АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2849/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Решетнік М. О. Доповідач -
Григорченко Е.І. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі -Гасановій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2013
року у справі за позовом ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2, третя
особа: ОСОБА_4, ВГІРФО Бабушкінський РВ
ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській
області, про звернення стягнення на
предмет іпотеки,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою
на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2013
року, де ставить питання про
скасування, посилаючись на те, що
рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2013
року позовні вимоги ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" задоволені, звернено
стягнення на предмет іпотеки за
договором іпотеки №014/3101/134790 від
15.08.2007р., а саме: на квартиру АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_2, для
задоволення грошових вимог ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" за кредитним
договором №014/134790/3101/82 від 15.08.2007р. в
сумі 1435940грн.12коп, яка складається:
168872,63 доларів СІНА - непогашена сума
кредиту, 7719,77 доларів США - несплачені
проценти, 2676,03 доларів США - нарахована
пеня, шляхом проведення прилюдних
торгів з продажу зазначеної квартири
за ціною на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна,
визначеної на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності на час проведення
виконавчих дій. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що
15.08.2007 року між ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір №014/134790/3101/82 з
кредитним лімітом 205020 доларів США,
строком до 15.08.2017р. зі сплатою 13,5% річних
за користування кредитним лімітом,
погашення якого повинно було
відбуватись відповідно до графіку
(а.с.8-11).

У відповідності до п.5.1 кредитного
договору ОСОБА_4 зобов'язався повернути
одержаний кредит згідно встановленого
графіку погашення кредиту щомісячно з
1-го по 15-те число місяця включно, з
остаточним погашенням 15 серпня 2017 року.

В забезпечення належного виконання
зобов'язань ОСОБА_4 між ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" та ОСОБА_2 було укладено
також договір іпотеки, а саме: договір
іпотеки №014/3101/134790 від 15.08.2007р.,
відповідно до якого ОСОБА_2 надав в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.13-14), яка
належить йому на підставі свідоцтва
про право власності від 08.02.2006 року

Пунктом 3.1.4 договору іпотеки визначено
право позивача на звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі порушення
позичальником будь-яких умов
кредитного договору, несвоєчасному
поверненні наданих кредитних коштів,
несвоєчасної сплати відсотків за
користування кредитними коштами.

Пунктом 1.3 договору іпотеки заставна
вартість предмету іпотеки за згодою
сторін встановлена у 287297,82 доларів США,
що за офіційним курсом НБУ на момент
укладання даного договору складає 1450854
грн.

Позивач взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором виконав в повному
обсязі, а позичальник ОСОБА_4 не виконав
свої зобов'язання стосовно своєчасного
погашення заборгованості у
встановлені строки.

Враховуючи встановлені обставини,
вимоги законодавства, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, апеляційний суд не находить
підстав для задоволення скарг та
скасування рішення суду з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку. Висновки суду
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи,
суд першої інстанції, відповідно до ст.
ст. 526, 554, 572, 589, 651 ЦК України, ст.ст. 7, 41
Закону України "Про іпотеку", п. 44
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", ст.ст. 10, 11, 57-60
ЦПК України, прийшов до обґрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог банку, звернувши стягнення на
предмет іпотеки.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі,
що суд не звернув уваги на встановлений
договором строк повернення кредиту в
повному обсязі 15.08.2017 року, не можуть
бути підставою для скасування рішення
суду, оскільки п. 6.5. кредитного
договору передбачено дострокове
стягнення заборгованості за кредитним
договором, також за рахунок майна,
включаючи забезпечення за цим
договором.

Доводи апелянта, що від банку не
надходили письмові вимоги про сплату
заборгованості, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки такі вимоги
знаходяться в матеріалах справи /а.с.
18-24/.

Посилання апелянта на те, що суд не
звернув уваги на прописку в квартирі,
яка надана в іпотеку, неповнолітньої
дитини та не залучив орган опіки та
піклування, не можуть бути підставою
для скасування рішення суду з
наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень в п. 44
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", згідно зі
статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17
Закону України від 26 квітня 2001 року N
2402-III "Про охорону дитинства" батьки не
мають права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Положення статті 12 Закону України від 2
червня 2005 року N 2623-IV "Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей", яка
вимагає попередньої згоди органу опіки
і піклування для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
право користування якими мають
безпритульні діти, діють з 1 січня 2006
року і на договори, укладені до цієї
дати, не поширюються (стаття 58
Конституції України).

Згідно п. 1.2 договору іпотеки №014/3101/134790
від 15.08.2007р. укладено між ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_2 в
забезпечення належного виконання
зобов'язань ОСОБА_4 між ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" та ОСОБА_2 було укладено
також договір іпотеки, відповідно до
якого ОСОБА_2 надав в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1, яка належить саме йому на
підставі свідоцтва про право власності
від 08.02.2006 року, а не неповнолітньому
(а.с.13-14).

Згідно довідки КЖЕП 56, виданої ОСОБА_5
на час укладення договору іпотеки, в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані лише
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 /а.с. 27/.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог ст.
ст. 57 - 60 ЦПК України.

Проте будь-які докази, які б
підтверджували, що в квартирі, яка є
предметом іпотеки, зареєстрована та
мала права користування предметом
іпотеки на момент укладення договору
іпотеки ОСОБА_8, 2005 року народження,
суду не надано.

Інші доводи, приведені в апеляційній
скарзі, не можуть бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки вони
зводяться до іншої оцінки фактичних
обставин справи, яка відрізняється від
зробленої судом першої інстанції
оцінки, і висновків суду не
спростовують.

Районний суд розглянув справу у
відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60
ЦПК України про змагальність сторін та
диспозитивність цивільного
судочинства в межах заявлених вимог та
на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду в оскаржуваній частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає за
необхідне апеляційні скарги відхилити,
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 30 липня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

СУДДІ: