Єдиний унікальний номер 205/4616/13-ц
№ 2/205/470/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Приходченко О.С.

при секретарі
Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхова
компанія», третя особа ОСОБА_2 про
визнання договору добровільного
страхування частково недійсним,
визнання відмови у виплаті страхового
відшкодування незаконною та стягнення
суми страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 31 жовтня 2011 року звернувся до
суду з позовом до відповідача ПрАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» в особі Дніпропетровського
відділення Центрального регіонального
управління, третя особа -
Дніпропетровська обласна дирекція ПАТ
«Райффайзен Банк Авль» про стягнення
страхового відшкодування та завданих
збитків.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 30 травня 2012 року в
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
ПрАТ «Українська пожежно-страхова
компанія», третя особа - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» про визнання
частково недійсними пунктів договору,
визнання незаконною відмову у виплаті
страхового відшкодування, зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення грошової
суми було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 3 грудня
2012 року рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 30 травня
2012 року було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 березня 2013
року касаційну скаргу ОСОБА_1 було
задоволено, а рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
30 травня 2012 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 3
грудня 2012 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд.

До провадження судді Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська
справу було передано 24 квітня 2013 року.

Ухвалами Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 жовтня 2013 року
зі складу третіх осіб було виключено
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі
Дніпропетровської обласної дирекції, а
ОСОБА_2 залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору.

Позивачем позовні вимоги неодноразово
уточнювалися.

Позивач у своєму уточненому позові, а у
ході судового засідання позивач та
його представник, посилалася на те, що
ОСОБА_1 є власником легкового
автомобіля марки Kia Picanto, реєстраційний
номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, 2007
року випуску. 21 жовтня 2010 року між
позивачем та ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» було
укладено договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів (Автокаско) № РК 048/004/0174948/10, за
цим договором автомобіль було
застраховано на строк з 4 листопада 2010
року по 3 листопада 2011 року.
Застрахований автомобіль знаходився у
заставі у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
який є вигодонабувачем за договором
страхування. Договір застави було
укладено з метою забезпечення
виконання зобов'язань позивача, що
випливали з кредитного договору №
220333621 від 26 жовтня 2007 року. 17 травня 2011
року стався страховий випадок:
застрахований автомобіль було
пошкоджено внаслідок ДТП. 18 травня 2011
року позивач повідомив відповідача про
настання страхового випадку та надав
для огляду автомобіль. Огляд та
фотографування автомобіля було
здійснено на станції технічного
обслуговування ПП «Аеліта», якою було
складено рахунок № 1573 від 23 травня 2011
року у розмірі 14 817 грн. 26 травня 2011 року.
Відповідачем були отримані документи,
необхідні для виплати страхового
відшкодування. У зв'язку зі збільшенням
вартості цін на ремонт автомобіля ПП
«Аеліта» склало рахунок № 2603 від 8
серпня 2011 року у розмірі 15 309 грн.
Протягом травня-вересня 2011 року
позивач неодноразово звертався до
відповідача з проханням про виплату
страхового відшкодування, яка
виплачена позивачу не була. 5 серпня 2011
року позивач звернувся з претензією до
відповідача з вимогою про сплату йому
страхового відшкодування, на яку 30
серпня 2011 року ним було отримано
відповідь про невідповідність наданих
ним документів, необхідних для сплати
страхового відшкодування. 12 жовтня 2011
року позивачем було отримано рішення
страхової компанії про те, що розмір
страхового відшкодування, який
підлягає сплаті на його адресу, складає
4 031 грн. 47 коп., який йому було виплачено.
Позивач з зазначеною виплатою не
погоджується. ОСОБА_1 автомобіль було
відремонтовано за власні кошти,
загальна вартість ремонту склала 14 905
грн., яка складається з вартості
запасних частин у розмірі 8 740 грн.,
вартості ремонтних робіт у розмірі 6 165
грн. та послуг по заміні бампера,
пошкодження якого не пов'язані з ДТП, що
сталася, у розмірі 1 820 грн. Позивач у
своєму позові, а у ході судового
засідання позивач та його представник,
просили суд визнати частково
недійсними пункти 21.2.7, 22.1.2, 24.2.1
договору добровільного страхування
наземних транспортних засобів
(Автокаско) № РК 048/004/0174948/10 від 21 жовтня
2010 року, визнати незаконною відмову
ПрАТ «Українська пожежно-страхова
компанія» у виплаті страхового
відшкодування та зобов'язання виконати
умови договору шляхом сплати суми,
стягнути з ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» суму
страхового відшкодування у розмірі 8 423
грн. 53 коп., інфляційні витрати у
розмірі 67 грн. 39 коп., три відсотки
річних у розмірі 563 грн. 57 коп., пеню у
розмірі 2 770 грн. 65 коп., а також судовий
збір у розмірі 308 грн. 10 коп.

Представник відповідача у ході
судового засідання та у своїх
поясненнях позовні вимоги визнавав
частково. Зазначав, що розмір
матеріального збитку, спричиненого
внаслідок ДТП, згідно ремонтної
калькуляції № 15315 від 1 червня 2011 року
складає 9 975 грн. 78 коп. Крім того, під час
огляду пошкодженого автомобіля було
виявлено розрив заднього бамперу, що не
відноситься до даної ДТП. Відповідно до
умов страхового договору, пошкодження
транспортного засобу не пов'язані зі
страховим випадком відшкодуванню не
підлягають. Вартість відновлюваного
ремонту заднього бамперу відповідно до
розрахунку складає 2 308 грн. 69 коп.

Третя особа у своїй заяві, наданій на
адресу суду, пояснила, що вона є
дружиною позивача. Зазначала, що під
час ДТП 17 травня 2011 року за кермом
автомобіля знаходилась вона. 18 травня
2011 року ОСОБА_1 звернувся до страхової
компанії з повідомленням про страховий
випадок та надав документи, пов'язані з
цим страховим випадком. Грошова
компенсація частково була виплачена
ПрАТ «Українська пожежно-страхова
компанія» тільки у жовтні 2011 року.

Вислухавши пояснення позивача,
представника позивача та представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані і добуті
докази, суд вважає уточнені позовні
вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню за наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником легкового автомобіля марки
Kia Picanto, реєстраційний номер НОМЕР_1,
номер кузова НОМЕР_2, 2007 року випуску
(а.с. 21, т. 1).

21 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ПрАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» було укладено договір
добровільного страхування наземних
транспортних засобів (Автокаско) № РК
048/044/0174948/10 зазначеного автомобіля
строком з 4 листопада 2010 року по 3
листопада 2011 року (а.с. 6-7, т. 1).

Загальний страховий платіж у розмірі 3
389 грн. 40 коп. позивачем було сплачено 21
жовтня 2010 року. (а.с. 9, т. 1).

На час укладення договору страхування
автомобіль знаходився в заставі ПАТ
«Райффайзен банк Аваль» у зв'язку з
наявними кредитними зобов'язаннями
позивача, згідно довідки № 1568 від 11
грудня 2013 року заборгованість за
кредитним договором була погашена у
повному обсязі 26 вересня 2013 року (а.с. 19,
т. 2).

17 травня 2011 року о 19 годині 30 хвилин
застрахований автомобіль, який
знаходився під керуванням ОСОБА_2,
потрапив у ДТП (а.с. 91, т. 1). Внаслідок ДТП
були пошкоджені праві передні двері та
скло, праве дзеркало, праве переднє
крило автомобіля, що було відображено у
довідці ДАІ від 29 серпня 2014 року (а.с. 91,
т. 1).

Під час настання ДТП в автомобілі
знаходилася малолітня дитина ОСОБА_5,
2000 року народження.

Про настання страхового випадку
позивач повідомив відповідача 18 травня
2011 року о 9 годині 26 хвилин (а.с. 19, т. 1).

Згідно з рахунком на оплату № 1573 від 23
травня 2011 року, складеного ПП «Аеліта»,
вартість відновлювального ремонту
автомобіля склала 14 817 грн. (а.с. 15, т. 1), у
зв'язку з підвищенням цін вартість
відновлювального ремонту було
перерахована та склала 15 309 грн. (а.с. 14,
т. 1).

ОСОБА_1 неодноразово звертався з
заявами про виплату страхового
відшкодування відновлювального
ремонту автомобіля до ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» від 24
червня 2011 року, 30 серпня 2011 року та 7
вересня 2011 року (а.с. 10-12, т. 1).

У відповіді ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» від 7 жовтня
2011 року ОСОБА_1 було повідомлено про те,
що згідно з калькуляції Audatex сума
матеріального збитку складає 9 975 грн. 78
коп. (а.с. 85-87, т. 1), а розмір франшизи - 630
грн. (а.с. 18-19, т. 1).

ПрАТ «Українська пожежно-страхова
компанія» на адресу ОСОБА_1 14 вересня 2011
року здійснило виплату страхового
відшкодування у розмірі 4 031 грн. 47 коп.,
посилаючись на те, що на підставі п. 22. 18
та п. 21.2.7 договору тимчасово
утримується 20 % ПДВ до надання
оригіналу акту виконання робіт та
утримується 30 % від страхового
відшкодування, оскільки
страхувальника було повідомлено про
страховий випадок з простроченням
строку, встановленого п. 21.2.7 договору.

Відповідно до п. 21.2.7 договору
страхувальник зобов'язаний при
настанні події, яка в подальшому може
кваліфікуватись як страховий випадок,
негайно, але не пізніше 30 хвилин з
моменту її настання, повідомити про
таку подію диспетчерську службу
технічного асистансу страховика, а
також письмово повідомити страховика
протягом двох робочих днів з дня
настання події.

На підставі п. 22.1.2 договору при
настанні події, що має ознаки
страхового випадку, негайно, але не
пізніше 30 хвилин з моменту настання
події, повідомити диспетчерську службу
технічного асистансу страховика про
настання такого випадку, а також
повідомити про подію відповідні
державні органи (органи внутрішніх
справ, ДАІ, службу пожежної охорони, МНС
- тощо - в залежності від характеру
події, яка відбулась). Якщо диспетчер
служби технічного асистансу повідомив
про виїзд на місце події свого
представника або страховика, не
переміщувати автомобіль і іншим чином
не змінювати обстановку місця події до
прибуття цього представника, якщо інше
не обумовлено вимогами представників
органів внутрішніх справ або інших
компетентних органів.

Згідно з п. 24.2.1 страховик має право
відмовити у виплаті страхового
відшкодування в розмірі 30 % від суми
страхового відшкодування в разі, якщо
страхувальник або особа, на яку
поширюється дія цього договору,
повідомили про страховий випадок
диспетчерську службу технічного
асистансу страховика з пропущенням
строку, передбаченого п. 21.2.7 цього
договору, на 30 хвилин, але не пізніше
однієї доби.

На підставі ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про
страхування» договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України, а
також п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
страхування» страховик має право
відмовитися від здійснення страхової
виплати у разі несвоєчасного
повідомлення страхувальником без
поважних на те причин про настання
страхового випадку або створення
страховикові перешкод у визначенні
обставин, характеру та розміру збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України
«Про страхування» страховий випадок -
подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Разом з тим, несвоєчасне повідомлення
страховика про настання страхового
випадку саме по собі не може бути
підставою для відмови від страхового
відшкодування, а лише в тому випадку,
коли воно позбавляє страховика
можливості дізнатися, чи є ця подія
страховим випадком, тобто якщо буде
доведено, що відсутність у страховика
відомостей про це могло вплинути на
його обов'язок виплатити страхове
відшкодування.

У пункті 19 пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз'яснено, що з
урахуванням змісту ст. 979 ЦК України та
ст. 16 Закону України «Про страхування»
у разі настання страхового випадку
страховик зобов'язаний виплатити
страхове відшкодування, а інші умови
договору страхування є підставою для
відмови у виплаті лише в тому разі, якщо
таке порушення положень договору
страховиком перешкодило страховику
переконатись, що ця подія є страховим
випадком, і має оцінюватись судом у
кожному конкретному випадку.
Наприклад, несвоєчасне повідомлення
страхувальником страховика без
поважних на те причин про настання
страхового випадку (п. 5 ч. 1 ст. 989, п. 5 ч. 1
ст. 991 ЦК України) може бути підставою
для відмови у виплаті страхового
відшкодування у тому разі, якщо воно
позбавило страховика можливості
дізнатися, чи є ця подія страховим
випадком.

При цьому суди також повинні мати на
увазі, що порушення страхувальником
визначеного договором страхування
строку подання документів, що
стосуються страхового випадку, не є
порушенням визначеного договором
строку повідомлення про настання
страхового випадку.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що умови договору, передбачені у п.п.
21.2.17, 22.1.2 та 24.2.1 договору добровільного
страхування наземних транспортних
засобів (Автокаско) № РК 048/004/0174948/10 у
частині безумовної відмови у виплаті
страхового відшкодування вразі, якщо
страхувальник або особа, на яку
поширюється дія договору, повідомили
про страховий випадок диспечерську
службу технічного асистансу
страховика з простроченням строку,
встановленого в п. 21.1.7 договору на 30
хвилин, але не пізніше однієї доби, слід
визнати недійсними, оскільки
несвоєчасне повідомлення відповідача
про настання страхового випадку було
зумовлено тим, що у момент настання ДТП
за кермом автомобіля знаходився не
ОСОБА_1, який за договором страхування є
страхувальником, а його дружина ОСОБА_2,
також в автомобілі знаходилася їх
малолітня дитина, що зумовило
наявність хвилювань у позивача
відносно стану здоров'я членів його
родини. Крім того, також слід
враховувати, що ДТП сталася о 19 годині 30
хвилин 17 травня 2011 року, а повідомлення
про настання ДТП страховою компанією
від позивача було отримано о 9 годині 26
хвилин 18 травня 2011 року (а.с. 18-19, т. 1),
тобто вранці наступного дня. Таким
чином, несвоєчасне повідомлення про
настання страхового випадку жодним
чином не вплинуло на здатність
відповідача встановити факт і
обставини настання страхового випадку,
тому суд вважає, що умови, визначені в
п.п. 21.2.17, 22.1.2 та 24.2.1 договору
страхування щодо безумовної відмови у
виплаті страхового відшкодування
вразі, якщо страхувальник або особа, на
яку поширюється дія договору,
повідомили про страховий випадок
диспечерську службу технічного
асистансу страховика з простроченням
строку, встановленого в п. 21.1.7 договору
на 30 хвилин, але не пізніше однієї доби,
є несправедливими, а тому позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

У зв'язку з тим, що умови договору
передбачені п.п. 21.2.17, 22.1.2 та 24.2.1
договору добровільного страхування
наземних транспортних засобів
(Автокаско) № РК 048/004/0174948/10 визнанні
недійсними, а відповідачем ОСОБА_1 у
виплаті страхового відшкодування було
відмовлено саме на підставі цих
пунктів, то суд вважає необхідним
визнати відмову ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» у виплаті
страхового відшкодування ОСОБА_1 також
незаконною.

Що стосується позовних вимог про
зобов'язання відповідача виконати
умови договору шляхом сплати
страхового відшкодування, то вони
задоволенню не підлягають за наступних
підстав.

П. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України передбачено, що
страхових зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором.

На підставі ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Ч. 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Пунктом 19 договору страхування
встановлено, що вартість матеріального
збитку встановлюється згідно акту
товарознавчої експертизи або
калькуляції AUDATEX, страховиком при цьому
в калькуляції застосовується вартість
замінених деталей у офіційного
імпортера (а.с. 7, т. 2).

Згідно ремонтної калькуляції № 15315 від
1 червня 2011 року, виконаної за системою
AUDATEX, загальний розмір вартості
ремонтних робіт з відновлюваного ренту
автомобіля складає 9 975 грн. 78 коп (а.с.
85-87, т. 1).

Розмір франшизи за договором
страхування сторонами було визначено у
розмірі 630 гривень (а.с. 7, т. 2); під час
скоєння ДТП було пошкоджено праві
передні двері та скло, праве дзеркало,
праве переднє крило автомобіля, крім
зазначених пошкоджень до ремонтної
калькуляції було включено вартість
відновлюваного ремонту заднього
бампера, який був пошкоджений до ДТП, що
сталася 17 травня 2011 року, вартість його
відновлюваного ремонту було визначено
у загальному розмірі 2 308 грн. 69 коп; під
час розгляду справи відповідачем з
метою виплати страхового
відшкодування позивачу було
перераховано 14 вересня 2011 року 4 031 грн.
47 коп та 16 грудня 2013 року 3 005 грн. 62 коп.
(630 грн. + 2 308 грн. 69 коп + 4 031 грн. 47 коп + 3 005
грн. 62 коп = 9 975 грн. 78 коп).

Таким чином, на час ухвалення рішення
по справі відповідачем повністю перед
позивачем було виконано зобов'язання
щодо виплати страхового відшкодування,
тому підстав для задоволення позову в
цій частині немає.

Не заслуговують на увагу суду
заперечення позивача стосовно того, що
загальний розмір вартості ремонтних
робіт з відновлюваного ренту
автомобіля, розрахований за системою
AUDATEX, склав 9 975 грн. 78 коп, вартість по
проведенню ремонтних робіт, пов'язаних
з відновленням заднього бамперу,
розрахована за цією системою,
визначена у розмірі 2 308 грн. 69 коп (а.с.
85-87, т. 1), а за проведення аналогічних
ремонтних робіт автомобіля на ПП
ОСОБА_6 позивачем було сплачено згідно
рахунку № 1-16 від 16 січня 2012 року 14 905
грн., з яких вартість по проведенню
ремонтних робіт, пов'язаних з
відновленням заднього бамперу, склала 1
820 грн. (а.с. 60-62, т. 1), тому різниця
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, оскільки сторонами
при укладенні та підписанні договору
страхування у п. 19 було визначено, що
вартість матеріального збитку
встановлюється згідно акту
товарознавчої експертизи або
калькуляції AUDATEX. Страховиком
розрахунок вартості матеріального
збитку було здійснено за цією системою,
тому і при визначенні розміру
страхового відшкодування слід
виходити саме з ремонтної калькуляції,
розрахованої за системою AUDATEX, а не
фактично понесених позивачем витрат.

Згідно зі ст. 992 ЦК України у разі
несплати страховиком страхувальникові
або іншій особі страхової виплати
страховик зобов'язаний сплатити
неустойку в розмірі, встановленому
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за

неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ним вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Крім того, відповідно до п. 21.1.4 договору
страхування страховик несе майнову
відповідальність за несвоєчасну
виплату страхового відшкодування у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла на момент виникнення
заборгованості від суми
заборгованості за кожен день
прострочення.

У своїх вимогах позивач просить суд
стягнути пеню за порушення строку
відшкодування за період з 22 вересня 2011
року по 13 грудня 2013 року, станом на 22
вересня 2011 року розмір заборгованості
по виплаті страхового відшкодування
складав 3 005 грн. 62 коп., тому стягненню
підлягає заборгованість по пені за цей
період у розмірі 987 грн. 36 коп., яка
складається з заборгованості по пені
за період з 22 вересня 2011 року по 22
березня 2012 року у розмірі 233 грн. 54 коп.
(15,5 % : 365 * 183 = 7,77 %; 7,77 % * 3 005 грн. 62 коп. = 233
грн. 54 коп.); заборгованості по пені за
період з 23 березня 2012 року по 9 червня 2013
року у розмірі 548 грн. 53 коп. (15 % : 365 * 444 =
18,25 %; 18,25 % * 3 005 грн. 62 коп. = 548 грн. 53 коп.);
заборгованості по пені за період з 10
червня 2013 року по 12 серпня 2013 року у
розмірі 73 грн. 64 коп. (14 % : 365 * 64 = 2,45 %; 2,45 % *
3 005 грн. 62 коп. = 73 грн. 64 коп.);
заборгованості по пені за період з 13
серпня 2013 року по 13 грудня 2013 року у
розмірі 131 грн. 65 коп. (13 % : 365 * 123 = 4,38 %; 4,38
% * 3 005 грн. 62 коп. = 131 грн. 65 коп.)

У задоволенні інших вимог в цій частині
позивачу слід відмовити.

Крім того, позивачем заявлені вимоги
про стягнення 3 % річних від
простроченої суми, тому стягненню
підлягають 3 % річних від простроченої
суми, які з урахуванням розміру
заборгованості відповідача перед
позивачем за період з 21 вересня 2011 року
по 13 грудня 2013 року у розмірі 3 005 грн. 62
коп., складають 201 грн. 09 коп. (3 % : 365 * 814 =
6,69 %; 6,69 % * 3 005 грн. 62 коп. = 201 грн. 08 коп.).

Інші вимоги в цій частині позову також
задоволенню не підлягають.

Також позивачем ставляться вимоги про
стягнення інфляційних витрат, які
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача за період з вересня 2011
року по лютий 2012 року у розмірі 27 грн. 95
коп. (100,1 % * 100 % * 100,1 % * 100,2 % * 100,2 % * 100,2 % =
100,8%; 3 005 грн. 62 коп. * 100,8 % - 3 005 грн. 62 коп. =
24 грн. 05 коп.). У задоволенні інших
позовних вимог в цій частині позивачу
слід відмовити.

Таким чином, з ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» на користь
ОСОБА_7 слід стягнути суму у розмірі 1 212
грн. 50 коп., яка складається інфляційних
витрат у розмірі 24 грн. 05 коп., 3 % річних
у розмірі 201 грн. 09 коп., пені у розмірі 987
грн. 36 коп.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

На підставі ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Позивачем позов до суду було подано 31
жовтня 2011 року, тому судовий збір
підлягав оплаті в порядку та розмірі,
передбаченому Декретом Кабінету
Міністрів України «Про державне мито»,
тому ОСОБА_1 при поданні позову було
сплачено судовий збір у розмірі 200 грн.
80 коп за подання позову до суду (а.с. 25) і
19 березня 2012 року позивачем у розмірі,
передбаченому Законом України «Про
судовий збір», було оплачено судовий
збір у сумі 107 грн. 30 коп за подання
заяви про забезпечення доказів (а.с. 52),
який підлягає стягненню з відповідача
на користь позивача пропорційно до
розміру задоволених вимог у розмірі 166
грн. 80 коп (51 грн. + 8 грн. 50 коп + 107 грн. 30
коп = 166 грн. 80 коп).

Загальна сума, яка підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача,
становить 1 379 грн. 30 коп (1 212 грн. 50 коп +
166 грн. 80 коп = 1 379 грн. 30 коп).

На підставі викладеного, керуючись ч. 1
ст. 509, ст. 526, ч. 2 ст. 615, ч. 1 ст. 625, ст. 979, п. 3
ч. 1 ст. 988, п. 5 ч. 1 ст. 991, ст. 988 ЦК України,
ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати частково недійсними пункти
21.2.7, 22.1.2, 24.2.1 договору добровільного
страхування наземних транспортних
засобів (Автокаско) № РК 048/004/0174948/10 від
21 жовтня 2008 року щодо безумовної
відмови у виплаті страхового
відшкодування вразі, якщо
страхувальник або особа, на яку
поширюється дія договору, повідомили
про страховий випадок диспечерську
службу технічного асистансу
страховика з простроченням строку,
встановленого в п. 21.1.7 договору на 30
хвилин, але не пізніше однієї доби.

Визнати незаконною відмову Приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» у виплаті
страхового відшкодування.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» на користь
ОСОБА_1 інфляційні витрати у розмірі 24
грн. 05 коп., 3 % річних у розмірі 201 грн. 09
коп., пеню у розмірі 987 грн. 36 коп., а
також судовий збір у розмірі 166 грн. 80
коп, а всього 1 379 грн. 30 коп.

У задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Суддя