22-ц/775/432/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Кулик
У Х В А Л А

Іменем України

02 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Песоцької Л.І.

суддів Мальцевої Є.Є.,
Ткаченко Т.Б.

при секретарі Одінцові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення і
зобов'язання не чинити перешкоди у
користуванні квартирою за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 06 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом. Вказував на те, що
він є власником 3/8 частини
чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 (1/4 -
на підставі свідоцтва про право
власності на житло і 1/8 - на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом). Крім нього, власниками
вказаної квартири є його мати, ОСОБА_3, -
3/8 частини, і сестра, ОСОБА_2, - ? частини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 чинить
перешкоди у вселенні та користуванні
квартирою, позивач просив вселити його
в спірну квартиру і зобов'язати її не
чинити йому перешкоди в користуванні
квартирою.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
06 лютого 2014 року ОСОБА_1 вселено у
спірну квартиру, стягнуто з ОСОБА_2 на
його користь у відшкодування витрат на
сплату судового збору 114 грн. 70 коп. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду в частині
вселення і позов у цій частині залишити
без розгляду, посилається на порушення
судом норм процесуального права,
неврахування того, що на час розгляду
справи у зв'язку зі смертю ОСОБА_3,
спадкоємцем якої вона є за заповітом,
її частка у праві власності на квартиру
становить 5/8, а позивача - 3/8; позивач
тривалий час не проживає у квартирі;
між ними склались неприязні відносини,
що унеможливлює спільне проживання.

В частині відмови у позові про
зобов'язання не чинити перешкоди у
користуванні квартирою судове рішення
не оскаржується, тому в силу ст. 303 ЦПК
України не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_2 і її представника адвоката
ОСОБА_4, які підтримали доводи скарги,
пояснення ОСОБА_1, який заперечував
проти задоволення скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом встановлено, що згідно свідоцтву
про право власності від 21 листопада 1997
року квартира АДРЕСА_1 належала на
праві спільної сумісної власності
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а.с. 8).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5
ОСОБА_3 і ОСОБА_1 було видано свідоцтво
про право на спадщину за законом на ?
частину спірної квартири (а.с. 9).

Відповідно до даних паспорту ОСОБА_1
його постійне місце проживання
зареєстровано за адресою спірної
квартири (а.с. 6).

Задовольняючи позовні вимоги про
вселення, суд виходив із того, що
відповідач перешкоджає позивачу
вільно розпоряджатися своєю власністю
- спірною квартирою, що призвело до
порушення його прав. З висновком суду
не можна не погодитись.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно з вимогами ст. ст. 16, 386 ЦК України
власник має право звернутися до суду з
вимогою про захист порушеного права
будь-яким способом, що є адекватним
змісту порушеного права, який ураховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право.

За правилами ст. 150 ЖК України власник
має право використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Аналогічні вимоги містить ст. 383 ЦК
України.

Отже, за змістом зазначених норм права
співвласник майна, яке знаходиться у
спільній сумісній власності без
виділення часток у натурі, має право на
вільне користування зазначеним майном
у повному обсязі та має право на
усунення перешкод у такому
користуванні у будь-який час.

Установивши, що сторони є
співвласниками спірної квартири і
відповідач чинять перешкоди
позивачеві у користуванні квартирою,
суд дійшов правильного висновку про
доведеність позовної вимоги про
вселення й наявність передбачених
законом підстав для її задоволення.

Такий висновок суду є обґрунтованим,
при встановленні зазначених фактів
судом не було порушено норм цивільного
процесуального законодавства й
правильно застосовано норми
матеріального права.

Заперечення ОСОБА_2 проти задоволення
позову про вселення і посилання на те,
що після смерті ОСОБА_3 її частина у
праві власності на квартиру є більшою,
що позивач тривалий час не проживав у
квартирі і між ними виникли неприязні
відносини, не спростовують висновків
суду і не є підставою для скасування
рішення суду.

Рішення ухвалено із додержанням вимог
ст. ст. 10, 60, 213-214 ЦПК України і положень
ст. ст. 383, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК
України, підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
06 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді