Справа № 338/2384/13-ц
Провадження № 22-ц/779/862/2014
Головуючий у 1 інстанції Битківський
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського
В.М., Фединяка В.Д.

секретаря Мельник О.В.

з участю: представника ПАТ
«ПриватБанк» Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ПриватБанк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, за апеляційною
скаргою представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» на рішення
Богородчанського районного суду від 19
лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обгрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що відповідач ОСОБА_3
зобов'язання, взяті на себе за умовами
договору не виконує, суму кредиту та
нараховані проценти за користування
кредитними коштами у встановлені
договором строки не сплачує, внаслідок
чого виникла заборгованість, яку
просив стягнути з боржника.

Рішенням Богородчанського районного
суду від 19 лютого 2014 року в задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовлено.

На дане рішення представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» подав апеляційну скаргу,
в якій посилається на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Зазначає, що 18.09.2007 року між сторонами
було укладено кредитний договір. Даний
договір складається із заяви
позичальника та умов надання
споживчого кредиту фізичним особам.
Відповідач ОСОБА_3 особисто підписуючи
договір погодився зі всіма
запропонованими умовами надання
банком споживчого кредиту, зокрема і
про збільшення строку позовної
давності щодо стягнення неустойки по
кредитному договору до 5 років
відповідно до п. 5.5. Умов кредитного
договору.

Зважаючи на те, що сторони досягли
згоди щодо всіх істотних умов договору,
зобов'язання по кредитному договору не
припинились, позичальник і по
сьогоднішній день продовжує
користуватись грошовими коштами
наданими банком, то строк позовної
давності не є пропущеним, оскільки
правовідносини між сторонами тривають
до повного погашення позичальником
кредиту.

Крім того, апелянт звертає увагу на те,
що суд першої інстанції не мав
об'єктивних підстав застосовувати
позовну давність до вимог банку,
оскільки в матеріалах справи немає
відповідної заяви.

Також представник апелянта, зазначає,
що в даних правовідносинах мало місце
перебіг строку позовної давності.
Оскільки 25.02.2009 року відповідач
здійснив часткове погашення за
кредитним договором.

З цих підстав рішення суду першої
інстанції, апелянт просив скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник ПАТ
КБ «ПриватБанк» вимоги апеляційної
скарги підтримала та просила її
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоч належним повідомлявся про
час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
представника ПАТ КБ «ПриватБанк»,
дослідивши письмові матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.09.2007 року було
укладено кредитний договір № IFXRRX 09060175,
згідно з яким ОСОБА_3 отримав кредит в
розмірі 2756,40 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитном в розмірі 1,0%
на рік на суму залишку заборгованості
на строк 12 місяців з 18.09.2007 року по 18.09.2008
року.

Подавши позивачу заяву позичальника
від 18.09.2007 року, ОСОБА_3 приєднався до
запропонованих Банком умов
кредитування, які встановлені останнім
у стандартній формі - Умовах надання
споживчого кредиту фізичним особам
(„Розстрочка") (Стандарт). При цьому
відповідач своїм підписом підтвердив,
що йому надана повна інформація про
умови кредитування в ПриватБанку, він
ознайомився та погоджується із
запропонованими Банком Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам („Розстрочка") (Стандарт), які
були йому надані в письмовій формі.
Таким чином, сторони визначили, що
заява позичальника від 18.09.2007 року,
Умови надання споживчого кредиту
складають укладений між ними
кредитно-заставний договір.

Судом також встановлено, що відповідач
неналежно виконував свої зобов'язання
щодо умов договору, внаслідок чого
станом 26.11.2013 року виникла
заборгованість за кредитом в сумі -
16550,39 грн., з яких заборгованість за
кредитом - 2073,98 грн., заборгованість за
процентами за користування кредитом -
7318,91 грн., пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором
-65893,20 грн., штраф (фіксована частина) - 500
грн., штраф (процентна складова) -764,
30грн.

Відмовляяючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
звертаючись в суд з позовом, позивач
пропустив встановлений ст. 257 ЦК
України загальний трьохрічний строк
позовної давності. Суд також прийшов до
висновку, що долучені до матеріалів
справи Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам
(«Розстрочка»), («Стандарт») не містять
всіх необхідних реквізитів, та
ідентифікуючої ознаки на предмет їх
невід'ємності від Заяви позичальника
ОСОБА_3

Однак погодитись з такими висновками
суду, колегія суддів Апеляційного суду
не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства. Згідно зі
ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом.

В силу ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу) (ст. 257, п. 1
ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам („Розстрочка")
(Стандарт) сторони передбачили, що по
вимогам про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки за даним
договором встановлюється позовна
давність тривалістю 5 років, тобто
договірна позовна давність.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема виписки Банку про рух коштів
ОСОБА_3 25.02.2009 року позичальником було
здійснено платіж на погашення за
кредитним договором. Таким чином
виходячи з вищезазначеної норми мав
місце перебіг строку позовної
давності.

Крім того, згідно до ч.4 ст.267 ЦК України,
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
У свою чергу, частина 3 цієї ж статті
визначає, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Отже, законодавством чітко та
однозначно врегульовано, що підставою
застосування позовної давності є
виключно на це заява сторони у спорі
під час розгляду справи у суді першої
інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що
розгляд справи та ухвалення судом
рішення здійснювався за відсутності
відповідача у порядку заочного
розгляду справи у відповідності до
положень ст. 224 ЦПК України. ОСОБА_3 не
подавав до суду жодних заяв, клопотань
чи заперечень з приводу пред'явленого
позову, тобто не просив у встановленому
законом порядку про застосування
строку позовної давності.

З урахуванням цього та оскільки
відповідач до суду не з'являвся та
будь-яких заяв чи клопотань, щодо
застосування строків позовної
давності не подавав, застосування
судом першої інстанції позовної
давності без заяви відповідача є таким,
що протирічить нормам діючого
законодавства.

Крім того, згідно із правовою позицією,
висловленою Верховним Судом України у
справі №6-126цс13 від 20.11.2013 року у зв'язку
з неоднаковим застосуванням судом
касаційної інстанції ст.257 ЦК України
та п.7 ч.11 ст.11 ЗУ "Про захист прав
споживачів", п.7 ч.11 ст.11 ЗУ "Про захист
прав споживачів", яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч.11 ст.11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

У такому випадку, у суду першої
інстанції були відсутні правові
підстави для застосування наслідків
спливу позовної давності до вимог ПАТ
КБ "ПриватБанк".

Слід також зазначити, що умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(„Розстрочка") (Стандарт), затверджені
наказом правління ПриватБанку і діють
на даний час. Як стверджує представник
позивача, і це не спростовано
матеріалами справи, на час укладення
сторонами кредитного договору, діяли
саме такі Умови, як єдина стандартна
форма (формуляр) для даного виду
договорів, тому висновок суду першої
інстанції щодо неналежного
ознайомлення відповідача Банком з
такими умовами кредитування не
відповідають дійсності.

За таких обставин, розглянувши справу в
межах позовної заяви та в межах поданої
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
вимог матеріального права і воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову
ПАТ КБ «ПриватБанк»

На підставі викладеного та ст.ст. 526, 527,
530, 261, 631 ЦК України, керуючись ст.ст.307,
309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
задовольнити.

Рішення Богородчанського районного
суду від 19 лютого 2014 року скасувати і
ухвалити нове рішення яким позов ПАТ
КБ «Приватбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» 16550
гривень 39 копійок заборгованості за
кредитним договором та 243 гривні 60
копійок судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
О.Є. Меленко

Судді:
В.М. Васильковський

В.Д. Фединяк