Провадження №2/748/325/14
Єдиний унікальний № 748/1132/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року Чернігівський
районний суд Чернігівської області в
складі:

головуючої - судді: Майбороди С.М.,

при секретарі: Головач О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Литвин В.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Чернігові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
територіальної громади села Редьківка
в особі Редьківської сільської ради
Чернігівського району та області,
третя особа: Реєстраційна служба
Чернігівського районного управління
юстиції, про визнання права власності
на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
за ним право власності на житловий
будинок з надвірними будівлями, що
розташований в АДРЕСА_1. Свої вимоги
мотивував тим, що реєсраційна служба
Чернігівського районного управління
юстиції не реєструє його право
власності на будинок, оскільки вважає
акт передачі в особисту приватну
власність не правовстановлюючим
документом.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав та просив його задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача -
територіальної громади с.Редьківка в
особі Редьківської сільської ради
Чернігівського району та області не
заперечувала щодо заявлених позовних
вимог.

Третя особа - Реєстраційна служба
Чернігівського районного управління
юстиції будучи повідомленими про день
та час розгляду справи, не забезпечили
явку свого представника в судове
засідання.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
письмові матеріали справи, судом
встановлено наступне.

На підставі акту передачі в
особисту власність житлового будинку з
надвірними будівлями від 10 лютого 1993
року в КП «Чернігівське районне бюро
технічної інвентаризації
Чернігівської районної ради
Чернігівської області» зареєстроване
право власності за ОСОБА_1 на житловий
будинок з господарськими спорудами
АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 3 ЦПК України особа
звертається до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав.

У відповідності до ст.15 ЦК України
судовому захисту підлягає порушене,
невизнане або оспорюване право особи.

У відповідності до ч.4 ст. 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», за яким почала діяти нова
система реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень з 01 січня
2013 року, права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за умов, якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення.

У відповідності до складеного
акту передача житлового будинку з
надвірними будівлями, розташованого в
АДРЕСА_1, ОСОБА_1 відбувалась за діючими
на той час нормами законодавства
внаслідок відселення його та його
сім»ї.

На момент передачі будинку з
надвірними будівлями в особисту
власність позивача діяла Інструкція
про порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР ( далі
Інструкція), затверджена заступником
Міністра комунального господарства
Української РСР 31 січня 1966 року та
втратила чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995
року. У відповідності до
вищезазначеної Інструкції до
правовстановлюючих документів
належали, в тому числі, і акти про
передачу будинків у власність
переселенцям. Крім того, у
відповідності до п.23 Інструкції на
підставі перевірених документів і
свого висновку бюро технічної
інвентаризації вносить відомості про
право власності на будинок (
домоволодіння) до реєстрової книги
даного населеного пункту і проставляє
на документі власника реєстраційний
напис за встановленою формою. На
зворотньому аркуші акту мається
реєстраційний напис на документі про
право особистої власності на
зазначений жилий будинок в цілому за
ОСОБА_1.

Таким чином, ОСОБА_1 вже має,
зареєстроване у встановленому
законодавством порядку право
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями в АДРЕСА_1,
оскільки набув його у відповідності до
чинного на час виникнення
правовідносин законодавства.

У відповідності до ч.2 та ч.4 ст. 24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» за наявності
підстав для відмови в державній
реєстрації державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень. Відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Слід зазначити, що відмова в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути оскаржена в
установлену законом порядку.

В даній справі мало місце не
відмова державного реєстратора у
вчиненні державної реєстрації прав
ОСОБА_1, а роз»яснення на заяву щодо
порядку реєстрації права власності на
житловий будинок в АДРЕСА_1.

Положення ст. 392 ЦК України в
даному випадку не може бути
застосоване, оскільки не вбачається
спору про право іншої особи на вказаний
житловий будинок, а реєстраційна
служба в установленому Законом України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
порядку не надала ОСОБА_1 відмови у
вчиненні державної реєстрації його
прав на житловий будинок. Акт передачі
в особисту власність житлового будинку
з надвірними будівлями, що є
правовстановлюючим документом, у
відповідності до чинного на час його
видачі законодавства, не втрачений.

У відповідності до ст. 174 ЦПК
України суд не приймає визнання
позовних вимог відповідачем, оскільки
таке визнання протирічить вимогам
закону.

Розглядаючи справу в межах заявлених
вимог, суд приходить до висновку, що
позов щодо визнання за ОСОБА_1 права
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями в АДРЕСА_1
задоволенню не підлягає, оскільки
документом, що підтверджує право
власності на житловий будинок вже є
акт передачі в особисту власність
житлового будинку з надвірними
будівлями від 10 лютого 1993 року, який
зареєстрований у відповідності до
чинного законодавства, що існувало на
час його видачі і є правовстановлюючим
документом. Спір виник з приводу
державної реєстрації в реєстраційній
службі Чернігівського районного
управління юстиції вже існуючих прав
позивача. Слід зазначити, що позивач
обрав невірний спосіб правового
захисту своїх порушених прав.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212, 213-215 ЦПК України,
ст.ст. 182, 328 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
територіальної громади села Редьківка
в особі Редьківської сільської ради
Чернігівського району та області,
третя особа: Реєстраційна служба
Чернігівського районного управління
юстиції, про визнання права власності
на житловий будинок - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного суду
Чернігівської області через
Чернігівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя

С.М.Майборода