справи
зводяться до переоцінки доказів по
справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК
України виключне право оцінки доказів
належить суду, який має оцінювати
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 та ч.1
ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов*язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Рішеннями суду першої та
апеляційної інстанції встановлена
відсутність вини відповідача у
невиплаті позивачці заробітної плати
(а.с.8-9,7), які набрали чинності.

Виходячи із того, що доказів про
наявність обставин, які мають істотне
значення і спростовують правильність
висновків суду першої інстанції
апеляційному суду не надано, судом
першої інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
справа розглянута у рамках позовних
вимог та на підставі доказів, наданих
сторонами, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
слід залишити без змін.

Керуючись ст.,ст. 209,303,307,308,314 ЦПК
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 14 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: