АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3593/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Рибакова В. В. Доповідач -
Петешенкова М.Ю. Категорія 37
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

14 квітня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 19 лютого
2014 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на спадкове майно в порядку
спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И
Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з вищезазначеним
позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4,
після смерті якого залишилась спадщина
до складу якої входить: житловий
будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1
та земельна ділянка площею 0,0545 га,
розташована на території АДРЕСА_1 та
грошові внески. Спадкоємцями першої
черги за законом є вона та її мати
ОСОБА_4, яка відмовилась від спадщини на
її користь.

Звернувшись до Другої Нікопольської
державної нотаріальної контори з
заявами про видачу свідоцтва про право
на спадщину за законом вони отримали
відмову, оскільки за даними
Управлінням містобудування та
архітектури Нікопольської міської
ради Дніпропетровської області,
значиться вулиця Московська, а
провулку Московського в місті Нікополі
немає. У правовстановлюючому документі
зазначено, що спадковий будинок
розташований по провулку Московському,
перереєстрація в документі провулку на
вулицю померлим не проводилась. У
зв'язку з чим нотаріусом було
рекомендовано звернутись до суду.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 19 лютого 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеним
рішенням ОСОБА_2 посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_4, який є батьком позивача
та чоловіком відповідача. Після його
смерті відкрилась спадщина на майно:
житловий будинок з надвірними
будівлями АДРЕСА_1, земельну ділянку
площею 0,0545 га, розташовану на території
АДРЕСА_1 та грошові внески з
відповідними відсотками та
компенсаційними виплатами, що
зберігаються у філії
Дніпропетровського обласного
управління ПАТ «Державний ощадний банк
України» ТВБВ I типу.

17 січня 2013 року ОСОБА_2 подала до Другої
Нікопольської державної нотаріальної
контори заяву про відмову від
прийняття спадщини після смерті батька
на користь своєї матері.

17 травня 2013 року ОСОБА_3 подала до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини та видачу свідоцтва
про право на спадщину за законом після
смерті її чоловіка ОСОБА_4 та
повідомила про відмову ОСОБА_2 від
прийняття спадщини на її користь.

Другою Нікопольською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_3 було
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом від 07 листопада 2013 року,
зареєстровано в реєстрі за № 1-995, на
грошові внески з відповідними
відсотками та компенсаційними
виплатами, що належали померлому на
підставі ощадних книжок.

Листом Другої Нікопольської державної
нотаріальної контори ОСОБА_3 було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на спірний
житловий будинок з надвірними
будівлями та земельну ділянку,
оскільки згідно правовстановлюючих
документів на спадкове майно, а саме
свідоцтва про право власності від 23
листопада 1974 року б/н, виданого
виконавчим комітетом Нікопольської
міської ради та свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, посвідченого
Другою Нікопольською державною
нотаріальною конторою 23 грудня 1996 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 1-2061 та
Державного акту на право приватної
власності на землю, виданого
Нікопольською міською Радою народних
депутатів 27 жовтня 2000 року, спадковий
житловий будинок з надвірними
будівлями, знаходиться в АДРЕСА_1 та
земельна ділянка, передана у приватну
власність для обслуговування
житлового будинку площею 0,0545 га за тією
ж адресою. А відповідно довідці № 1114/01-08
від 03 грудня 2012 року, виданої
Управлінням містобудування та
архітектури Нікопольської міської
ради Дніпропетровської області,
рішенням виконавчого комітету
Нікопольської міської ради від 21
грудня 2005 року № 752 значиться вулиця
Московська, а провулку Московського в
місті Нікополі немає. Тому, Друга
Нікопольська державна нотаріальна
контора відмовила відповідачу у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на спадковий будинок.

В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив, що позивачка
відмовилась від прийняття спадщини та
протягом встановлено ч.1 ст.1270 ЦК
України шестимісячного строку
позивачка не скористалась свої правом,
передбаченим ч.6 ст.1273 ЦК України, на
відкликання відмови від прийняття
спадщини, а тому, вимоги позивачки є
необґрунтованими та не підлягаючими
задоволенню.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
ОСОБА_2 про незаконність ухваленого
рішення не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки зводяться до
переоцінки доказів по справі і незгоди
з висновками суду по їх оцінці.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

Відповідно положенням ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування судового
рішення, судом апеляційної інстанції
не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 19
лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: