СУД МІСТА КИЄВА
вул. Солом»янська, 2-А
Справа № 22-ц/796/ 879 /2014 р.
Головуючий у 1 інстанції - Гончарук В.П.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
9.04.2014 р. колегія суддів судової палати
в цивільних справах
Апеляційного суду м.Києва в складі :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.
При секретарі - Дубик Ю.Г.
Розглянули у відкритому судовому
засіданні в м.Києві
Цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2
на рішення Дніпровського районного
суду м.Києва від 23.09.2013 р.
в справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ
«Дельта Банк», 3- особи :
ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2, ОСОБА_1
про визнання кредитного договору
за позовом 3-особи, що заявляє
самостійні вимоги ОСОБА_1
до ПАТ «Дельта Банк», 3-особи : ОСОБА_4,
про припинення договору поруки та
визнання договору іпотеки недійсним;
за позовом 3-особи, що заявляє
самостійні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ
«Дельта Банк», 3-особи : ОСОБА_4, ОСОБА_1,
про визнання договору іпотеки та
договору кредиту недійсними
заслухавши доповідь судді Мараєвої
Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися,
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -
Рішенням Дніпровського районного суду
м.Києва від 23.09.2013 р. відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ
«Дельта Банк», 3-особи : ПАТ
«УкрСиббанк», ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
визнання кредитного договору
недійсним, в задоволенні позову
3-особи, що заявляє самостійні вимоги
ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», 3-особи :
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ПАТ «УкрСиббанк» про
припинення договору поруки та визнання
договору іпотеки недійсним; та в
задоволенні позову 3-особи, що заявляє
самостійні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ
«Дельта Банк», 3-особи : ОСОБА_4, ОСОБА_1,
ПАТ «УкрСиббанк» про визнання
договору іпотеки та договору кредиту
недійсними.

В апеляційних скаргах на зазначене
рішення ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 просять
це рішення скасувати і постановити
нове рішення, яким їх позовні вимоги
задовольнити, посилаючись, на
незаконність даного рішення, зокрема,
на те, що суд неповно з»ясував
обставини справи, не дав належної
оцінки доказам, порушив норми
матеріального і процесуального права.

Апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, 26.12.2007 р. між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір, згідно умов якого
банк надав позивачу кредит на
споживчі потреби в розмірі 600 000 дол.США

Для забезпечення виконання
зобов»язань позичальника за вказаним
кредитним договором між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та банком та
ОСОБА_1 були укладені відповідні
договори поруки, згідно умов яких
поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
поручилися перед банком за виконання
позичальником умов вказаного
кредитного договору за всім обсягом
обов»язків щодо повернення коштів.

Крім того, для забезпечення виконання
умов вказаного кредитного договору
було також укладено договор іпотеки
від 26.12.2007 р. між банком та ОСОБА_2 і
ОСОБА_1, згідно умов якого останні
передали в іпотеку належну їм по Ѕ ч.
кожній на праві власності квартиру
АДРЕСА_1

Факт отримання коштів позивачем не
заперечувався.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивачі посилалися на порушення
банком при укладенні всіх оспорюваних
договорів вимог законодавства України,
норми ЗУ «Про захист прав споживачів»,
ЗУ «Про на національний банк України,
ЗУ «Про платіжні системи та переказ
грошей в Україні», ЗУ «Про банки та
банківську діяльність», ЗУ «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків та фінансових
послуг», Цивільного кодексу України,
інших нормативних актів. Також ОСОБА_4
посилався на те, що укладаючи
кредитний договір співробітники банку
не надали позивачу повного обсягу
інформації щодо особливостей
виконання умов такого договору, всіх
фінансових ризиків, виходячи з
коливання курсів валют та подорожчання
у зв»язку із цим вартості кредиту,
наданого в доларах США.

Також позивач посилався на те, що
надання кредиту в іноземній валюті є
порушенням законодавства, що регулює
банківську фінансову діяльність в
Україні; що в процесі виконання
сторонами кредитного договору двічі
змінювалися його умови, що такі зміни
проводилися шляхом укладення між
банком, позичальником та поручителем
ОСОБА_1 додаткових угод, а саме : від
8.04.2008 р., якою було збільшено термін
основного зобов»язання, та від 28.05.2009 р.,
якою було збільшено банком розміру
відсоткової ставки.

Треті особи просили визнати їх поруку
припиненою, оскільки, ОСОБА_2 не
надавала згоди на зміну умов основного
зобов»язання, та не підписувала
додаткової угоди від 8.04.2008 р., а ОСОБА_1
не була повідомлена банком про
підвищення відсоткової ставки за
основним зобов»язанням з 28.05.2009 р., тому,
вони просять визнати їх поруку
припиненою із зазначених дат. Також
просили про визнання договорів
іпотеки та кредиту недійсними у
зв»язку із проведеними неналежним
чином зміною умов основного
зобов»язання.

Згідно ст.215 ЦК України підставою для
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п»ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору, актів
цивільного законодавства та у
встановлені договором строки.

Постановлюючи рішення суд виходив з
того, що стороною позивача та третіх
осіб (за їхніми позовами) не було надано
належних та допустимих доказів щодо
заявлених позовних вимог.

Так, судом встановлено, що спірні
договори кредиту, іпотеки та поруки
були укладені в письмовій формі, їх
зміст не суперечить нормам ЦК України
та законодавству України, що договори
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що на момент їх
укладення сторони мали необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Сторонами не заперечувалося, що
оспорювані ними договори були
підписані банком та ними особисто, без
будь-якого тиску або примусу з боку
працівників банку під час підписання.

Будь-яких порушень норм ст.ст.203, 215 ЦК
України під час укладання оспорюваних
договорів судом не встановлено та
сторонами не доведено.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що доводи, якими позивачі
обґрунтовують свої позовні вимоги про
визнання недійсним кредитного
договору та іпотеки не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

Суд також дійшов правильного висновку,
що законодавством України не
встановлено заборони надання кредитів
та укладення відповідних договорів в
іноземній валюті, зокрема у доларах
США.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 про визнання їх поруки
припиненою, то суд також правильно
вважав, що ці вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи із обставин,
встановлених рішенням Печерського
районного суду м.Києва від 29.11.2011 р., яке
набрало чинності, за позовом ПАТ
«УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_1
про стягнення заборгованості, а також
ухвалою Апеляційного суду м.Києва від
24.04.2012 р. по тій же справі.

Так, зазначеним вище рішенням суду
першої інстанції встановлено, що дія
договору поруки, укладеного 26.12.2007 р.
між банком та ОСОБА_2 припинена,
оскільки, ОСОБА_2 не підписувала
додаткової угоди до договору від 8.04.2008
р.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно вважав, що заявлені вимоги
про визнання договору поруки
припиненим вже вирішені в судовому
порядку і тому, подальшого вирішення
не потребують.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від
24.04.2012 р. встановлено, що проведене
банком підвищення діючої процентної
ставки за основним договором рахується
як штрафні санкції за порушення ОСОБА_4
умов повернення коштів, що свідчить
про відсутність підстав вважати таке
зміною обсягу зобов»язання в розумінні
положень ст.559 ЦК України.

Доказів того, що між банком та ОСОБА_4
укладалися будь-які інші угоди,
наслідком яких стала зміна умов
основного зобов»язання та збільшення
відповідальності ОСОБА_1 як поручителя
за умови відсутності її згоди на таке,
суду надано не було, тому, суд
правильно вважав, що підстав
визнавати поруку припиненою не
встановлено.

Згідно ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Що стосується позовної вимоги третіх
осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання
договору іпотеки недійсним, то суд
також правильно дійшов висновку, що
виходячи із наведених ними обставин
підстави вважати договір іпотеки
недійсним не були ними доведені та не
підтверджені жодними доказами, а тому,
задоволенню не підлягають.

Згідно ст.ст.525, 526, 530, 629 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, відповідно до умов
договору та у встановлені договором
строки. Одностороння відмова від
зобов'язань або одностороння зміна
умов договору не допускається. Договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки, будь-яких порушень прав
позивачів та третіх осіб, не
встановлено, і належних доказів цього
суду не надано, то суд правильно
вважав, що доводи позивачів та третіх
осіб не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні, та відмовив у
задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов"язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд повно з"ясував обставини справи,
дав належну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду
не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л
и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 - відхилити, а рішення
Дніпровського районного суду м.Києва
від 23.09.2013 р. - залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :