Головуючий суду 1 інстанції - Полєно
Доповідач - Маляренко І.Б.
Справа № 409/1467/13-ц
Провадження № 22ц/782/1363/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

Головуючого: Маляренко І.Б.,

Суддів: Борисова Є. А.,
Яреська А.В.

За участю секретаря:
Арутюнян Р.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Білокуракинського
районного суду Луганської області від
25 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням
задоволено вищезазначені позовні
вимоги в повному обсязі.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 борг у сумі 79066
грн. 80 коп., також 790 грн. 76 коп. в рахунок
відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
ставиться питання про скасування

рішення Білокуракинського районного
суду Луганської області від 25 лютого 2014
року як такого, що не відповідає
вимогам матеріального і цивільного
процесуального права, і ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Обговоривши доводи
апеляційної скарги, заслухавши
доповідача, дослідивши

матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах

доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до наступного.

Так, статтею 213 ЦПК України
встановлено, що рішення суду повинно
бути

законним і обґрунтованим, тобто суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства,

повинен вирішити справу згідно із
законом, ухваливши рішення на основі
повно і

всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і

заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів
справи, у грудні 2013 року ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 звернулися до суду, пославшись
на те, що 01.02.2013 року вони дали
відповідачу ОСОБА_2 у борг 9000 доларів
США, які той зобов'язався повернути у
строк до 01.11.2013 року, про що ним було
складено розписку. Однак ні в
зазначений термін, ні на даний час
відповідач не виконав свої
зобов'язання. Строк повернення боргу
сплинув, тому позивачі змушені були
звернутися до суду.

Суд першої інстанції
встановив, що зазначені позивачем
обставини мали місце.

Згідно з положеннями ст.1046
ЦК України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст.1047 ЦК
України договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно зі ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику(грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Ст. 526 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК,
ч.1 ст. 625 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Доводи апелянта у своїй
більшості є доводами, які надавались
ним на

заперечення позову, були детально
розглянуті судом першої інстанції,
повно, об'єктивно

та всебічно перевірені доказами,
наданими сторонами по справі, і не
спростовують

висновків суду.

Інших доводів, які б могли
бути підставою для скасування
оскаржуваного

рішення та ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4, апелянтом не
надано.

На підставі викладеного судова
колегія вважає оскаржуване рішення
таким, що

ухвалене судом з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому

відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
таким, що підлягає залишенню без змін.

Враховуючи наведене, керуючись
ст.ст. 303,307, 308, 313-315, ЦПК України, 1046-1049 ЦК
України,

колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити,

рішення Білокуракинського районного
суду Луганської області від 25 лютого 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності
негайно, але протягом 20 днів може бути
оскаржена

шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: