Номер провадження: 22-ц/785/2949/14
Номер справи місцевого суду: 1511/3151/2012
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гончаренко В.М.,
Короткова В.Д.

з участю секретаря - Волчанського
О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи - Комунальне підприємство
«Іллічівське бюро технічної
інвентаризації», ОСОБА_6 про визнання
договору дарування та договору
купівлі-продажу недійсними, визнання
права власності на квартиру,
витребування майна та виселення, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 12 грудня 2013 року,-

встановила:

У червні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
Іллічівського міського суду Одеської
області з позовом про визнання
договору дарування та договору
купівлі-продажу недійсними, визнання
права власності на квартиру,
витребування майна та виселення і з
врахуванням уточнень в обґрунтування
позовних вимог посилалась на те, що
після смерті її тітки ОСОБА_7
відкрилась спадщина на АДРЕСА_1 та вона
є спадкоємицею вказаного майна, однак
не має можливості отримати її у
приватну власність, так як ОСОБА_3, не
маючи на те правових підстав, подарував
вказану квартиру ОСОБА_4, а той продав
її ОСОБА_5.

Позивач остаточно просила :

- визнати недійсним договір дарування
від 22 липня 2011 року квартири, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Іллічівського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстрований в
реєстрі за №4308;

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 21 вересня 2012 року,
укладений між ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) та
ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2), посвідчений
приватним нотаріусом Іллічівського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
та зареєстрований в реєстрі за №3252;

- скасувати у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно запис
про реєстрацію права власності на
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5
(ІПН НОМЕР_2);

- припинити право власності ОСОБА_5 (ІПН
НОМЕР_2) на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на
квартиру, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом, після померлої ОСОБА_7;

- витребувати з чужого незаконного
володіння ОСОБА_5 (ІПННОМЕР_2) квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3);

- зобов'язати ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2)
звільнити квартиру за адресою: АДРЕСА_1
та передати її ОСОБА_2 (ІПННОМЕР_3);

- стягнути солідарно з відповідачів
ОСОБА_3 (ІПННОМЕР_4), ОСОБА_4 (ІПННОМЕР_1)
та ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2
(ІПН НОМЕР_3) сплачені судові витрати у
розмірі 3219, 00 грн. та 114,70 грн.

Заочне рішення ухвалено у відсутність
сторін.

Заочним рішенням Іллічівського
міського суду Одеської області від
12.12.2013 року позов ОСОБА_2 задоволено
частково.

Визнано недійсним договір дарування
від 22 липня 2011 року 1/2 частки квартири,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Іллічівського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстрований в
реєстрі за №4308 .

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 21 вересня 2012 року 1/2
частки квартири, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4
(ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2),
посвідчений приватним нотаріусом
Іллічівського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, зареєстрований в
реєстрі за №3252.130

Скасовано у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно запис про
реєстрацію права власності на 1/2 частку
квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5
(ІПН НОМЕР_2).

Припинено право власності ОСОБА_5 (ІПН
НОМЕР_2) на 1/2 частку квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Витребувано з чужого незаконного
володіння ОСОБА_5 (ІПННОМЕР_2) 1/2 частину
квартири, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3).

Визнано за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3) право
власності на 1/2 частину квартири, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом, після
померлої ОСОБА_7.

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_3 (ІПННОМЕР_4), ОСОБА_4 (ІПННОМЕР_1)
та ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2
(ІПН НОМЕР_3) судові витрати у розмірі
3333,70 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
заочне рішення Іллічівського міського
суду Одеської області від 12 грудня 2013
року скасувати, ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов у повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
апеляційної скарги та заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню , а рішення суду першої
інстанції скасуванню з ухваленням
нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позов суд
першої інстанції виходив з того ,що
оскільки після смерті тітки позивача
ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_6 ,
останні звернулися до нотаріальної
контори в межах шестимісячного строку
з заявами про прийняття спадщини ,тому
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 набули право на
спадкування спірної квартири в рівних
частках тобто по 12 частки, тому
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню лише в частині 12 частки
спірної квартири.

Проте повністю погодитися з висновками
суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що за
життя ОСОБА_7 на праві приватної
власності належала квартира АДРЕСА_1 ,
що підтверджується свідоцтвом про
право власності на житло (а.с.10).

Позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_6
є рідними дітьми ОСОБА_11 ,що
підтверджується свідоцтвами про
народження НОМЕР_5 від 16.03.1973 р. (а.с.88)
та НОМЕР_6 від 02.01.1964 р. (а.с.89).

ОСОБА_11 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
що підтверджується свідоцтвом про
смерть НОМЕР_7 від 26.03.2002 р.(а.с.87), була
сестрою ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 померла , що
підтверджується свідоцтвом про смерть
НОМЕР_8 від 09.05.2009 року (а.с.77).

15 червня 2009 року, після смерті ОСОБА_7,
до державного нотаріуса Іллічівського
міського нотаріального округу
Бурлаченко І.К., з заявою про прийняття
спадщини за законом звернулась
позивач ОСОБА_2 (а.с.76) та 06 жовтня 2009
року, з такою ж заявою до Державної
нотаріальної контори м. Іллічівська
звернувся третя особа ОСОБА_6 (а.с. 78).

01 липня 2009 року , після смерті ОСОБА_7 ,
була відкрита спадкова справа за №
304/2009 р. (а.с.74-107).

Суд першої інстанції вірно послався на
вимоги ч.3 ст.1266 ЦК України та визначив
,що позивач ОСОБА_2 та третя особа
ОСОБА_6 є спадкоємцями в рівних частках
після смерті ОСОБА_7 спірної квартири.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 04.01.2011 року
визнано дійсним договір довічного
утримання ,укладеного 03.08.2008 року між
ОСОБА_7 ,померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 року та
ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Після отримання вищезазначеного
рішення відповідач ОСОБА_3
зареєстрував спірну квартиру на своє
ім'я ,що підтверджується витягом про
державну реєстрацію прав (а.с.137).

22.07.2011 року відповідачем ОСОБА_3 за
договором дарування квартира АДРЕСА_1,
була подарована ОСОБА_4 ,що
підтверджується договором дарування
№ 170969 від 22.07.2011 року (а.с.139).

21.09.2012 року ОСОБА_4 за договором
купівлі-продажу продав квартиру
АДРЕСА_1 ОСОБА_5, що підтверджується
договором купівлі-продажу № 82261 від
21.09.2011 року (а.с.146).

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 25 квітня 2012 р. рішення
Іллічівського міського суду від 04.01.2011
року скасовано (а.с.13).

Суд першої інстанції вірно посилався
на те ,що оскільки право власності на
квартиру АДРЕСА_1 за відповідачем
ОСОБА_3 , було визначено на підставі
рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 04.01.2011 року, яке у
подальшому було скасоване рішенням
апеляційного суду Одеської області,
договір дарування від 22 липня 2011 року
квартири АДРЕСА_1, відповідно до ст.ст.
206,215 ЦК України є недійсним з моменту
його укладення , проте помилково визнав
договір дарування недійсним лише в
частині 12 частки спірної квартири ,тому
колегія суддів погоджується з
доводами апеляційної скарги в цій
частині .

Суд першої інстанції , частково
задовольняючи позов ОСОБА_2 та визнавши
право власності за позивачем на 12
частку спірної квартири , не звернув
уваги на те,що іншим спадкоємцем ,який
відповідно до ст.1269 ЦК України прийняв
спадщину після смерті ОСОБА_7, є ОСОБА_6
,який до участі у справі в якості
відповідача не притягнутий та позовні
вимоги щодо визнання права власності
на спадкове майно позивачем до іншого
спадкоємця ОСОБА_6 не пред'явлені , що
відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України ,є
підставою для скасування рішення така
правова позиція узгоджується з
рекомендаціями п.24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
№ 7 від 30.05.2008 року .

Суд першої інстанції передчасно, не
залучивши до участі у справі в якості
відповідача спадкоємця ОСОБА_6 вирішив
спір про спадкове майно .

Відповідно до рекомендацій п.10
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009
року , зазначено,що реституція як
спосіб захисту цивільного права
(частина перша статті 216 ЦК ( 435-15 ))
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним. У зв'язку з цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами

реституції може бути пред'явлена
тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК (
435-15 ) не може застосовуватись як
підстава позову про повернення
майна, переданого на виконання
недійсного правочину, яке було
відчужене третій особі. Не підлягають
задоволенню позови власників майна про
визнання недійсними наступних
правочинів щодо відчуження цього
майна, які були вчинені після
недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину,
шляхом подання віндикаційного позову,
зокрема від добросовісного набувача
- з підстав,передбачених частиною
першою статті 388 ЦК ( 435-15 ).

Відповідно до частини п'ятої статті
12 ЦК ( 435-15 ) добросовісність
набувача презюмується . Якщо судом
буде встановлено, що набувач знав чи
міг знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Рішення суду про задоволення
позову про повернення майна,
переданого за недійсним правочином,
чи витребування майна із чужого
незаконного володіння є підставою для
здійснення державної реєстрації права
власності на майно, що підлягає
державній реєстрації, за власником,
а також скасування попередньої
реєстрації (статті 19, 27 Закону
України від 1 липня 2004 року N 1952-IV ( 1952-15
) "Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень").

Суд першої інстанції не звернув уваги
на вищенаведене та помилково визнав
недійсним, наступний за договором
дарування , договір купівлі-продажу від
21.09.2012 року в частині 12 частки спірної
квартири.

Суд першої інстанції передчасно та
помилково задовольнив позовні вимоги
позивача щодо витребування 12 частки
спірної квартири у відповідача
ОСОБА_5,відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК
України , оскільки право витребування
майна із чужого незаконного володіння
,відповідно до ст. 388 ЦК України ,
пов'язано з набуттям права власності
витребувача та право на таку вимогу
набуває саме власник майна.

Право власності на спірне майно ОСОБА_2
з вищенаведених підстав ,не набула тому
підстав для задоволення таких позовних
вимог не має.

Інші ,задоволені судом першої
інстанції позовні вимоги позивача є
похідними від набуття права власності
ОСОБА_2 на спірну квартиру тому теж є
передчасними та підлягають скасуванню.

За таких підстав ,відповідно до п.4 ч.1
ст. 309 ЦПК України ,апеляційна скарга
ОСОБА_2 підлягає частковому
задоволенню , а рішення суду першої
інстанції скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача ОСОБА_3 на користь
позивача підлягає стягненню судовий
збір у розмірі 114 грн. 70 коп.

Керуючись ст.ст.303,п.4 ч.1 ст.309,316,319 ЦПК
України, колегія суддів , -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Заочне рішення Іллічівського міського
суду Одеської області від 12 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
про визнання договору дарування та
договору купівлі-продажу недійсними,
визнання права власності на квартиру,
витребування майна та виселення
задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування
від 22 липня 2011 року квартири, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Іллічівського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстрований в
реєстрі за № 4308 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати у розмірі 114 грн. 70 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.А. Калараш

В.М.Гончаренко

В.Д. Коротков