Справа №672/439/14-ц
Провадження №2/672/165/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 квітня 2014 р.
м. Городок

Городоцький районний суд
Хмельницької області в складі:
головуючого - судді Шинкоренка С.В., при
секретарі - Терещук Н.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду міста Городка цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю "Будміст"

про стягнення належних при звільненні
сум, заборгованості по заробітній
платі, моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення належних при
звільненні сум, заборгованості по
заробітній платі та моральної шкоди,
посилаючись на те, що він був
звільнений з підприємства 11.11.2013 р. без
виплати заробітної плати та інших
передбачених законодавством сум. В
добровільному порядку відповідач не
бажає сплатити дані кошти.

В судове засідання позивач не
з'явився, однак його представник ОСОБА_4
подала суду заяву про слухання справи
за їх відсутності та вказала про
зменшення позовних вимог, з тих
підстав, що 27.12.2013 р. позивачу була
виплачена заборгована заробітна плата,
що не було враховано при подачі позову.
А тому, просить позов задовольнити,
стягнути з відповідача компенсацію за
невикористану відпустку в сумі - 675 грн.
56 коп., моральну шкоду в сумі - 3000 грн. та
середній заробіток за час затримки
розрахунку 46 днів в сумі - 4911 грн. 98
коп., а також судові витрати.

Представник відповідача в судове
засідання не з"явився, про день та час
слухання справи повідомлений належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив. Клопотань про розгляд
справи без його участі чи про
відкладення розгляду справи не
подавав.

Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК
України, а також беручи до уваги згоду
представника позивача на проведення
розгляду справи за відсутності
відповідача, суд вважає за можливе
провести заочний розгляд справи на
підставі тих доказів, які є в
матеріалах справи.

Оголосивши заяву представника
позивача, вивчивши матеріали справи в
межах наданих суду доказів, суд
приходить до висновку, що позовна заява
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом було об"єктивно
встановлено, що ОСОБА_1. з 19.08.2013 р. по
11.11.2013 р. працював на посаді
електрогазозварювальника 5-го розряду
в ТОВ "Будміст", що підтверджується
записами у трудовій книжці позивача
(а.с.3-4).

Після його звільнення - 11.11.2013 р. з
ним не було проведено повного
розрахунку. Лише 27.12.2013 р. за
твердженням представника позивача
останньому була виплачена заробітна
плата. Дана обставина відповідачем не
спростована, будь-яких доказів про
зворотне суду надано не було.

Позивач до суду із даним позовом
звернувся 21.03.2014 р., про що свідчить
штемпель канцелярії суду на позовній
заяві, тобто з дотриманням
тримісячного строку звернення до суду.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП
України України, при звільненні
працівника виплата усіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України викладених у п.
20 постанови №13 від 24.12.1999 року „Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці", суд,
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, на підставі ст. 117 КЗпП
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при непроведенні його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності.

Абз.5 п.25 вищевказаної постанови
вказано, що: Непроведення розрахунку з
працівником у день звільнення або, якщо
в цей день він не був на роботі,
наступного дня після його звернення з
вимогою про розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст.117 КЗпП. У цьому разі
перебіг тримісячного строку звернення
до суду починається з наступного дня
після проведення зазначених виплат
незалежно від тривалості затримки
розрахунку.

Рішенням Конституційного Суду
України від 22.02.2012 р. №4-рп/2012 у справі за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення
положень статті 233 Кодексу законів про
працю України у взаємозв'язку з
положеннями статей 117, 237-1 цього
кодексу визначено наступне: В аспекті
конституційного звернення положення
частини першої статті 233 Кодексу
законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 116,
117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

З врахуванням вищевикладених
обставин, суд приходить до висновку про
обгрунтованість вимог позивача в
частині стягнення належних йому при
звільненні сум.

Визначаючи розмір
заборгованості, суд враховує ту
обставину, що відповідачем не надано
будь-яких заперечень та не оспорено
розмір невиплаченої заробітної плати,
що вказаний позивачем. При обрахунку
розміру заборгованості по заробітній
платі у якості доказу суд приймає до
уваги дані, що вказані у індивідуальних
відомостях про застраховану особу,
наданих Управлінням Пенсійного фонду
України у Городоцькому районі
Хмельницької області, з яких
вбачається, що за період часу з 19.08.2013 р.
по 11.11.2013 р. ОСОБА_1 було нараховано
заробітну плату в сумі - 7600 грн.

Розраховуючи розмір середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку, суд керується
положеннями Порядку обчислення
середньої заробітної плати, затв.
Постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100.

Згідно абз. 3,4 п. 2 даного Порядку,
визначено що : У всіх інших випадках
збереження середньої заробітної плати
і середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Працівникам, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації менше двох
календарних місяців, середня заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох
календарних місяців працівник не
працював, середня заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
попередні два місяці роботи. Якщо і
протягом цих місяців працівник не
відпрацював жодного робочого дня,
середня заробітна плата обчислюється
відповідно до останнього абзацу пункту
4 цього Порядку.

Згідно п. 8 даного Порядку,
визначено що: середньомісячна
заробітна плата обчислюється, виходячи
з виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна плата шляхом
множення середньоденного заробітку на
число робочих днів, які мають бути
оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна заробітна плата
визначається діленням заробітної
плати за фактично відпрацьовані
протягом двох місяців робочі дні на
число вказаних робочих днів.

Заробітна плата позивача за
серпень-вересень 2013 р. становить по 3800
грн. за місяць. Отже середньоденний
заробіток позивача становить: 3800 грн. +
3800 грн.: 31 роб. день = 245 грн. 00 коп. (Судом
не беруться до уваги робочі дні за
жовтень-листопад, оскільки як
вбачається за дані дні позивачу
заробітна плата не нараховувалась). А
згідно абз. 6 п.2 розд.ІІ Порядку
визначено, що : Час, протягом якого
працівники згідно з чинним
законодавством або з інших поважних
причин не працювали і за ними не
зберігався заробіток або зберігався
частково, виключається з
розрахункового періоду.

Враховуючи строк затримки
розрахунку при звільнені, що становить
46 днів, суд приходить до висновку що
стягненню на користь позивача підлягає
11270 грн. 00 коп. = (245 грн. х 46 днів). Однак,
оскільки розгляд справи відбувається
лише в межах позовних вимог, а позивач
просить стягнути на його користь за
затримку розрахунку лише 4911 грн. 98 коп.
(що пов'язано з невірним обрахуванням
середньоденного заробітку позивачем в
бік його зменшення), суд не вправі вийти
за межі позовних вимог.

При обрахування суми компенсації
за невикористанні дні відпустки, суд
виходить із наступного.

Згідно з ч.3 ст. 2 Закону України
«Про відпустки»: право на відпустки
забезпечується гарантованим наданням
відпустки визначеної тривалості із
збереженням на її період місця роботи
(посади), заробітної плати (допомоги) у
випадках, передбачених цим Законом, та
забороною заміни відпустки грошовою
компенсацією, крім випадків,
передбачених статтею 24 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України
«Про відпустки» : у разі звільнення
працівника йому виплачується грошова
компенсація за всі не використані ним
дні щорічної відпустки, а також
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей.

Статтею 6 Закону «Про відпустки»
визначено загальну тривалість
щорічної відпустки для працівників за
відпрацьований робочий рік. Щорічна
відпустка не може бути менше, ніж 24
календарних дні.

Суд вважає помилковим обрахунок
позивача в частині визначення розміру
компенсації за невикористанні дні
відпустки з тих причин, що позивачем не
враховано право на додаткову відпустку
згідно Списку №2, невірно обраховано
кількість відпрацьованих днів (взяті
до уваги дні, в які позивач фактично не
працював та заробіток за ним не
зберігався - жовтень-листопад 2013 р.),
невірно обраховано середньоденний
заробіток (в бік його зменшення).

Виходячи із положень діючого
законодавства, визначення кількості
днів невикористаної відпустки
обраховується наступним чином: (А х В) :
355, де А - кількість відпрацьованих днів,
В - кількість днів щорічної відпустки,
355 - це кількість днів у розрахунковому
періоді (365 днів року зменшуємо на
вихідні та неробочі дні, перелік яких
наведено у ст.73 Кодексу законів про
працю).

За таких обставин, очевидним є те,
що дійсна сума невиплаченої
компенсації за невикористані дні
відпустки (з врахуванням лише невірно
обрахованого середньоденного
заробітку та інших вище вказаних
допущених позивачем помилок) є значно
вищою, ніж зазначена позивачем, а тому
суд, беручи до уваги межі позовних
вимог, за які вийти не має права, вважає
за можливе задовольнити у повному
обсязі вимоги позивача щодо стягнення
на його користь 675 грн. 56 коп.
компенсації за невикористанні дні
відпустки.

Вирішуючи питання про стягнення на
користь позивача завданої моральної
шкоди, суд приходить до висновку про
можливість часткового задоволення
позовних вимог в цій частині з
наступних підстав.

У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 після
звільнення не отримав належну йому
заробітну плату. Більш того,
керівництво підприємства відмовилось
надати йому будь-які підтверджуючі
документи про наявність
заборгованості по заробітній платі,
ігноруючи його звернення.

Невиплата заробітної плати фактично
призвела до того, що позивач був
змушений звільнитися з підприємства,
оскільки тривалий період часу не мав
можливості утримувати сім"ю, був
позбавлений джерел до існування.

З врахуванням вищевикладеного,
враховуючи вимоги розумності та
справедливості, а також згідно
положень п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
враховуючи характер та обсяг психічних
і душевних страждань, яких зазнав
позивач, тривалості характеру
немайнових втрат, понесених ним,
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану, суд приходить до
висновку про можливість стягнення з
відповідача на користь ОСОБА_1 в якості
відшкодування завданої моральної суми
грошових коштів в сумі - 500 грн.

Суд не вбачає підстав для
стягнення на користь позивача судових
витрат, в т.ч. витрат на правову
допомогу, оскільки відсутні будь-які
докази на підтвердження понесення
ОСОБА_1 таких витрат.

В порядку ч.2 ст. 88 ЦПК України стягненню
з відповідача на користь держави
підлягає судовий збір - 243 грн. 60 коп.

Також суд приходить до висновку, що
сума компенсації за порушення строків
виплати заробітної плати входить до
структури заробітної плати (Закон
України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР
«Про оплату праці», Закон України від 19
жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати», а тому рішення підлягає до
негайного виконання в частині
стягнення даних коштів в межах суми
платежу за один місяць (п.2 ч.1 ст.367 ЦПК
України).

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України,
ст.ст. 116, 117 КЗпП України, п.п.8,10
Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999
року „Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці",
суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Будміст" (01001 м. Київ,
вул. Авіаконструктора Антонова 5а) на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час затримки розрахунку з 11.11.2013 р. по
27.12.2013 р. в сумі - 4911 грн. 98 коп., 675 грн. 56
коп. компенсації за невикористанні дні
відпустки, з відрахуванням усіх
необхідних податків і зборів, а також 500
грн. у якості відшкодування завданої
моральної шкоди, а всього - 6087 грн. 54 коп.
(шість тисяч вісімдесят сім грн. 54 коп.).

В решті позову - відмовити.

Допустити негайне виконання
рішення суду в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку в межах суми платежу за
один місяць.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Будміст" на користь
держави судовий збір в сумі - 243 грн. 60
коп.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив за
заявою відповідача, яка подається
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягом 10 днів з дня його
проголошення, однак якщо учасники
процесу не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення - вони можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: