Провадження № 2/638/1419/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2014 року
м.Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у
складі:

Головуючого - судді
Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря
Долгової К.С.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши заяву представника
позивача ОСОБА_1 про забезпечення
позову по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (Жозеф) про стягнення
боргу за договором позики,

встановив:

Позивач звернувся до Дзержинського
районного суду м. Харкова з позовною
заявою, в якій просить стягнути з
ОСОБА_4 (Жозеф) суму боргу за договором
позики 1187627,84 грн.

У судовому засіданні представник
позивача заявив клопотання про
забезпечення позову, в якому просить
накласти арешт на автомобіль Міцубісі
Паджеро 3.0 (2004), який зареєстрований за
ОСОБА_4 Жозеф.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав клопотання.

Представник відповідача проти
задоволення клопотання заперечував, з
тих підстав, що за відповідачем дійсно
зареєстрований транпортний засіб
Міцубісі Паджеро 3.0 з 2004 року, але з 2004 р.
по теперішній час він не намагався
будь-яким чином розпорядитись цим
майном.

Розглянувши заяву про забезпечення
позову, вивчивши матеріали позовної
заяви, суддя вважає її необґрунтованою,
та такою, що не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК
України, суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити,
передбачені цим Кодексом, заходи
забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Під забезпеченням позову розуміється
вжиття судом передбачених законом
заходів, які створюють реальну
гарантовану можливість для виконання в
майбутньому рішення по справі в разі
задоволення заявленого позову.

При цьому забезпечення позову
спрямоване, перш за все, проти
несумлінних дій відповідача, який може
сховати майно, продати, знищити або
знецінити його тощо.

Так, загальною підставою для вжиття
заходів забезпечення позову є
наявність обставин, які свідчать або
дозволяють достовірно припустити, що
невжиття цих заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання
майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу
змагальності сторін і загальних правил
розподілу тягаря доказування обов'язок
доведення підстав для застосування
заходів забезпечення позову
покладається на особу, яка заявляє
відповідне клопотання.

Як роз'яснено в п.п. 4, 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України N 9 від
22.12.2006 р. «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Суддя не вбачає підстав та
необхідності для задоволення заяви про
вжиття заходів забезпечення позову,
оскільки не надано даних про те, що
невжиття таких заходів забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду. Не
надано підтвердження того, що
змінилися певні обставини, які
обґрунтовують необхідність
забезпечення позову, представник
позивача не довів наявність підстав
для забезпечення позову, не надав
відповідні для цього докази, які б
свідчили про те, що невжиття таких
заходів забезпечення позову призведе
до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК
України.

Враховуючи вищевикладене, суддя
приходить до висновку, що заява про
забезпечення позову не підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 151 - 153 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
(Жозеф) про стягнення боргу за
договором позики - залишити без
задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:
Д.В.Цвірюк