Провадження №22-ц/784/1118/14 Суддя по 1
інстанції - Губницький Д.Г.
Доповідач апеляційного суду - Шолох
Рішення

Іменем України

8 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі судового засідання -
Богуславській О.В.,

за участю позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 17 лютого 2014 року
у справі за

позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на малолітню дитину,

встановила:

6 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів на малолітню
дитину в розмірі 600 грн. щомісячно.

Позивачка зазначала, що на її
утриманні знаходиться малолітня
донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком
якої за рішенням суду визнано
відповідача. Відповідач з ними не
проживає та дитину не утримує.

Посилаючись на викладене, позивачка
просила про задоволення позову.

Визнаючи позовні вимоги частково в
сумі 400 грн., відповідач посилався на
те, що він не працює і не має доходу
через відсутність роботи в селі. Крім
того, за рішенням суду він сплачує
аліменти в розмірі ? частки на
утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 17 лютого 2014 року позов
задоволено. Стягнуто з відповідача на
користь позивачки аліменти на
утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
у твердій грошовій сумі - 600 грн.
щомісячно. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на необґрунтованість
рішення суду, просив зменшити розмір
аліментів до 300 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки, дослідивши матеріали справи
та перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з такого.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що відповідно до вимог
ст. 180 СК України відповідач
зобов'язаний утримувати свою
малолітню дитину.

Разом з тим, стягуючи аліменти на
утримання дитини у твердій грошовій
сумі суд виходив із положень ч. 1 ст. 184
СК України про те, що платник аліментів
має нерегулярний, мінливий дохід.

Між тим, висновок суду щодо способу
стягнення аліментів не відповідає
фактичним обставинам справи та
вимогам закону.

Так, із матеріалів справи вбачається,
що позивачка та відповідач в
зареєстрованому шлюбі не перебували,
але в період їх сумісного проживання
однією сім'єю у них народилася донька
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться
лише на утриманні позивачки.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 13 листопада 2013 року,
яке набрало законної сили 24 листопада
2013 року, відповідача визнано батьком
малолітньої ОСОБА_4.

Відповідач також має на утриманні
доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на яку на
підставі рішення Козельщанського
районного суду Полтавської області
від 9 грудня 2013 року стягнуто аліменти
у розмірі ? частки від усіх видів його
заробітку.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази щодо доходів відповідача або ж
перебування його у трудових
відносинах. З його письмових пояснень
вбачається, що він не працює,
посилаючись на відсутність робочих
місць в селі за місцем проживання та
має намір стати на облік у центрі
зайнятості населення для
працевлаштування.

Водночас, із матеріалів справи
вбачається, що він є працездатною
особою, яка не працює і на обліку в
центрі зайнятості населення, як особа,
яка бажає працевлаштуватися, не
знаходиться.

Тому висновок суду про те, що
відповідач має нерегулярний мінливий
дохід, не підтверджується
матеріалами справи.

У відповідності до ст.180 СК України
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття. Способи
виконання цього обов'язку визначаються
за домовленістю між ними.

За відсутності домовленості, кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються за рішенням суду у
частці від доходу матері, батька або у
твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК
України).

Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка
заробітку (доходу), яка стягується як
аліменти на дитину, визначається судом.

У разі якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд може за заявою
платника або одержувача визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі (ч.1 ст. 184 СК України).

При визначенні розміру аліментів,
згідно із ст. 182 СК України, суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини і платника аліментів,
наявність у платника аліментів інших
дітей та непрацездатних осіб, а також
інші обставини, що мають істотне
значення. При цьому, мінімальний
розмір аліментів на одну дитину не
може бути меншим, ніж 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
(за винятком випадків, передбачених ст.
184 СК України).

При цьому, враховуючи вимоги ст. 195 СК
України, якою, зокрема, визначається
заборгованість за аліментами,
присудженими у частці від заробітку
(доходу) платника, який не працює,
державний виконавець має можливість
визначити розмір аліментів, як і
наявність заборгованості щодо
непрацюючих платників, виходячи із
середньої заробітної плати працівника
відповідної кваліфікації або
некваліфікованого працівника для
даної місцевості.

На думку суду, зазначене сприятиме
працевлаштуванню платника аліментів
та убезпечить від приховування його
доходів.

З врахуванням викладеного, наявності
у відповідача іншого утриманця, а
також даних про відсутність на час
розгляду справи у нього заробітку
(доходу), колегії суддів вважає, що
визначення способу стягнення
аліментів в розмірі 1/6 частини від усіх
видів його заробітку (доходу),
найбільш повно відповідатиме
охоронюваним інтересам дитини та
позбавить в подальшому позивачку (або
відповідача) необхідності звернення
до суду з вимогами про зміну розміру
аліментів.

Отже, рішення районного суду в
частині стягнення аліментів необхідно
змінити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 17 лютого 2014 року
змінити в частині вирішення
позовних вимог про стягнення
аліментів.

Стягувати аліменти з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с. Сушки,
Козельщанського району Полтавської
області (ІН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2
на утримання доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини з
усіх видів його заробітку (доходу)
щомісячно, починаючи з 6 грудня 2013 року
і до повноліття дитини, але не менше
ніж 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Рішення суду в частині розподілу
судових витрат залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржене у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: І