Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/370/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Кулінка Л.Д.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

10.04.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Авраменко Т.М.,
Белінської І.М.,

при секретареві: Крисановій Ю.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 11 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання права власності на
земельну ділянку.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення осіб, які прибули в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання права власності на земельну
ділянку.

В ході розгляду справи надала
копію свідоцтва про шлюб, відповідно до
якого її прізвище змінено з ОСОБА_2 на
ОСОБА_2.

Зазначала, що її батько - ОСОБА_7
відповідно до нотаріально
посвідченого договору дарування від 13
червня 2003 року подарував їй належну
йому на праві власності 21/100 частину
житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями,
розташованого по АДРЕСА_1 в м.
Кіровограді. ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько
помер. Після його смерті відкрилась
спадщина і їй стало відомо, що до
складу спадкового майна входить також
13/25 частин земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_1, яка належить
батькові на підставі державного акту
на право приватної власності на землю,
виданого 08 квітня 1998 року. Вважає, що
21/100 частина вказаної земельної ділянки
має належати їй у зв'язку з переходом
права власності на частину житлового
будинку, проте спадкоємці - ОСОБА_5 -
дружина спадкодавця та ОСОБА_6, - син
спадкодавця, її мати та брат, не
визнають її право на частину земельної
ділянки і бажають оформити свої
спадкові права на 13/25 частин земельної
ділянки.

Посилаючись на ст.120 ЗК України
просила суд визнати за нею право
власності на 21/100 частину земельної
ділянки по АДРЕСА_1 в м. Кіровограді
(а.с.2-3).

Ухвалою суду від 16 липня 2013 року
залучено до участі у справі в якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на стороні
відповідачів - Кіровоградську міську
раду та Головне управління Державного
земельного агентства в
Кіровоградській області (а.с.28).

Ухвалою суду від 20 листопада 2013 року
здійснено заміну третьої особи
Головного управління Держземагенства
у Кіровоградській області на
правонаступника - Управління
Держземагенства у Кіровоградському
районі Кіровоградської області
(а.с.91-а).

Рішенням Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 11 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено. Суд
дійшов висновку, що під час укладення
договору дарування житлового будинку
не було визначено право на земельну
ділянку, не здійснено відповідного
розпорядження іншими
цивільно-правовими угодами, клопотання
про призначення експертизи у справі
для визначення розміру земельної
ділянки, необхідної для обслуговування
будинку, сторонами не заявлялось
(а.с.126-130).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду першої інстанції
скасувати з підстав порушення норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення про
задоволення її позову. Зокрема
зазначає, що судом не прийнято до уваги
доводи відповідача ОСОБА_6 про
необхідність призначення у справі
експертизи для визначення розміру
земельної ділянки, необхідної для
обслуговування житлового будинку, не
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини
(а.с.136-137).

В судовому засіданні апеляційної
інстанції позивач підтримала доводи
апеляційної скарги, а відповідачі та їх
представник заперечили проти скарги та
просили рішення суду залишити без змін.

Представник Кіровоградської міської
ради, представник Управління
Держземагенства у Кіровоградському
районі, належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи, в судове
засідання апеляційної інстанції не
прибули.

Неявка представників третіх осіб
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 на
підставі свідоцтва про право власності
на будівлю, виданого Відділом
комунального господарства виконавчого
комітету Кіровоградського
міськвиконкому 15 червня 1967 року в
обмін договору купівлі-продажу від 12
червня 1967 року, на праві власності
належало 13/25 частини житлового будинку
по АДРЕСА_1 в м. Кіровограді (а.с.3).

Відповідно до нотаріально
посвідченого договору дарування
частини жилого будинку від 13 червня 2003
року ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_2, його
донька, прийняла в дар належну
дарувателю на праві приватної
власності 21/100 частину жилого будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель під номером АДРЕСА_1. Договір
зареєстровано в реєстрі за № 2-644.

Згідно договору дарування у
власність ОСОБА_2 переходить : в
житловому будинку «АА1Ааа1-а3: кімнати 6,2
кв.м., 18,0 кв.м., 5.8 кв.м., сіни «а3», гараж
«Р», житловою площею 30,0 кв.м.

Цілий будинок АА1Ааа1-а3, 21/100 частина
якого є предметом цього договору,
розташований на земельній ділянці
площею 1310,8 кв.м. (а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась
спадщина, до складу якої входить
земельна ділянка площею 0,1329,4 га ,
розташована по АДРЕСА_1 в м.
Кіровограді, що підтверджується
державним актом на право приватної
власності на землю Серія КР 00003073,
виданим 8 квітня 1998 року,
зареєстрованим в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 6212. Земельна
ділянка передана у приватну власність
в межах згідно з планом на праві
спільної часткової 13/25 власності (а.с.7).

Спадкоємцями за законом після смерті
ОСОБА_7 є позивач - його донька, ОСОБА_5 -
дружина та ОСОБА_6 - син.

Відповідно до ст.5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи. Якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

При вирішенні спору суд послався на
ст.120 ЗК України, який набрав чинності з
01 січня 2002 року.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у
п.18 г постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ (із змінами, внесеними
згідно з постановою Пленуму Верховного
Суду України від 19 березня 2010 року № 2) ,
вирішуючи спори про право власності на
земельну ділянку, суди мають виходити з
того, що при переході права власності
на будівлі та споруди за
цивільно-правовими угодами, укладеними
до 1 січня 2002 р. згідно з положеннями
чинної до цієї дати статті 30 ЗК до
набувача від відчужувача переходить
належне йому право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані будівлі та споруди,
якщо інше не передбачалось у договорі
відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких
випадках право власності на земельну
ділянку або її частини могло
переходити відповідно до статті 120 ЗК
2001 року на підставі цивільно-правових
угод, а право користування - на підставі
договору оренди, укладених відповідно
відчужувачем або набувачем. До особи,
яка придбала житловий будинок, будівлю
або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно
із статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін
до статті 120 ЗК Законом України від 27
квітня 2007 р. № 997- V- і згідно зі статтею
120 ЗК, переходило право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором; а якщо договором це не було
визначено, до набувача переходило
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для її
обслуговування. При переході права
власності на будинок або його частину
за договором довічного утримання до
набувача переходило право на земельну
ділянку, де вони розміщені, на умовах,
на яких ця ділянка належала
відчужувачу. В разі переходу права
власності на будівлі та споруди до
кількох осіб право на земельну ділянку
визначалось пропорційно часткам осіб у
вартості будівлі та споруди, якщо інше
не передбачено в договорі відчуження
останніх, а при переході права
власності на будівлі та споруди до
фізичних або юридичних осіб, які не
могли мати у власності земельні
ділянки, до них переходило право
користування земельною ділянкою. З 1
січня 2010 р. до особи, яка набула право
власності на житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача) відповідно до
статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції
Закону України від 5 листопада 2009 р. №
1702- VІ.

При вирішенні вимог про визначення
розміру земельної ділянки, необхідної
для обслуговування житлового будинку,
будівлі або споруди, право власності
на які при їх відчуженні перейшло до
набувача без визначення в договорі
права на земельну ділянку, суд має
з'ясосувати, зокрема, чому це питання не
було визначено в договорі, можливість
укладення між відчужувачем і набувачем
додатку до цього договору щодо права
набувача на земельну ділянку та чи не
свідчить реальна можливість
використання всієї земельної ділянки
за цільовим призначенням саме про той
розмір земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку,
будівлі або споруди, який існував до їх
відчуження.

Розмір земельної ділянки, необхідної
для обслуговування житлового будинку,
будівлі або споруди, визначається
шляхом проведення за клопотанням
сторін експертизи з врахуванням чинних
нормативних документів у галузі
будівництва, санітарних норм та правил
тощо (п.18-1 вказаної постанови Пленуму
Верховного Суду України).

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції ці роз'яснення постанови
Пленуму Верховного Суду України не
врахував, в порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК
України не роз'яснив сторонам їх права
та обов'язки, не попередив про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій, зокрема щодо призначення у справі
судової земельно-технічної експертизи,
та не сприяв здійсненню їх прав.

Вказане порушення норм
процесуального права та норм
матеріального права призвело до
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, до неправильного
вирішення спору.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції за клопотанням позивача
призначена судова земельно-технічна
експертиза (а.с.201-202).

Відповідно до висновку експерта
судової земельно-технічної експертизи
від 31.03.2014 року площа земельної
ділянки, на якій розташована належна на
праві власності ОСОБА_2 21/100 частини
житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 у м. Кіровограді,
складає 71,2 кв.м. Площа земельної
ділянки, яка необхідна для
обслуговування 21/100 частини житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1 у м. Кіровограді, належної
ОСОБА_2, складає 140,5 кв.м.

Тому позовні вимоги ОСОБА_2
підлягають задоволенню частково.
Оскільки 21/100 частини належного їй
житлового будинку розташована на
земельній ділянці по АДРЕСА_1 загальною
площею 1329,4 кв.м., 21/100 частина житлового
будинку з надвірними будівлями займає
71,2 кв.м., а для обслуговування цієї
частини житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель потрібно 140,5 кв.м., необхідно
визнати право власності ОСОБА_2 (71,2
кв.м. + 140,5 кв.м.= 211,7 кв.м.) на 211,7 кв.м.
земельної ділянки по АДРЕСА_1
(схематичне зображення земельної
ділянки у додатках 2 та 3 до висновку
експерта).

Решта земельної ділянки площею 1117,7
кв.м. складає спадкову масу після
смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року .

Вимоги про визнання права власності
на 21/100 земельної ділянки , тобто
пропорційно до належної на праві
власності частини житлового будинку з
надвірними будівлями, задоволенню не
підлягають, оскільки вони не
ґрунтуються на законі і є
безпідставними.

Оскільки у договорі дарування 21/100
частини житлового будинку по АДРЕСА_1 у
м. Кіровограді, на час його укладення не
було визначено розмір земельної
ділянки, яка переходить до набувача, то
відповідно до набувача переходить
лише право на ту частину земельної
ділянки, яка зайнята житловим будинком
з відповідною частиною надвірних
будівель, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для її
обслуговування.

Суд першої інстанції допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, тому відповідно
до ст.309 ЦПК України це є підставою для
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про часткове
задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідачів на користь позивача
підлягають до стягнення понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати: по 114 грн.70 коп. з кожного на
відшкодування витрат по сплаті
судового збору та по 750 грн. з кожного на
відшкодування витрат по проведенню
судової експертизи (а.с.1,213).

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.2,
п.3, п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Скасувати рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 11
грудня 2013 року.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті
особи -Управління земельних відносин
та охорони навколишнього природного
середовища Кіровоградської міської
ради, Управління Держземагенства у
Кіровоградському районі
Кіровоградської області про визнання
права власності на земельну ділянку,
задовольнити частково.

Визнати право власності ОСОБА_2 на
земельну ділянку площею 211,7 кв.м., з яких
на площі 71,2 кв.м. (додаток до висновку
експертизи № 2) розташована належна їй
на праві власності 21/100 частини
житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 у м. Кіровограді, а
140,5 кв.м. (додаток № 3 до висновку
експертизи) необхідні для
обслуговування 21/100 частини цього
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель. Решта
земельної ділянки площею 1117,7 кв.м. по
АДРЕСА_1 у м. Кіровограді є спадковим
майном після смерті ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_2 судові витрати по
справі по 114 грн.70 коп. (сто чотирнадцять
гривень сімдесят копійок) судового
збору з кожного та по 750 грн. (сімсот
п'ятдесят гривень) витрат на оплату
судової експертизи з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: