АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/500/2014
Головуючий в І інстанції
Дорошинська В.Е. Категорія: 27
Доповідач: Цуканова І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця « 31» дня
колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Херсонської області в складі:

Головуючого Цуканової І.В.

Суддів: Вейтас І.В.

Склярської І.В.

при секретарі Благовещенській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Дніпровського
районного суду м. Херсона від 11 грудня
2013 року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И Л А:

11.09.2013 року позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором
у вигляді встановлення кредитного
ліміту на платіжну картку, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки, укладеним між
Закритим акціонерним товариством
Комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого є він, позивач,
і ОСОБА_2, в сумі 3 102,17 доларів США, яка
складається з наступного:

- 918,17 доларів США - заборгованість за
кредитом;

- 1 343,26 доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 633,42 долари США - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6
Умов та правил надання банківських
послуг:

- 62,58 доларів США - штраф (фіксована
частина);

- 144,74 долари США - штраф (процентна
складова).

При цьому позивач покликався на те, що
за згодою позивача її заява разом з
умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складають договір.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 11.12.2013 року позов
задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила
рішення суду скасувати ухвалити нове,
яким у задоволенні позову відмовити за
пропуском строку позовної давності,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача,
представників сторін, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що
26.04.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено
договір б/н, за умовами якого остання
отримала кредит у розмірі 100 доларів
США у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку №968671 зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки - 02.2011р.
/а.с. 7,46,78/.

Факт отримання кредиту та використання
кредитної картки відповідачем не
оспорюється.

Відповідач підписом у заяві підтвердив
свою згоду, що підписана заява разом з
Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами
надання банківських послуг, Тарифами
складають договір про надання
банківських послуг /а.с. 7,8-11/.

Відповідно до п. 3.2 Умов і Правил
надання банківських послуг (далі Умови)
Банк має право в будь-який момент
збільшити кредитний ліміт.

Як вбачається із виписки по картковому
рахунку відповідача, 03.05.2007 року Банком
збільшено кредитний ліміт до 1 180
доларів США.

29.04.2007 року ОСОБА_2 знято з карткового
рахунку 82,26 доларів США, 08.05.2007 року - 1 030
доларів США, а всього 1 112,26 доларів США
/а.с. 46/.

07.08.2007 року відповідач погасила
кредитну заборгованість в сумі 245
доларів США, після відрахування з яких
прострочених процентів, розмір
заборгованості за кредитом становив
918,17 доларів США.

Умовами договору передбачено порядок
погашення заборгованості щомісячними
платежами в розмірі 7% від суми
заборгованості /а.с. 7/, що є мінімальним
обов'язковим платежем, який згідно п. 2
Умов є розміром боргових зобов'язань
держателя, які щомісячно підлягають
оплаті протягом дії строку картки та
розраховується, як сума щомісячного
платежу, що складається із нарахованих
до оплати процентів і частини
заборгованості за кредитом.

Пунктом 5.3 Умов строки і порядок
погашення по кредиту по платіжним
карткам з встановленим мінімальним
обов'язковим платежем приведений в
Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною
частиною договору. Платіж включає
плату за користування кредитом,
передбачену тарифами і частину
заборгованості за кредитом.

Пунктом 8.6 Умов при порушенні клієнтом
строків платежів по будь-якому
грошовому зобов'язанню передбаченому
договором більш ніж на 120 днів, клієнт
зобов'язаний сплатити Банку штраф в
розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Оскільки відповідач зобов'язання за
договором не виконує, то станом на
31.07.2013 року виникла заборгованість - 3
102,17 доларів США, яка складається з
наступного: 918,17 доларів США -
заборгованість за кредитом; 1 343,26
доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
633,42 долари США - заборгованість по
комісії за користування кредитом; а
також штрафи відповідно до пункту 8.6
Умов та правил надання банківських
послуг: 62,58 доларів США - штраф
(фіксована частина); 144,74 долари США -
штраф (процентна складова), що за курсом
НБУ від 31.07.2013 року (7,99) складає 24 786,34
грн.

Виходячи з вищевказаних обставин, суд
на підставі ст.ст. 526,530,1054,1050 ЦК України
задовольнив позов в повному обсязі.

При цьому суд не прийняв до уваги заяву
відповідача про застосування строків
позовної давності, пославшись на п. 9.12
Умов, за яким договір діє протягом 12
місяців з дня підписання; якщо протягом
цього терміну жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на такий же
термін. Відповідно, за думкою суду, на
час розгляду справи договір діє.

Проте з таким висновком суду
погодитись неможливо, оскільки він не
відповідає обставинам справи, та суд
дійшов його, неправильно застосувавши
норми матеріального права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК України).

По справі відсутні докази щодо
існування погодженої сторонами іншої
тривалості строку позовної давності
відповідно до ст. 259 ЦК України.

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає,
що позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України)ю

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін та
зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція
сформульована у постанові Верховного
суду України від 06 листопада 2013 року по
справі №6-116цс13.

З'ясовуючи питання початку перебігу
позовної давності, колегія суддів
виходить з наступного.

Позивач після роз'яснення колегією
суддів права надати Пам'ятку та Тарифи
їх не надав, проте представник
відповідача визнав достовірною
інформацію про умови кредитування з
використанням кредитки «Універсальна»
30/55 днів пільгового періоду /а.с. 79/,
надану Банком при апеляційному
розгляді справи, за якою розмір
щомісячних платежів зазначено 7% від
заборгованості (включаючи плату за
користування кредитними коштами у
звітному періоді та базову процентну
ставку в місяць - 2%), строк внесення
платежів - до 25 числа місяця, що слідує
за звітним періодом, пільговим є період
(нарахування процентів по ставці 0,01%
річних) 30/55 днів по кожній траті.
Комісія за кредитне обслуговування
щомісячно 1% від загальної суми
заборгованості, але не менше 10 грн. / 2$ в
місяць. Відповідно, за змістом вказаної
інформації, яка узгоджується з умовами
кредитного договору, ОСОБА_2 мала
щомісяця сплачувати 5% - кредиту, 2% -
проценти та комісію.

Як вбачається із розрахунку позивача,
обов'язок відповідача повністю
погасити заборгованість по кредиту в
сумі 918,17 доларів США при необхідності
щомісячної сплати 7% від суми боргу (2% -
проценти та 5% - кредит) та комісії виник
30.06.2009 року /а.с. 4/, тому останнім днем
пред'явлення вимоги по вказаному
останньому щомісячному платежу (14,57
доларів США - кредит, 18,3 доларів США -
проценти, 9,18 доларів США - комісія) є
30.06.2012 року.

Відповідно, звернувшись до суду із
позовом 11.09.2013 року, Банк пропустив
строк позовної давності (3 роки) по
стягненню заборгованості по кредиту,
процентам, комісії, який має
застосуватися окремо до щомісячних
періодичних платежів, які мала
сплатити ОСОБА_2 до 30.06.2009 року.

Із заявою про поновлення пропущеного
строку Банк до суду не звертався.

Обставини встановлені судом щодо
наявності кредитної заборгованості
відповідача судом встановлено
правильно і позовні вимоги Банку є
обґрунтованими.

Проте, згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якого заявлено стороною у спорі, є
самостійною підставою для відмови у
позові.

Частиною 1 ст.266 ЦК України передбачено,
що зі спливом позовної давності
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки тощо).

Оскільки при розгляді справи місцевим
судом ОСОБА_2 заявляла про застосування
позовної давності /а.с 29-31/, Банку слід
відмовити у задоволенні позову за
пропуском такого строку.

Так як висновок суду щодо позовної
давності не відповідає обставинам
справи, судом неправильно застосовано
норми матеріального права, то рішення
суду слід скасувати, ухвалити нове,
яким в задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів не вбачає підстав для
врахування правової позиції
Верховного Суду України у справі №6-14
цс14, за якою перебіг строку позовної
давності щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня картки, оскільки за змістом цієї
постанови кредит отримано особою на
інших умовах ніж у справі, що
переглядається колегією суддів, а саме:
у вигляді кредитного ліміту на
платіжну картку за сплатою лише
процентів за користування кредитом у
розмірі 30% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом із кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки, тобто за п. 5.4 Умов.

У даній же справі порядок погашення
боргових зобов'язань передбачено п. 5.3
Умов, за яким щомісяця періодично мають
бути погашені як проценти (24% річних на
рік, що складає 2% щомісячно), так і сума
кредиту (5% щомісячно), комісія.
Відповідно, немає підстав пов'язувати
обов'язок ОСОБА_2 повернути кредит в
повному обсязі з кінцевим строком дії
картки.

На підставі ч.4 ст. 267 ЦК України,
керуючись ст.ст. 303,316, п.п.3,4 ч.1 ст.307, ст.309
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Дніпровського районного
суду м. Херсона від 11 грудня 2013 року
скасувати, ухвалити нове.

Відмовити публічному
акціонерному товариству Комерційний
банк «ПриватБанк» у задоволенні
позову.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 09 квітня 2014
року

Ухвала набрала законної сили 31 березня
2014 року

Суддя:
І.В. Цуканова

Секретар судового засідання:
О.О.Благовещенська