Номер провадження: 22-ц/785/2694/14
Номер справи місцевого суду: 521/122/13-ц
Головуючий у першій інстанції Целух
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Жус
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 02 грудня 2013 року у
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, третя особа: Приватне акціонерне
товариство „Міська страхова компанія",

встановила:

08 січня 2013 року до суду з
вищевказаним позовом звернулись
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посилаючись на те, що
04 квітня 2012 року ОСОБА_3, керуючи
автомобілем марки Hyundai IX 35, д/н НОМЕР_4 в
м. Одесі по вул. Ползунова, буд. 11,
допустила наїзд на стоячий автомобіль
марки Mercedes-Benz моделі Е 280, д/н НОМЕР_5,
який по інерції здійснив наїзд на
огорожу. Автомобіль, на який було
вчинено наїзд, належав ОСОБА_4 та на
період вказаних подій даний автомобіль
знаходився у користуванні ОСОБА_5
Дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП) трапилась у зв'язку з порушенням
ОСОБА_3 правил дорожнього руху.
Внаслідок ДТП автомобілю позивачів
були спричинені пошкодження
механічного типу.

Також пояснили, що постановою
Малиновського районного суду м. Одеси
від 04 травня 2012 року ОСОБА_3 було
визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення.

В результаті ДТП ОСОБА_4 була
спричинена майнова шкода у розмірі 51 520
грн., а користувачу автомобіля ОСОБА_5 -
моральна (немайнова) шкода, яку вона
оцінює у розмірі 30 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивачі просили їх вимоги
задовольнити.

У судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечував,
посилаючись на їх необґрунтованість та
недоведеність розміру завданої шкоди.

Справа розглянута у відсутність
представника ПрАТ „Міська страхова
компанія".

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 02 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були
задоволені частково та було стягнуто
із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
матеріальну шкоду у розмірі 50301,63 грн.
та на користь ОСОБА_5 - моральну шкоду у
сумі 10000 грн.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_6 просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення суду
ухвалено із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
часткового задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що внаслідок
вищевказаної ДТП власнику автомобіля
ОСОБА_4 була спричинена майнова шкода у
розмірі 50 301,63 грн., а користувачу
автомобіля ОСОБА_5 - моральна
(немайнова) шкода, в розмірі 10 000 грн.

Оскільки у здійсненні ДТП винним є
відповідач ОСОБА_3, остання має
відшкодувати зазначеним особам
вказану шкоду.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується частково, з огляду на
наступні обставини.

Так, обставини скоєння ДТП 04 квітня 2012
року о 14 год. 25 хв. з вини відповідача
ОСОБА_3 обґрунтовано встановлені судом
першої інстанції, визнані сторонами, а
тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК
України не підлягають доказуванню.

Зазначені обставини також
підтверджуються протоколом ДТП, схемою
ДТП, поясненнями учасників та свідків
ДТП, протоколом про адміністративне
правопорушення у відношенні ОСОБА_3,
довідкою про ДТП, а також постановою
Малиновського районного суду м. Одеси
від 04 травня 2012 року (справа № 1519/6672/2012),
згідно якого ОСОБА_3 була визнана
винною у вчиненні адміністративних
правопорушень, передбачених ст. 122-4
КпАП України, ст. 124 КпАП України та ч. 1
ст. 130 КпАП України.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, в яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Вирок у
кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчиненні вони цією особою.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судове
рішення у цивільній справі» від 18
грудня 2009 року, розглядаючи позов, який
випливає зі справи про адміністративне
правопорушення, суд не вправі
обговорювати вину відповідача, а може
вирішувати питання лише про розмір
відшкодування.

Таким чином, спірним є питання стосовно
розміру завданої матеріальної та
моральної шкоди, яка підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивачів.

Так, порядок та умови відшкодування
шкоди безпосередньо встановлено ЦК
України, відповідно до якого умовами
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, є протиправність
поведінки заподіювача шкоди; наявність
цієї шкоди у потерпілого і причинного
зв'язку між ними.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» від
27 березня 1992 р. шкода, заподіяна особі і
майну громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню у повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Розмір шкоди, який завданий
протиправними (винними) діями ОСОБА_3
позивачу ОСОБА_4, встановлений
висновком експертного
автотоварознавчого дослідження №3882
від 17 жовтня 2013 року і складає 50 301 грн. 63
коп.(а.с.52-57).

Зазначений висновок не спростований
матеріалами справи, а тому суд дійшов
правомірного і обґрунтованого
висновку про необхідність стягнення
матеріальної шкоди в зазначеному
розмірі з відповідача ОСОБА_3 на корись
позивача ОСОБА_4

Доводи заявника апеляційної скарги про
те, що зазначений розмір не відповідає
дійсному розміру завданої позивачу
матеріальної шкоди, є недоведеними і
спростовуються наявними у справі
письмовими доказами.

Питання щодо проведення у справі
додаткової або повторної судової
автотоварознавчої експертизи, яка б
спростувала вищезазначений висновок,
відповідач перед судом не ставив.

Що стосується доводів заявника
апеляційної скарги про те, що ПрАТ
«Міська страхова компанія» має нести
відповідальність в межах ліміту
страхового відшкодування, то колегія
суддів зазначає наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що
цивільно-правова відповідальність
відповідача ОСОБА_3 була застрахована в
ПрАТ «Міська страхова компанія», що
підтверджується договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, укладеного між ПрАТ «Міська
страхова компанія» та ОСОБА_3 20.04.2011
року, Поліс № АА/ 0096035 (а.с.12).

Представник ПрАТ «Міська страхова
компанія» виїжджав на місце пригоди,
внаслідок чого було прийнято рішення
про визнання випадку страховим та про
виплату страхового відшкодування в
сумі 25 498,78 грн. (а.с.13).

Разом з тим, зазначена страхова
компанія не виплатила позивачу ОСОБА_4
страхового відшкодування і на даний
час місце знаходження ПрАТ «Міська
страхова компанія» невідоме.

Державна реєстрація вказаної
страхової компанії зазначена в м.
Донецьк, вул. Краснооктябрська, 111
(а.с.108, 111), однак, як вбачається із
поштової кореспонденції про виклик
страхової компанії до суду, за вказаною
адресою ПрАТ «Міська страхова
компанія» не перебуває та вибула (а.с.
114-116).

Поштова кореспонденція також
направлялась за адресою знаходження
ПрАТ «Міська страхова компанія» на час
укладення договору страхування з
відповідачем ОСОБА_3, в м. Одесі, вул.
Велика Арнаутська, буд 2Б/1, однак за
зазначеною адресою страхова компанія
також не перебуває та вибула (а.с. 86, 92-94).

Таким чином, на даний час позивач
ОСОБА_4 позбавлений можливості
отримати страхове відшкодування від
вказаної страхової компанії, а тому
скористався своїм правом звернення з
позовом до відповідача ОСОБА_3

З цього приводу колегія суддів
зазначає, що право вибору особи, яка
має відшкодувати завдану матеріальну
шкоду, належить потерпілій від ДТП
особі, в даному випадку - позивачу
ОСОБА_4

Таких правових позицій дотримується
Верховний Суд України, які викладені в
його листі за 2005 рік: «Судова практика
розгляду цивільних справ, що виникають
з договорів страхування» (а.с.117-118).

Так, Верховний Суд України зазначив, що
відповідно до ст. 985 ЦК України
страхувальник має право укласти із
страховиком договір на користь третьої
особи, якій страховик зобов'язаний
здійснити страхову виплату у разі
досягнення нею певного віку або
настання іншого страхового випадку.

При спричиненні шкоди потерпілий має
право отримати відшкодування від її
заподіювача, а також обирати, до кого цю
вимогу пред'являти - до заподіювача чи
до страховика.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду про
необхідність стягнення матеріальної
шкоди, завданої позивачу ОСОБА_4, з
безпосереднього заподіювача шкоди -
відповідача ОСОБА_3

Таким чином, рішення буде відповідати
основним засадам цивільного
законодавства, як справедливість,
добросовісність та розумність.

Що стосується відшкодування моральної
шкоди, яку суд стягнув з відповідача
ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_5, в
сумі 10 000 грн., то колегія суддів
зазначає наступне.

У відповідності до ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі, неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму ВСУ «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди» від 31
березня 1995р., розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Як було зазначено вище, наявність ДТП,
яка сталася з вини відповідача ОСОБА_3,
є встановленим фактом.

Позивач ОСОБА_5 була вимушена витрачати
значний час по усуненню наслідків
вказаної ДТП, тривалий час не мала
змоги використовувати автомобіль,
відчула почуття розчарування та
моральні хвилювання, які виникли
внаслідок порушення звичайного ритму
її життя, що в свою чергу потребувало
від неї додаткових зусиль для
поновлення нормальних життєвих умов
життя та захисту своїх прав.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
розмір 10 000 грн., які суд стягнув з
відповідача ОСОБА_3 на користь позивача
ОСОБА_5, є значно завищеним і не
відповідає вимогам розумності та
справедливості, у зв'язку з чим колегія
суддів вважає за необхідне змінити
оскаржуване рішення суду та зменшити
розмір зазначеної моральної шкоди до 5
000 грн.

Крім викладеного колегія суддів
зазначає, що вирішуючи питання про
розподіл між сторонами судових витрат,
суд дійшов помилкового висновку про
необхідність стягнення з відповідача
ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_5
судовий збір у розмірі 603,02 грн., в той
час як нею були заявлені вимоги про
відшкодування лише моральної
(немайнової) шкоди, яка мала бути
оплачена судовим збором в розмірі 114,70
грн.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає
за необхідне рішення суду в цій частині
також змінити і стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі
114,70 грн.

Крім того, враховуючи, що при зверненні
до суду з позовом, ОСОБА_4 судового
збору на сплатив, та спір про
відшкодування матеріальної шкоди
вирішений на його користь, у
відповідності до ст. 88 ЦПК України
колегія суддів вважає за необхідне
стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь державного бюджету України
судовий збір у розмірі 503,02 грн., що
складає 1% від суми задоволених
позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги частково надав
суду достатні, належні і допустимі
докази існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
заперечень проти позовних вимог та
доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду, разом з тим, доводи апеляційної
скарги його частково спростовують, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, оскаржуване
рішення суду змінити, в частині розміру
моральної шкоди та розподілу між
сторонами судового бору, про що йшлося
вище.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п. 4
ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 02 грудня 2013 змінити, в
частині розміру моральної шкоди та
розподілу між сторонами судових
витрат.

У зв'язку з цим, зменшити суму моральної
шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3, з 10 000
(десяти тисяч) гривень 00 копійок до 5 000
(п'яти тисяч) гривень 00 копійок.

Абзац четвертий резолютивної частини
рішення викласти в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3, судовий
збір у розмірі 114,70 грн. (сто
чотирнадцять гривень 70 копійок)».

Доповнити резолютивну частину рішення
абзацом п'ятим наступного змісту:
«Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на
користь державного бюджету України
судовий збір у розмірі 503,02 грн. (п'ятсот
три гривні 02 копійки).

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко