Головуючий у І інстанції Жарікова
О.В.Провадження № 22-ц/780/1331/14
інстанції Мережко М.В.Категорія 9
УХВАЛА

Іменем України

17 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Управління
пенсійного фонду України в м. Біла
Церква Київської області на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 17 грудня 2013 року
в справі за позовом ОСОБА_2 до
Відкритого акціонерного товариства
„Електрокераміка", третя особа:
Управління пенсійного фонду України в
м. Біла Церква Київської області про
зобов'язання відповідача внести запис
в трудову книжку.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду із позовом до ВАТ
„Електрокераміка", третя особа: УПФУ в
м. Біла Церква Київської області про
зобов'язання відповідача внести запис
в трудову книжку.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що що
він проживає в м. Біла Церква, має
посвідчення особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
(категорія 4). В зв'язку з досягненням
пенсійного віку, позивач звернувся до
Управління пенсійного фонду України в
м. Біла Церква, Київської області із
заявою про призначення пенсії, згідно
ст. 55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Під час перевірки наданих
документів інспектором Управління
пенсійного фонду України в м. Біла
Церква, Київської області, було
встановлено, що згідно Наказу № 39 від
04.03.1981 року в його трудову книжку було
зроблено запис за № 12 про те, що він був
«Принят в ремонтно-строительный
участок кровельщиком мягкой кровли по 3
разряду на Белоцерковский завод
«Электроконденсатор», однак запис про
звільнення з роботи в трудовій книжці
відсутній. В зв'язку з цим, вказаний
період його трудової діяльності не був
зарахований до загального трудового
стажу, що призвело до зменшення стажу
до 11 років 9 місяців та 5 днів та відмови
Управління пенсійного фонду України в
м. Біла Церква, Київської області в
призначенні пенсії.

Позивач зазначає, що 23.02.1982 року він був
затриманий на робочому місці, в порядку
ст. 115 КПК Української РСР за підозрою у
вчинені злочину, і йому було обрано
запобіжний захід - взяття під варту.
16.09.1982 року позивач був засуджений за
вчинений злочин, вирок суду набрав
законної сили - 24.09.1982 року.

На звернення до правонаступника
Білоцерківського заводу
«Електроконденсатор» - ВАТ
«Електрокераміка» щодо встановлення
дати його звільнення, була отримана
відповідь, що наказ про звільнення
відсутній, а заробітна плата йому
нараховувалась по лютий місяць 1982 року
включно.

В зв'язку з тим, що ВАТ
«Електрокераміка» є правонаступником
Білоцерківського заводу
«Електроконденсатор», позивач 23.08.2013
року знову звернувся до ВАТ
«Електрокераміка» з проханням зробити
запис в трудовій книжці про звільнення
з Білоцерківського заводу
«Електроконденсатор» 24.09.1982 року,
згідно п. 7 ст. 36 КУпП Української РСР,
однак йому було відмовлено у внесенні
запису про звільнення в зв'язку з тим,
що підставою для внесення запису у
трудову книжку є наказ, а наказ про його
звільнення відсутній.

З урахуванням уточнень, позивач просив
суд встановити факт прийняття
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на роботу до
Білоцерківського заводу
«Електроконденсатор» покрівельником
м»якої покрівлі по 3 розряду, та факт
звільнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, із
вказаної посади 25.09.1982 року, в зв»язку з
набранням законної сили вироку суду;
зобов»язати Відкрите акціонерне
товариство «Електрокераміка» внести
запис до трудової книжки ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про його звільнення з
Білоцерківського заводу
«Електроконденсатор», зазначивши
датою звільнення - 25.09.1982 року, а
причиною звільнення - набрання
законної сили вироком суду, яким
працівника засуджено до позбавлення
волі або до іншого покарання, яке
виключає можливість продовження даної
роботи - п. 7 ст. 36 КЗпП Української РСР.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 17 грудня 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт
прийняття ОСОБА_2, на роботу до
Білоцерківського заводу
«Електроконденсатор» покрівельником
м'якої покрівлі по 3 розряду з 04.03.1981
року.

Встановлено факт звільнення ОСОБА_2,із
посади покрівельника м'якої покрівлі
по 3 розряду Білоцерківського заводу
«Електроконденсатор» з 25.09.1982 року, в
зв'язку з набранням законної сили
вироку Білоцерківського міського суду
від 16.09.1982 року.

Зобов'язано ВАТ «Електрокераміка»
внести запис до трудової книжки ОСОБА_2,
про звільнення з Білоцерківсього
заводу «Електроконденсатор»,
зазначивши датою звільнення - 25.09.1982
року, а причиною звільнення - набрання
законної сили вироком суду, яким
працівника засуджено до позбавлення
волі або до іншого покарання, яке
виключає можливість продовження даної
роботи - п. 7 ст. 36 КЗпП Української РСР.

Стягнути з ВАТ "Електрокераміка" на
користь ОСОБА_2, понесені ним судові
витрати - 114 грн. 70 коп., сплаченого
судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, УПФУ в
м. Біла Церква Київської області, подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі УПФУ в м. Біла
Церква Київської області посилалось на
те, що рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушення норм
матеріального та процесуального
права., справа повина була розглядатися
в порядку окремого провадження.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Судом встановлено, що позивач, з 04.03.1981
року був прийнятий на роботу на
Білоцерківський завод
«Електроконденсатор», що
підтверджується записом в трудовій
книжці за № 12, згідно Наказу № 39к,
копією довідки № 4 від 21.02.2013 року та
копією відповіді № 16 від 27.08.2013 року ВАТ
«Електрокераміка». ( а.с. 7, 11, 14).

Судом встановлено, що ВАТ
«»Електрокераміка» є правонаступником
Білоцерківського заводу
«Електроконденсатор».

В зв'язку з досягненням пенсійного
віку, позивач звернувся до Управління
пенсійного фонду України в м. Біла
Церква, Київської області із заявою про
призначення пенсії, згідно ст. 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом встановлено, що в трудовій книжці
запис про звільнення ОСОБА_2 з
Білоцерківського заводу
«Електроконденсатор» - відсутній. (а.с.
4).

Позивач, 20.02.2013 року звернувся до
правонаступника Білоцерківського
заводу «Електроконденсатор» - ВАТ
«Електрокераміка» з проханням
встановити дату його звільнення.

Відповідно до відповіді ВАТ
«Електрокераміка» № 4 від 21.02.2013 року,
вказано, що позивач дійсно працював на
Білоцерківському заводі
«Електроконденсатор» з 04.03.1981
року, наказ про звільнення його з
роботи відсутній, датою звільнення
вважати 24.09.1982 року, в зв'язку з
набранням законної сили вироку
Білоцерківського міського суду від
16.09.1982 року, відповідно до п. 7 ст. 36 КЗпП
УРСР; заробітна плата нараховувалась
по лютий місяць 1982 року включно. (а.с. 8-9,
11).

Позивач, 23.08.13 року звернувся до ВАТ
«Електрокераміка» з проханням зробити
запис в трудовій книжці про звільнення
з Білоцерківського заводу
«Електроконденсатор» 24.09.1982 року,
згідно п. 7 ст. 36 КУпП Української РСР.

Відповідно до відповіді ВАТ
«Електрокераміка» за № 16 від 27.08.2013
року, ОСОБА_2 було відмовлено у внесенні
запису про звільнення в зв'язку з тим,
що підставою для внесення запису у
трудову книжку є наказ по підприємству,
і тому зробити відповідний запис в
трудову книжку про його звільнення з
24.09.1982 року, в зв'язку з відсутністю
відповідного наказу, можливості немає.

Як видно із матеріалів справи,
встановлення загального трудового
стажу позивачу потрібно для
призначення пенсії, згідно ст. 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок на
підприємствах, затвердженої Наказом
Міністерства праці України,
Міністерства Юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення № 58 від 29.07.1993 року, трудова
книжка є основним документом про
трудову діяльність працівника.

Згідно із до п. 2.4. Інструкції, усі
записи в трудовій книжці про прийняття
на роботу, переведення на іншу постійну
роботу або звільнення, а також про
нагороди та заохочення вносяться
власником або уповноваженим ним
органом після видання наказу
(розпорядження), але не пізніше
тижневого строку, а в разі звільнення -
у день звільнення і повинні точно
відповідати тексту наказу
(розпорядження).

Відповідно до п. 2.6. Інструкції, у разі
виявлення неправильного або неточного
запису відомостей про роботу,
переведення а також про нагородження
та заохочення тощо, виправлення
виконується власником або
уповноваженим ним органом, де було
зроблено відповідний запис. Власник
або уповноважений ним орган за новим
місцем роботи зобов'язаний надати
працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п. 2.7. Інструкції, у разі
необхідності власник або
уповноважений ним орган видає
працівникам на їх прохання завірені
виписки з трудових книжок відомостей
про роботу.

Згідно із п. 2.8. Інструкції, якщо
підприємство, яке зробило неправильний
або неточний запис, ліквідоване,
відповідний запис робиться
правонаступником і засвідчується
печаткою, а в разі його відсутності -
вищестоящою організацією, якій було
підпорядковане підприємство, а в разі
його відсутності - облархівом,
держархівом м. Києва, держархівом м.
Севастополя і держархівом при Раді
Міністрів Криму.

Відповідно до п. 2.9. Інструкції,
виправлені відомості про роботу, про
переведення на іншу роботу, про
нагородження та заохочення та інші
мають повністю відповідати оригіналу
наказу або розпорядження. У разі втрати
наказу чи розпорядження або
невідповідності їх фактично
виконуваній роботі виправлення
відомостей про роботу здійснюється на
основі інших документів, що
підтверджують виконання робіт, не
зазначених у трудовій книжці.

Відповідно до п. 2.25 Інструкції, записи
про причини звільнення у трудовій
книжці повинні провадитись у точній
відповідності з формулюванням чинного
законодавства із посиланням на
відповідну статтю, пункт закону.

Згідно із п. 7 ст. 36 КЗпП України,
підставами припинення трудового
договору є: набрання законної сили
вироком суду, яким працівника
засуджено (крім випадків звільнення
від відбування покарання з
випробуванням) до позбавлення волі або
до іншого покарання, яке виключає
можливість продовження даної роботи.

Відповідно до вироку Білоцерківського
міськрайонного суду від 16.09.1982 року,
ОСОБА_2, 19.01.1982 року здійснив
хуліганські дії в цеху № 33
Білоцерківського заводу
«Електроконденксатор. ОСОБА_2, був
засуджений за вчинений злочин по ст. 206
ч. 2 КК УРСР до трьох років позбавлення
волі в ВТК суворого режиму, вирок суду
набрав законної сили 25.09.1982 року.

Згідно із ст. 48 КЗпП України, трудова
книжка є основним документом про
трудову діяльність працівника.

Відповідно до ст. 49 КЗпП України,
власник або уповноважений ним орган
зобов»язаний видати працівникові на
його вимогу довідку про його роботу на
даному підприємстві, в установі,
організації із зазначенням
спеціальності, кваліфікації, посади,
часу роботи і розміру заробітної плати.

Суд першої інстнації, вірно дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_2, оскільки працівниками
Білоцерківського заводу
„Електроконденсатор",
правонаступником якого є ВАТ
„Електрокераміка" в порушення вимог
законодавстава, не зроблено в трудовій
книжці позивача запис про звільнення
його із посади 25.09.1982 року, в зв'язку з
набранням законної сили вироку суду.

Колегія суддів, з огляду на зазначене,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про задоволення
позовних вимог.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в порядку
ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, в якій ставиться
питання про ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог, колегія суддів вважає, що
рішення суду є законним та
обгрунтованим, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303 ,307, 308, 313-315, 317,319, ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в м. Біла
Церква Київської області - відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 17 грудня 2013 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: