Головуючий суду 1 інстанції - Кравченко
Доповідач - Ступіна Я.Ю.
Справа № 2-24/13
Провадження № 22ц/782/1104/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 р. Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого Ступіної Я. Ю.,

суддів: Коновалової В. А., Темнікової В.
І.,

при секретарі Булгаковій М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луганську
апеляційну скаргу ПАТ "Державний
ощадний банк України" на рішення
Ленінського районного суду м.
Луганська від 17 грудня 2013 р. у цивільній
справі за позовом ВАТ "Державний
ощадний банк України" в особі філії
Луганського міського відділення № 7511
ВАТ "Державний ощадний банк України" до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі його законних
представників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 р. позивач звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2, в
обґрунтування якого посилався на такі
обставини.

25.04.2008 р. між ним та ОСОБА_4 укладено
договір відновлюваної кредитної лінії
№119/Зд/08, за яким ОСОБА_4 отримав кредит
у сумі 289 870,00 грн. строком на 120 місяців
зі сплатою за користування кредитом 19,2
% річних.

У забезпечення виконання зобов'язання
за цим кредитним договором між ним та
ОСОБА_2 були укладені договори
забезпечення: договір поруки від 25.04.2008
р., згідно якого ОСОБА_2 зобов'язалася
перед банком відповідати солідарно в
повному обсязі за своєчасне та повне
виконання ОСОБА_4 зобов'язання за
зазначеним кредитним договором та
договір іпотеки, предметом іпотеки
якого є квартира АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_4 не виконував умови
кредитного договору, внаслідок чого на
21.08.2009 р. утворилася заборгованість у
сумі 334 038,52 грн., яка складається із:
залишку заборгованості за кредитом - 288
000,00 грн., залишку заборгованості за
нарахованими та не отриманими
відсотками - 42 599,97 гри. та пені за
прострочену заборгованість за
кредитом - 3 438,55 грн., позивач просив
стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2
на його користь зазначену
заборгованість.

Під час розгляду справи позивач
уточнив позовні вимоги, просив суд
стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 - дружини першого відповідача на
його користь заборгованість за
кредитним договором станом на 15.11.2010 р.
в сумі 419 902,63 грн., яка складається із:
залишку заборгованості за кредитом - 288
000,00 грн., залишку заборгованості за
нарахованими та не отриманими
відсотками - 111 076,09 грн., пені на
прострочену заборгованість за
кредитом - 20 826,54 грн., посилаючись на те,
що кредитний договір укладено в
інтересах сім'ї, а також звернути
стягнення на зазначений предмет
іпотеки, належний ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_4 у зустрічному позові
просив визнати недійсним кредитний
договір.

Третя особа ОСОБА_5, яка заявила
самостійні вимоги на предмет спору,
також просила визнати недійсним
кредитний договір.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 17.10.2011 р., залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду
Луганської області від 20.12.2011 р.,
первісні позовні вимоги задоволено
частково: cтягнуто солідарно з ОСОБА_4
та ОСОБА_2 на користь позивача
заборгованість за договором
відновлюваної кредитної лінії № 119Зд08
від 25.04.2008 року у сумі 419 902,63 грн., судові
витрати у сумі 1 700,00 грн. та витрати на
інформаційно-технічний розгляд справи
у сумі 120,00 грн.; у задоволенні інших
позовних вимог відмовлено за
необґрунтованістю. У задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та
позовних вимог третьої особи ОСОБА_5
відмовлено за необґрунтованістю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25.04.2012 р.
скасовані рішення Ленінського
районного суду м. Луганська від 17.10.2011 р.
і ухвала Апеляційного суду Луганської
області від 20.12.2011 р. в частині відмови в
задоволенні первісного позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
і справа направлена на новий розгляд в
суд першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Луганська від 02.10.2012 р. залучено до
участі в справі після смерті ОСОБА_6 як
правонаступника ОСОБА_3 в особі
законних представників ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 17.12.2013 р. в задоволенні
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати таке рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
цих позовних вимог та стягнути з
відповідачей судовий збір у сумі 1 827,00
грн.

В судовому засіданні представник
позивача Скворцова І.І. підтримала
апеляційну скаргу, просила її
задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_2 -
ОСОБА_8 заперечував проти доводів
апеляційної скарги, просив її
відхилити, а рішення суду - залишити без
змін.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК
України не перешкоджає розглядові
справи, оскільки про час і місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

При встановлені обставин у справі суд
правильно на підставі ч.3 ст. 61 ЦПК
виходив з того, що не потребують
доказуванню обставини, встановлені
рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 20.12.2011 р., а саме: розмір
заборгованості за договором
відновлюваної кредитної лінії № 119/Зд/08
від 25.04.2008 року, укладеним між позивачем
за первісним позовом і ОСОБА_4, який
складає 419 902,63 грн. станом на 15.11.2010р.

Проте судом помилково не взято до
уваги, що цим рішенням також
встановлено, що зазначена сума
заборгованості складається з: основної
заборгованості за тілом кредиту у
розмірі 288 000,00 грн., заборгованості за
процентами за користування кредитом у
розмірі 111 076,09 грн., пені на прострочену
заборгованість за кредитом - 20 826,54 грн.

У забезпечення виконання зобов'язання
за зазначеним кредитним договором між
позивачем та ОСОБА_2 були укладені
договори забезпечення: договір поруки
від 25.04.2008 р., згідно якого ОСОБА_2
зобов'язалася перед банком відповідати
солідарно в повному обсязі за
своєчасне та повне виконання ОСОБА_4
зобов'язання за цим кредитним
договором та договір іпотеки,
предметом іпотеки якого є двокімнатна
квартира АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2
на підставі договору купівлі-продажу
від 21.10.2004 р.

Як встановлено судом і як вбачається з
матеріалів цієї справи, рішенням
Ленінського районного суду м.
Луганська від 30.05.2011 р. право власності
на зазначену квартиру АДРЕСА_1 визнано
за ОСОБА_6 на підставі визнання
договору доручення від 04.01.2004 р.,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, та
додаткової угоди від 21.01.2007 р. до
договору доручення від 04.01.2004 р.
дійсними.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 07.08.2012 р., виданого
приватним нотаріусом ОСОБА_9, зазначена
квартира належить ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6
(спадкова справа № 06/2011; реєстр № 2592),
право власності якого зареєстровано в
державному реєстрі 07.08.2012 р., реєстровий
номер: 1250500, номер запису: 56084 в книзі: 1099.

Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є батьками
малолітнього ОСОБА_3

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про
іпотеку" від 05.06.2003 р. (далі Закон № 898-IV)
майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки. У разі задоволення вимог
іпотекодержателя за рахунок предмета
іпотеки майновий поручитель набуває
права кредитора за основним
зобов'язанням.

Відповідно до ч.1-ч.3 ст. 23 Закону № 898-IV у
разі переходу права власності (права
господарського відання) на предмет
іпотеки від іпотекодавця до іншої
особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва,
іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна, навіть
у тому випадку, якщо до його відома не
доведена інформація про обтяження
майна іпотекою. Особа, до якої перейшло
право власності на предмет іпотеки,
набуває статус іпотекодавця і має всі
його права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі і на
тих умовах, що існували до набуття ним
права власності на предмет іпотеки.
Якщо право власності на предмет
іпотеки переходить до спадкоємця
фізичної особи - іпотекодавця, такий
спадкоємець не несе відповідальність
перед іпотекодержателем за виконання
основного зобов'язання, але в разі його
порушення боржником він відповідає за
задоволення вимоги іпотекодержателя в
межах вартості предмета іпотеки.

Згідно ст. 33 Закону № 898-IV у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду.

Відповідно до роз'яснень Пленуму ВССУ в
п. п.9, 42 постанови «Про практику
застосування нами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012
року право вибору способу судового
захисту, передбаченого законом або
договором (дострокове стягнення
кредиту, стягнення заборгованості, у
тому числі шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки/застави, одночасне
заявлення відповідних вимог у разі,
якщо позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
Задоволення позову кредитора про
стягнення заборгованості з поручителя
не є перешкодою для пред'явлення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави з метою погашення
заборгованості за тим самим договором
кредиту у разі, якщо на час розгляду
спору заборгованість за кредитом не
погашена. Резолютивна частина рішення
суду в разі задоволення позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
має відповідати вимогам як статті 39
Закону України «Про іпотеку», так і
положенням пункту 4 частини першої
статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій). При цьому суд не може
одночасно звернути стягнення на
предмет іпотеки та стягнути суму
заборгованості за кредитним договором.
У такому випадку суд має зазначити в
резолютивній частині рішення лише про
звернення стягнення на предмет іпотеки
із зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця з урахуванням положення
статті 11 Закону України «Про іпотеку»
(або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Відмовляючи в задоволені первісного
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки, суд помилкового
виходив з того, що суду не надано
належних обґрунтувань задля
визначення загального розміру вимог та
всіх його складових, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки, початкової ціни
предмету іпотеки для його подальшої
реалізації на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій, що суд не може
одночасно звернути стягнення на
предмет іпотеки та стягнути суму
заборгованості за кредитним договором,
що судом не встановлено правовідносин
між позивачем та ОСОБА_6 або теперішнім
власником спірного майна ОСОБА_3 в
особі законних представників ОСОБА_4 і
ОСОБА_5

Такого висновку суд дійшов внаслідок
неправильного застосування норм
матеріального права і не звернення
уваги на роз'яснення Пленуму ВССУ в п.п.
9, 42 зазначеної постанови № 5 від 30.03.2012
року, а також правову позицію ВСУ в
постанові від 04.09.2013 р. № 6-73 цс13, яка
згідно ст.ст.214 ч.2, 360-7 ЦПК є обов'язковою
у подібних правовідносинах для всіх
судів України.

Враховуючи ті обставини, що стягнута за
зазначеним судовим рішенням сума
заборгованості не погашена, позивач
має право на звернення стягнення на
предмет іпотеки за рішенням суду
шляхом продажу з прилюдних торгів на
підставі ст.33 Закону № 898-IV.

Оскільки право власності на предмет
іпотеки перейшло від іпотекодавця
ОСОБА_2 до ОСОБА_6 на підставі судового
рішення, а від нього до малолітнього
ОСОБА_3 в порядку спадкування, то на
підставі ст. 23 Закону № 898-IV для
останнього іпотека є дійсною; він
набував статусу іпотекодавця і має всі
його права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі і на
тих умовах, що існували до набуття ним
права власності на предмет іпотеки, та
відповідає за задоволення вимоги
іпотекодержателя в межах вартості
предмета іпотеки.

Та обставина, що рішенням Апеляційного
суду Луганської області від 16.04.2013 р.
скасовано рішення Ленінського
районного суду м. Луганська від 30.05.2011 р.
про визнання за ОСОБА_6 права власності
на зазначену квартиру АДРЕСА_1, яка є
предметом іпотеки, і в задоволені цього
позову відмовлено за
необґрунтованістю, згідно ч.4 ст.334 ЦК і
ст. 23 Закону № 898-IV не є підставою для
відмови в задоволені позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, оскільки право власності на
предмет іпотеки - на нерухоме майно
зареєстровано за малолітнім ОСОБА_3, а
не за ОСОБА_2; права останньої при
розгляді справи не порушені, оскільки
вона була залучена до участі в справі в
якості відповідача і її процесуальний
статус не змінювався; малолітнього
ОСОБА_3 було залучено до участі в справі
в якості правонаступника ОСОБА_6 як
його спадкоємця, а не як
правонаступника ОСОБА_2, як помилково
посилається її представник ОСОБА_8 в
запереченнях проти апеляційної скарги.

Таким чином рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким позов про
звернення стягнення на предмет іпотеки
задовольнити повністю.

На підставі ст. 88 ЦПК з відповідачів
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають стягненню
позивачу понесені ним витрати по
сплаті судового збору у розмірі по 60,90
грн. з кожного, виходячи з положень
ст.ст. 4 ч.2 п.2, п.8 Закону України "Про
судовий збір".

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 334, 526, 598, 599, 629 ЦК України, ст. 11, 23, 33
Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 303,
307, 309, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ПАТ "Державний
ощадний банк України" задовольнити
повністю.

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 17 грудня 2013 року
скасувати.

Позов ВАТ "Державний ощадний банк
України" в особі філії Луганського
міського відділення № 7511 ВАТ
"Державний ощадний банк України"
задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки -
на двохкімнатну житлову квартиру
АДРЕСА_1, належну на праві приватної
власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом від 07
серпня 2012 року, виданого приватним
нотаріусом ОСОБА_10 (спадкова справа №
06/2011, зареєстровано в реєстрі за № 2592),
шляхом проведення прилюдних торгів із
встановленням початкової ціни
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності (незалежним
експертом) на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій, у
рахунок сплати заборгованості за
договором відновлюваної кредитної
лінії № 119/Зд/08 від 25.04.2008 року в розмірі
419 902,63 грн., яка складається з суми
основної заборгованості за тілом
кредиту у розмірі 288 000,00 грн., суми
заборгованості за процентами за
користування кредитом у розмірі 111 076,09
грн., суми пені на прострочену
заборгованість за кредитом - 20 826,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь
ВАТ "Державний ощадний банк України" в
особі філії Луганського міського
відділення № 7511 ВАТ "Державний ощадний
банк України" судовий збір у розмірі по
60,90 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене протягом двадцяти днів
з дня його проголошення безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий:

Cудді: