АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/1358/14-ц
Головуючий в суді першої
Провадження № /22-ц774/1013/К/14
інстанції - Тимошенко Т. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Соколан Н.О.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

при секретарі - Бевзі М. О.

за участю: представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача Руденка Іллі
Володимировича

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат» на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 13
березня 2014 року за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат» про відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся
до суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі
- ПАТ «ЦГЗК») та просив стягнути з
відповідача 243 000 грн. моральної шкоди,
спричиненої втратою професійної
працездатності у зв'язку із
професійними захворюваннями.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 13 березня 2014
року позов ОСОБА_4 задоволено частково,
стягнуто на його користь з ПАТ «ЦГЗК»
12000 грн. у відшкодування моральної
шкоди, без утримання податків з
фізичних осіб. Стягнуто з відповідача
на користь держави судовий збір в сумі
243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ
«ЦГЗК», ставить питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, оскільки вважає
рішення незаконним та необґрунтованим,
ухваленим з порушення норм
матеріального і процесуального права;
суд безпідставно відмовив у
задоволенні клопотання про виклик в
судове засідання позивача; не
враховано, що шкідливі умови праці
законодавчо дозволені і позивач
добровільно погодився на роботу у
таких умовах; не встановлена вина
відповідача у виникненні професійного
захворювання; належним відповідачем по
справі має бути Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області; не
проведено медико-соціальної
експертизи для встановлення факту
спричинення моральної шкоди; розмір
моральної шкоди не відповідає
обставинам справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача ОСОБА_5 просить
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_4 з 05.05.1974 року по 25.11.2010 року
працював у шкідливих умовах праці на
Глеюватському кар'єрі ВАТ «ЦГЗК»,
правонаступником якого є відповідач.

Висновком МСЕК від 29 квітня 2013 року (а.с.
19-20) ОСОБА_4 первинно встановлено 15 %
втрати професійної працездатності на
безстроковий термін.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції правильно
виходив з того, що Актом розслідування
хронічного професійного захворювання
від 15.03.2013 року встановлено, що причиною
виникнення хронічного професійного
захворювання позивача є тривалий час
роботи ОСОБА_4 в умовах підвищеної
запиленості повітря. Тому доводи
відповідача про незаконність
стягнення моральної шкоди на користь
позивача та відсутність доказів вини
відповідача є безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік» зупинено
дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3
ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а з 01.01.2008 року
відшкодування Відділенням Фонду
моральної (немайнової) шкоди
застрахованим особам і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у
ОСОБА_4 права на відшкодування
моральної шкоди - 29 квітня 2013 року -
зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
котрі передбачали відшкодування
моральної шкоди не діяли, відповідно до
ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди судом
першої інстанції обґрунтовано
покладено на підприємство, з вини якого
заподіяно моральну шкоду позивачу.

Стаття 13 Закону України «Про охорону
праці» передбачає, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Факт спричинення моральної шкоди
ОСОБА_4 у зв'язку з його професійними
захворюваннями встановлений в
судовому засіданні та підтверджений
наданими позивачем доказами.

Внаслідок отриманих професійних
захворювань позивачу спричинена
моральна шкода, яка полягає у душевних
та психічних стражданнях, яких він
зазнає у зв'язку із ушкодженням
здоров'я, що призводить до порушення
його звичайного способу життя та
вимагає від нього додаткових зусиль
для його організації.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при укладенні трудового договору
позивачу були роз'яснені умови праці,
попереджено про наявність шкідливих
факторів та можливі наслідки їх впливу
на здоров'я, безпідставні, оскільки ст.
13 Закону України «Про охорону праці»
передбачає, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Доводи апеляційної скарги
відповідача про те, що в даному випадку
саме на органи МСЕК покладений
обов'язок встановлення факту
заподіяння моральної шкоди позивачу є
безпідставними та такими, що
суперечать «Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким нанесене ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків», затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК
встановлює даний факт щодо потерпілих
на виробництві, яким не було
встановлено стійку втрату професійної
працездатності, в той час як позивачу з
29.04.2013 року встановлено стійку втрату
професійної працездатності.

При визначенні розміру моральної
шкоди, на думку колегії суддів, судом
враховано роз'яснення п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 р. (з подальшими змінами)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», а саме: розмір моральної шкоди
суд визначив в межах заявлених вимог, з
урахуванням характеру, обсягу,
тривалості та наслідків заподіяних
позивачеві моральних страждань, стану
здоров'я потерпілого, істотних
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках та конкретних
обставин справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в
повному обсязі встановив права і
обов'язки сторін, що брали участь у
справі, обставини справи, перевірив
доводи і заперечення сторін, дав їм
належну правову оцінку та ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду обґрунтовані і
підтверджуються письмовими доказами,
наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального законодавства, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат»
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 13 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: