Справа № 152/568/14-ц
01 квітня 2014 року суддя Шаргородського
районного суду Вінницької області
Гаврищук А.В., ознайомившись з
матеріалами заяви Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про забезпечення
ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до
Шаргородського районного суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
Разом з вказаною позовною заявою,
позивачем було подано заяву про
забезпечення позову, в якій позивач
просить накласти арешт у межах суми
заборгованості за кредитом у розмірі
нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1,
шляхом заборони будь-яким особам
укладати угоди стосовно цього майна,
проводити його реєстрацію та
перереєстрацію, здійснювати його
Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України,
заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 151
ЦПК України, забезпечення позову за
заявою осіб, які беруть участь в справі,
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.
Разом з тим, у заяві про забезпечення
позову повинно бути зазначено: причини,
у зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов; вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності; інші відомості,
необхідні для забезпечення позову (ч. 2
ст. 151 ЦПК України).
Відповідно до роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного суду України від
22.12.2006 року № 9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», Розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

У поданій до суду заяві заявник не
достатньо обґрунтував необхідність
забезпечення позову, не вказав на яке
конкретне майно просить накласти
арешт, не вказав де знаходиться дане
рухоме і нерухоме майно, на яке просить
накласти арешт, не вказав в яких банках
знаходяться кошти належні ОСОБА_1 та
докази про належність того чи іншого
майна ОСОБА_1.

Крім того, у заяві заявник просить
накласти арешт у межах суми
заборгованості за кредитом у розмірі
19067,42 грн. на грошові кошти, рухоме та
нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1,
шляхом заборони будь-яким особам
укладати угоди стосовно цього майна,
проводити його реєстрацію та
перереєстрацію, здійснювати його
відчуження.

Згідно із ч. 1 ст. 152 ЦПК України,
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб та заборона вчиняти
певні дії є окремими видами
забезпечення позову.

Таким чином, із поданої заяви не
зрозуміло який вид забезпечення позову
просить застосувати заявник.

Відсутність зазначених вище
відомостей у заяві ПАТ КБ «ПриватБанк»,
а також конкретизованих вимог щодо
виду забезпечення позову, позбавляє
суд дійти висновку про наявність
достатньо обґрунтованого припущення,
що невжиття заходів забезпечення
позову може у майбутньому утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду, а також робить неможливим
виконання такої ухвали.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 151-153, 209 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про забезпечення
позову - відмовити.

Копію ухвали направити Публічному
акціонерному товариству комерційний
банк «ПриватБанк».

Ухвала окремому оскарженню не
підлягає.

Заперечення на ухвалу можуть бути
включені до апеляційної скарги на
рішення суду у разі подання такої
скарги.

Суддя: