Головуючий суду 1 інстанції - Карпенко
Доповідач - Галан Н.М.
Справа № 6-100/2011
Провадження № 22ц/782/944/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року Судова
колегія судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Луганської
області у складі:

Головуючого: Галан Н.М.

Суддів:. Назарової М.В.,
Туренка С.І.,

при секретарі: Щуровій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на ухвалу Алчевського міського суду
Луганської області від 17 травня 2011 року
за поданням головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Алчевського МУЮ
Луганської області Слюсар Є.В. про
заборону виїзду за кордон ОСОБА_4,-

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою суду, яка оскаржується,
подання головного державного
виконавця державної виконавчої служби
Алчевського міського управління
юстиції про обмеження права виїзду за
межі України стосовно ОСОБА_4
задоволено Заборонено
ОСОБА_4ІНФОРМАЦІЯ_1р.н., виїзд за кордон
України до виконання ним рішення суду
про стягнення боргу на користь ОСОБА_6
на загальну суму 230842,02грн..

В апеляційній скарзі апелянт
просить скасувати ухвалу суду,
прийняти нове рішення , яким відмовити
у задоволенні подання про обмеження
права виїзду за межі України, мотивуючи
тим, що судом допущено порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
наступного висновку.

Відповідно до статті 33
Конституції України кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі статтею 2 «Протоколу № 4
до Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї» кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного
пакту про громадянські та політичні
права передбачено, що кожна людина має
право залишати будь-яку країну,
включаючи свою власну. Згадані вище
права не можуть бути об'єктом ніяких
обмежень, крім тих, які передбачені
законом, які є необхідними для охорони
державної безпеки, громадського
порядку, здоров'я чи моральності
населення або прав і свобод інших і є
сумісними з іншими правами,
визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються статтею 313
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої фізична особа має право на
свободу пересування. Фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України. Фізична особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Порядок здійснення права
громадян України на виїзд з України і
в'їзд в Україну, порядок оформлення
документів для зарубіжних поїздок,
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України, порядок
розв'язання спорів у цій сфері регулює
Закон України «Про порядок виїзду з
України та в'їзду в Україну громадян
України».

Положеннями статті 6 цього Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта, або громадянинові
України, який має паспорт може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, зокрема, у таких випадках:

-якщо діють неврегульовані
аліментні, договірні чи інші
невиконані зобов'язання до виконання
зобов'язань або розв'язання спору за
погодженням сторін у передбачених
законом випадках, або забезпечення
зобов'язань заставою, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України (пункт 2);

- якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, до виконання
зобов'язань (пункт 5); якщо до нього
подано цивільний позов до суду - до
закінчення провадження у справі (пункт
8).

За змістом пункту 18 частини
третьої статті 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Статтею 90 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачена
відповідальність за невиконання
законних вимог державного виконавця та
порушення вимог цього Закону.

Ухилення від виконання
зобов'язань, покладених судовим
рішенням, рішенням іншого органу
(посадової особи)», вжите у пункті 5
частини 1 статті 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» та у пункті 18
частини 3 статті 11 Закону України «Про
виконавче провадження», означає з
об'єктивної сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

Особа, що має невиконані
зобов'язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежного.

Відповідно до положення
частини 2 статті 10 ЦПК України
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови «доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання».

Оскільки, відповідно до частини
2 статті 377-1 ЦПК України, подання
державного виконавця розглядається
судом негайно, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування.

Ухиленням боржника від
виконання своїх зобов'язань не можна
вважати лише наявність статусу
боржника у виконавчому провадженні та
непогашення боргу в добровільному
порядку.

Як вбачається з матеріалів
справи, на виконанні у ВДВС Алчевського
МУЮ знаходиться виконавчий лист №
2-4108/10 від 06.10.2010 року, виданий
Алчевським міським судом Луганської
області про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_6боргу у сумі 230842,02грн.

10.12.2010 року було відкрито
виконавче провадження .

В матеріалах справи відсутні відомості
про виконання вищезазначеного
виконавчого документа державним
виконавцем: чи зроблені запити до
обліково-реєстраційних установ (БТІ,
ВДАІ, Держкомзему), щодо наявності
зареєстрованого за боржником рухомого
та нерухомого майна.

Відсутні відомості про перевірку за
місцем реєстрації боржника.

Також відсутні відомості по наявність
у боржника закордонного паспорту та
ухилення останнього від виконання
рішення суду.

Згідно зі ст. 377-1 ч. 1 ЦПК України -
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідності зі ст. 377-1 ч. 1 ЦПК України
- питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Суд першої інстанції не взяв до
уваги наведене вище, прийшов до
невірного висновку, що ОСОБА_4 дійсно
ухиляється від виконання наявних в
нього зобов'язань та має наміри
залишити територію України.

Таким чином, суд 1 інстанції
прийшов до невірного висновку,
задовольнивши подання головного
державного виконавця щодо обмеження
права виїзду за межі України боржника.

. Відтак, судова колегія вважає, що
ухвалу суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення, а доводи апеляційної
скарги обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 312 ЦПК
України апеляційний суд змінює або
скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було
помилково сформульовано суть
процесуальної дії чи підстави її
застосування;

Керуючись ст..209,303, 304, 307, 312 ЦПК
України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити.

Ухвалу Алчевського міського суду
Луганської області від 17 травня 2011 року
скасувати, відмовити головному
державному виконавцю Алчевського
міського управління юстиції
Луганської області у задоволенні
подання про обмеження права виїзду за
межі України ОСОБА_4.

Ухвала набуває чинності негайно,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: