АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3333/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Федоріщев С. С. Доповідач -
Повєткін В.В.Категорія 37
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко
І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 13 лютого 2014 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання права на
спадкування, -

В с т а н о в и в :

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання права на спадкування
посилаючись на те, що під час
перебування у санаторії в м.
Підмосков'ї в середині 1970 років вона
познайомилась з ОСОБА_4 За час
спільного відпочинку у санаторії між
ними виникли взаємовідносини,
подальшим розвитком яких вони вважали
створення сім'ї. Оскільки вона на той
час постійно проживала і працювала в м.
Іркутськ в Росії, а ОСОБА_3 у м.
Дніпропетровськ на Україні, то за
наполегливими вмовляннями ОСОБА_4
позивачка вирішила переїхати жити до
спадкодавця у м. Дніпропетровськ з
метою створення сім'ї та з 1977 року стали
проживати однією сім'єю у його будинку
по АДРЕСА_1, де було прописано
позивачку. Вони вели спільне
господарство та мали спільний бюджет.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у у них народилась донька -
ОСОБА_6 В останні роки свого життя
ОСОБА_4 тяжко хворів, у нього було
виявлено рак нирки, що згодом і стало
причиною його смерті. Позивачка
дізнавшись від лікарів, що одужання
неможливе, піклувалася про нього,
доставляла до медичних установ,
влаштовувала його на лікування,
доглядала його. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4
помер. У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 та
позивачка не перебували у
зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_2
звернулась з позовом до суду та просила
суд встановити факт проживання однією
сім'єю та визнати її спадкоємцем
четвертої черги за законом після
смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, а
також визнати за нею право спадкування
за законом разом із спадкоємцями
першої черги (т.1 а.с.4).

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 06 вересня 2012 року
позовні вимоги задоволено (т.1 а.с.109-111).

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 жовтня
2012 року це рішення залишене без змін (т.1
а.с.133-134).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 лютого 2013 року
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 06 вересня 2012 року
та ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 жовтня
2012 року скасовані та справу передано на
новий розгляд до суду першої інстанції
(т.1 а.с.151-153).

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 13 лютого 2014 року
позовні вимоги задоволено частково,
встановлено факт проживання понад
п'ять років однією сім'єю ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 до часу смерті останнього
ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнано позивача
спадкоємцем четвертої черги за законом
після смерті ОСОБА_4 (т.1 а.с.248-250).

В апеляційній скарзі (т.2 а.с.3-6) ОСОБА_2
просить рішення суду в частині відмови
в задоволенні позовних вимог
скасувати, як необґрунтоване і
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
ухвалите нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в цій
частині:

- суд дійшов висновків, що не
відповідають обставинам справи та не
застосував при вирішенні справи ч.2
ст.1259 ЦК України;

- суд не прийняв до уваги те, що в 2007 році
покійного після перенесення
ішемічного інсульту частково
паралізувало, а вже потім було
онкологічне захворювання легень,
внаслідок чого він потребував
постійного піклування і догляду, який
здійснювала позивачка на протязі більш
ніж 3 роки;

- судом було прийнято до уваги
пояснення свідка ОСОБА_7, які не
відповідають дійсності, оскільки у
позивачки ніколи не було ні хвороби
Альцгеймера, ні інсульту.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції сторонами не оскаржене.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є обґрунтованою і підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову про
визнання за позивачем права
спадкування за законом разом із
спадкоємцями першої черги, суд першої
інстанції встановив, що факт
перебування спадкодавця ОСОБА_4 у
безпорадному стані, його потреба в
сторонньому догляді і допомозі
протягом тривалого часу не знайшли
свого підтвердження, оскільки:

- виходячи із строку смертельного
захворювання спадкодавця,
встановленого в лікарському свідоцтві
про смерть протягом в один місяць,
такий період не можна вважати тривалим,
впродовж якого спадкодавець перебував
в безпорадному стані та потребував
сторонньої допомоги;

- відсутні переконливі докази, що
позивачка протягом тривалого часу
опікувалась, матеріально
забезпечувала чи надавала йому іншу
допомогу, оскільки пояснення свідків
мають характер епізодичних
спостережень і прямо не вказують на те,
що спадкодавець тривалий строк
перебував у безпорадному стані, не міг
самостіно забезпечити умови свого
життя, потребував стороннього догляду,
допомоги та піклування;

- з пояснень свідка ОСОБА_7 позивачка
була неспроможна надавати допомогу,
догляд та піклування спадкодавцю через
її особистий безпорадний тан,
викликаний хворобою Альцгеймера, а з
пояснень її доньки ОСОБА_6 матір в 2007
році перенесла інсульт.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції не в
повній мірі відповідає вимогам закону
та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.1264 ЦК України у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач є спадкоємцем четвертої черги,
оскільки позивач з спадкоємцем
проживали однією сім'єю як чоловік та
жінка без реєстрації шлюбу з 1977 року по
час смерті спадкоємця ІНФОРМАЦІЯ_2, що
не заперечувала відповідач.

Згідно ч.2 ст.1259 ЦК України фізична
особа, яка є спадкоємцем за законом
наступних черг, може за рішенням суду
одержати право на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування, за умови, що вона
протягом тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до позовної заяви вимоги
про визнання за позивачем права
спадкування за законом разом із
спадкоємцями першої черги
обґрунтовані посиланням на тяжку
хворобу спадкодавця та його смерть
внаслідок раку нирки (т.1 а.с.4).

Таким обставинам справи судом першої
інстанції надана відповідна оцінка з
врахуванням тривалості строку
захворювання в один місяць після чого
спадкодавець помер.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи
апеляційної скарги щодо неврахування
судом того, що в 2007 році покійного після
перенесення ішемічного інсульту
частково паралізувало, а вже потім було
онкологічне захворювання легень,
внаслідок чого він потребував
постійного піклування і догляду, який
здійснювала позивачка на протязі більш
ніж 3 роки.

Як вже зазначив апеляційний суд,
позовні вимоги про визнання за
позивачем права спадкування за законом
разом із спадкоємцями першої черги
обґрунтовані посиланням позивача на
тяжку хворобу спадкодавця та його
смерть внаслідок раку нирки.

Позовних вимог про визнання за
позивачем права спадкування за законом
разом із спадкоємцями першої черги
обґрунтовані з обґрунтуванням вимог
посиланням на безпорадний стан
спадкодавця внаслідок перенесення ним
в 2007 році ішемічного інсульту
позивачем не було заявлено.

Тому суд першої інстанції обгрунтовано
не прийняв до уваги вказані обставини.

Разом з тим, слід визнати
безпідставними висновки суду першої
інстанції щодо надання оцінки
поясненням свідків щодо стану здоров'я
спадкодавця та безпорадного стану
самої позивачки, оскільки такі
висновки мали вирішуватися з
урахуванням відповідних висновків
судових експертиз.

Відповідно до ч.1 ст.147 ЦПК України
призначення експертизи є обов'язковим
також за клопотанням хоча б однієї із
сторін, якщо у справі необхідно
встановити: 1) характер і ступінь
ушкодження здоров'я; 2) психічний стан
особи.

За відсутності проведення судом першої
інстанції судової експертизи з питання
встановлення як стану здоров'я
спадкодавця, так і безпорадного стану
самої позивачки колегія суддів вважає,
що висновки суду першої інстанції про
неприйняття пояснень свідків про
перебування спадкодавця в
безпорадному стані з підстав, що вони
мають епізодичний характер, та
пояснень свідків щодо безпорадного
стану позивача з підстав захворювання
хворобою Альцгеймера, слід визнати
припущенням та виключити з
мотивувальної частини рішення суду
першої інстанції.

У зв'язку з цим рішення суду першої
інстанції підлягає зміні в частині
обгрунтування відмови у задоволенні
позову в цій частині.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 13 лютого 2014 року
змінити в частині обґрунтування
відмови у задоволенні позову.

В решті рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 13 лютого
2014 року в оскарженій частині - залишити
без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: