Заводський районний суд м. Миколаєва
Справа № 2/487/81/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.04.2014
Заводський районний суд м. Миколаєва в
складі

головуючого судді
Разумовської О. Г.,

при секретарі
Прокопенко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
договору про надання послуг
недійсним,стягнення матеріальної та
моральної шкоди, зобов'язання
повернути оригінали
правовстановлюючих документів,
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про розірвання договору,
стягнення коштів за отримані послуги,

В С Т А Н О В И В:

30. 09. 2013 ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до
суду з позовом (який уточнювали) до
ОСОБА_3 про визнання договору про
надання послуг недійсним,стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
зобов'язання повернути оригінали
правовстановлюючих документів.

Свої позовні вимоги позивачі
обгрунтовували тим, що 10. 05. 2012 з метою
продажу належного позивачам
нерухомого майна - 13/100 часток в праві
приватної власності на домоволодіння
АДРЕСА_1 між ними та відповідачкою
ОСОБА_3 було укладено договір про
надання послуг. До теперішнього часу
відповідачем не виконано головну умову
договору - продаж нерухомого майна. В
той же час, як зазначають позивачі,
відповідачем утримуються оригінали
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно (договір
купівлі-продажу від 07. 09. 2009 13/100 часток
домоволодіння АДРЕСА_1; технічний
паспорт вказаного нерухомого майна;
кадастровий номер земельної ділянки
13/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1), які
на звернення позивачів відповідач
повертати відмовляється. Вказаними
діями відповідача порушуються права
позивачів як власників майна та
споживачів послуги відповідача.
Позивачі просять суд визнати
зазначений договір недійсним, стягнути
моральну шкоду, завдану позивачам
зазначеними вище діями відповідача, та
зобов'язати відповідача повернути
оригінали правовстановлюючих
документів.

Ухвалою суду від 07. 04. 2014 позовні вимоги
в частині стягнення стягнення
матеріальної шкоди у розмірі 1000, 00 грн.
за заявою позивачів залишено без
розгляду.

В судовому засіданні позивачі та їхній
представник уточнені позовні вимоги
підтримали, просили позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про розірвання договору, стягнення
коштів за отримані послуги, мотивуючи
тим, що позивачі не виконують вимоги
спірного договору в частині п. 5. 1., яким
передбачено сплата замовником
компенсації при розірванні договору.
Суму компенсації позивач за зустрічним
позовом ОСОБА_3 визначила у розмірі 9000,
00 грн. Просила суд розірвати договір та
стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 зазначену
суму компенсації.

В судовому засіданні ОСОБА_3 позовні
вимоги первісного позову не визнала,
вважаючи їх безпідставними.
Заперечення мотивовано тим, що
відповідач виконувала вимоги договору,
надавала позивачам обумовлені
договором послуги, одна к майно не було
продане через завищену позивачами його
ціну. Утримання оригіналів
правовстановлюючих документів вважає
правомірним. Пояснила, що утримує
вказані документи з метою отримання
від позивачів компенсації за
договором. Вимоги зустрічного позову
підтримала. Просила його задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що
беруть участь у справі, дослідивши
письмові матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги за первісним та
зустрічним позовами підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 є власниками 13/100 часток в праві
приватної власності на домоволодіння
АДРЕСА_1

10. 05. 2012 між ОСОБА_1, ОСОБА_2 з однієї
сторони, та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 укладений
договір про надання послуг.

Відповідно до умов договору ОСОБА_3
зобов'язалася надати ОСОБА_1, ОСОБА_2,
зокрема, послугу з продажу належного
позивачам нерухомого майна - 13/100 часток
домоволодіння АДРЕСА_1

До теперішнього часу нерухоме майно не
продане, а відповідач утримує у себе
оригінали правовстановлюючих
документів на майно.

Позивачі вважають укладений договір
недійсним, в той час як відповідач в
своєму зустрічному позові бажає його
розірвати та стягнути з позивачів
компенсацію у розмірі 9000, 00 грн.,
передбачену п. 5. 1 договору.

Згідно з ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України
одним із способів захисту порушеного
права є визнання недійсним правочину,
укладеного з недодержанням вимог,
установлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу, зокрема, у зв'язку з
невідповідністю змісту правочину ЦК
України та іншим актам цивільного
законодавства.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06. 11. 2009 № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», - правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. Отже, визнання
правочину недійсним можливе лише з
підстав, передбачених Цивільним
кодексом України.

У п. 7 вищезазначеної Постанови Пленуму
Верховного Суду України роз'яснено, що
відповідно до частини першої статті 215
ЦК підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
несправедливими є, зокрема, умови
договору про встановлення вимоги щодо
сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань за договором.

Пунктом п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
захист прав споживачів» продукція -
будь-які виріб (товар), робота чи
послуга, що виготовляються,
виконуються чи надаються для
задоволення суспільних потреб.

Тому під продукцією, зазначеною в п. 5 ч.
3 ст. 18 Закону України «Про захист прав
споживачів», з урахуванням п. 19 ч. 1 ст. 1
вказаного закону, для цілей договору,
укладеного між сторонами є послуга, що
надається для задоволення суспільних
потреб.

В пункті 4. 2 договору сторони
передбачили, що за домовленістю сторін
посередницькі послуги визначаються у
розмірі три відсотки, але не менше 600, 00
доларів США.

Таким чином, ціною договору (вартістю
послуг) є сума у розмірі не менше як 600, 00
доларів США, що на момент укладення
договору за курсом НБУ станом на 10. 05. 2012
798, 89 грн. за 100 дол. США було
еквівалентно 4793, 34 грн.

Водночас, встановлено, що в пункті 5.1
передбачено відповідальність
замовника, за якою у випадку розірвання
договору замовник зобов'язаний
відшкодувати виконавцеві збитки,
пов'язані з виконанням цього договору
(витрати на рекламу, транспорт,
переговори) в сумі 500, 00 грн. за кожен
місяць дії договору.

Пунктом 5. 2 встановлено обов'язок
сплати замовником у разі розірвання
договору при наявності контрагента
грошової суми, передбаченої у п. 5.1.

Пред'являючи зустрічний позов, ОСОБА_3
просить суд стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2
суму, передбачену п. 5.1 договору за
період з 10. 05. 2012 по 06. 11. 2013 у розмірі 9000,
00 грн., що є непропорційно великою сумою
компенсації (понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції (послуг), а тому у
розумінні п.. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів» є
несправедливою умовою договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

За такого, договір про надання послуг,
укладений 10. 05. 2012 між ОСОБА_1, ОСОБА_2 з
однієї сторони, та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 - з іншої, в
частині розділу 5 «Відповідальність
сторін» є недійсним з підстав,
визначених п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів» ч. 1 ст. 203 ,
ч. 1 ст. 215 ЦК України.

В іншій частині підстав вважати
договір недійсним суд не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

З метою досягнення цілей договору,
позивачі передали відповідачці ОСОБА_3
оригінали правовстановлюючих
документів на нерухоме майно, а саме:
договір купівлі-продажу від 07. 09. 2009 13/100
часток домоволодіння АДРЕСА_1;
технічний паспорт вказаного
нерухомого майна; кадастровий номер
земельної ділянки 13/100 часток
домоволодіння АДРЕСА_1.

Правових підстав для утримання
оригіналів правовстановлюючих
документів діючим законодавстом, яким
врегульовано цивільно-правові
відносини, не передбачено.

До теперішнього час відповідач
оригінали вказаних документів
позивачам не повернула, утримуючи їх
без відповідних правових підстав, а
тому суд, визначаючи спосіб захисту
прав позивачів як власників майна,
вважає за необхідне зобов'язати
відповідача повернути позивачам
оригінали правовстановлюючих
документів.

Згідно з частиною 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Укладаючи з відповідачем ОСОБА_3
договір про надання послуг від 10. 05. 2012
позивачі розраховували на досягнення
його цілей - продаж належного їх
нерухомого майна, в той же час
відповідач, хоч і вжила деякі заходи на
виконання договору, його умови не
виконала - нерухоме майно до
теперішнього часу не продане. З часу
укладання спірного договору
відповідач, не виконавши його головної
умови, позбавляє права позивачів на
вибір іншої особи, послугами якої можна
було б скористатись для продажу
нерухомого майна, або ж продати його
власними зусиллями, не повертає
оригінали правовстановлюючих
документів.

Залишаючись діючим укладений договір
від 10. 05. 2012 порушує права позивачів,
завдаючи їм шкоди, а тому на підставі ч.
2 ст. 651 ЦК України підлягає розірванню.

У відповідності зі ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" розмір
відшкодування зазначеної шкоди суд
повинен визначити залежно від
характеру й обсягу страждань, яких
зазнав позивач, характеру немайнових
втрат і з урахуванням інших обставин.

Суд при розгляді справи взяв до уваги
те що факт заподіяння моральної шкоди
позивачам мав місце, що виразилось у
порушенні звичного способу життя, що
вимагає від позивачів додаткових
зусиль для організації свого життя, а
тому позивачі мають право на
відшкодування відповідачем моральної
шкоди.

Беручи до уваги наявність причинного
зв'язку між виною відповідача у залитті
квартири позивачів та завданою
останнім моральної шкоди вказаними
діями, з огляду на ступінь, характер,
термін й обсяг моральних переживань
позивачів, яких останні зазнали у
зв'язку з протиправними діями
відповідача, а також виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, суд дійшов висновку
про те, що позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди
підлягають задоволенню частково, і
вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивачів
компенсацію за заподіяну моральну
шкоду у розмірі 1000, 00 грн. (по 500, 00 грн.
кожному).

Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України.

Судом були надані рівні можливості
сторонам процесу щодо подання доказів,
їх дослідження і доведення перед судом
їх переконливості.

Окрім того, на підставі ст. 88 ЦПК
України, враховуючи, що позивачів на
підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір» звільнено від
сплати судового збору, з відповідача в
дохід держави підлягає стягненню
судовий збір у розмірі 487, 20 грн.

Керуючись ст. ст. 208-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання договору про надання
послуг недійсним, стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
зобов'язання повернути оригінали
правовстановлюючих документів
задовольнити частково.

Визнати договір про надання послуг,
укладений 10. 05. 2012 між ОСОБА_1, ОСОБА_2 з
однієї сторони, та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 - з іншої, в
частині розділу 5 «Відповідальність
сторін» недійсним з моменту укладення.

Зобов'язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1,
ОСОБА_2 оригінали документів: договір
купівлі-продажу від 07. 09. 2009 13/100 часток
домоволодіння АДРЕСА_1; технічний
паспорт вказаного нерухомого майна;
кадастровий номер земельної ділянки
13/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2 суму завданої моральної шкоди у
розмірі 1000, 00 грн. (по 500, 00 грн. кожному).

У задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про розірвання договору,
стягнення коштів за отримані послуги -
задовольнити частково.

Розірвати договір про надання послуг,
укладений 10. 05. 2012 між ОСОБА_1, ОСОБА_2 з
однієї сторони, та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
розірвання договору, стягнення коштів
за отримані послуги - відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1) в дохід держави
судовий збір у розмірі 487, 20 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.Г. Разумовська