Справа № 0502/2803/2012
№ провадження 4-с/218/1/14
УХВАЛА

іменем України

18 квітня 2014 року Амвросіївський
районний суд Донецької області

в складі: головуючого - судді
Федченко В.М.,

при секретарі
Демко В.О.,

за участю: представника

боржника ОСОБА_1,

представника

ВДВС Моргун Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Амвросіївка
скаргу боржника ОСОБА_3, інтереси якого
представляє ОСОБА_1, на постанову
головного державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Амвросіївського районного управління
юстиції у Донецькій області Моргуна
Д.С. від 16.01.2014 року про накладення
арешту на автомобіль, що не належить
боржнику, -

В С Т А Н О В И В:

09.04.2014 року боржник ОСОБА_3, інтереси
якого представляє ОСОБА_1, звернувся до
Амвросіївського районного суду зі
скаргою на постанову головного
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Амвросіївського районного управління
юстиції у Донецькій області Моргуна
Д.С. від 16.01.2014 року про накладення
арешту на автомобіль, що не належить
боржнику. Звернення до суду мотивує
тим, що на підставі виконавчого листа
№0502/2803/2012, виданого Амвросіївським
районним судом Донецької області,
головним держвиконавцем Моргун Д.С.
16.01.2014 року винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, якою
накладено арешт на автомобіль ВАЗ-11193
ЗНГ 2008 року, червоного кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_2., який в
дійсності за правом власності належить
зовсім іншій особі - ОСОБА_4. Боржник
вважає, що в даному конкретному випадку
головним державним виконавцем
порушені вимоги ст.57 Закону України
«Про виконавче провадження» і тому
просить суд визнати неправомірними дії
та постанову головного державного
виконавця, зобов'язати останнього
винести постанову про зняття арешту і
заборони відчуження із вищевказаного
автомобіля, а також звільнити його як
інваліда другої групи від сплати
судового збору.

На підтвердження своїх доводів боржник
додав до скарги:

- повідомлення Центру ДАІ 1421 (ЦНППВАЗ
м.Шахтарськ) за №3711 від 24.12.2013 року,
адресоване ВДВС Амівросіївського РУЮ,
яке надійшло до ВДВС 10.01.2014 року, згідно
із яким власником автомобіля є ОСОБА_4 і
що на автомобіль накладено арешт;

- технічний паспорт на зазначений
автомобіль, згідно із яким власником
автомобіля дійсно є ОСОБА_4, а не
боржник ОСОБА_3;

- копію Договору про отримання позики в
розмірі 35000,0 гривень від 22.11.2013 року,
укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зі
строком дії до 11.12.2013 року, який не
засвідчений нотаріально;

- копію розписки про отримання коштів
за договором про отримання позики,
укладеного 22.11.2013 року;

- копію договору купівлі-продажу
транспортного засобу від 10.12.2013 року -
автомобіля ВАЗ 11193, 2008 року випуску,
червоного кольору, номер кузова НОМЕР_3,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

- копію Угоди про зарахування
зустрічних вимог від 11.12.2013 року,
укладеної між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, про
припинення між сторонами зобов'язань
за договором про отримання позики від
22.11.2013 року та за договором
купівлі-продажу транспортного засобу
від 10.12.2013 року;

- відповідь начальника ЦНППВАЗ
м.Шахтарськ при УДАІ ГУМВС України в
Донецькій області на запит ВДВС
Амвросіївського РУЮ за №5253/04-23/3-506 від
14.01.2014 року, що надійшла до ВДВС 07.02.2014
року, згідно якому за ОСОБА_3
автомототранспорт не значиться.

При цьому боржником до скарги не додані
дані про те, коли саме йому стало відомо
про наявність постанови головного
державного виконавця від 16.01.2014 року.

В судовому засіданні представник
боржника ОСОБА_1 підтримав заявлені
вимоги, в тому числі й з підстав,
викладених у самій скарзі та у
поясненнях до неї. Вважає, що
зазначеною постановою порушена ділова
репутація боржника. При цьому не
порушував питання щодо поновлення
строку на оскарження постанови
головного державного виконавця від
16.01.2014 року.

Представник ВДВС Амвросіївського РУЮ
Моргун Д.С. просив залишити скаргу без
задоволення як необгрунтовану. Суду
також пояснив, що право власності на
спірний автомобіль було визнане за
боржником на підставі рішення
Апеляційного суду Донецької області.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.383 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду зі скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Як слідує з аналізу матеріалів справи,
постановою головного державного
виконавця від 16.01.2014 року про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, якою накладено
арешт на автомобіль ВАЗ-11193 ЗНГ 2008 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, що
нібито належить боржнику ОСОБА_3,
ніяким чином не порушено права, свободи
чи інтереси боржника, оскільки
останній не є власником автомобіля.
Власником автомобіля є ОСОБА_4.

Також, через помилку головного
державного виконавця, який відразу не
перевірив належність автомобіля
боржникові, зазначена постанова є
нікчемною і за переліченими
обставинами взагалі не підлягає
виконанню.

Крім того, привертає на себе увагу та
обставина, що у повідомленні
начальника Центру ДАІ 1421 (ЦНППВАЗ
м.Шахтарськ) Загуменного І.М. за вих.№3711
від 24.12.2013 року, адресованому ВДВС
Амвросіївського РУЮ і отриманому
останнім 10.01.2014 року, також ведеться
мова про те, що за станом на 24.04.2013 року
на автомобіль ВАЗ-11193 ЗНГ, тип кузова
хетчбек, ДНЗ НОМЕР_2, двигун НОМЕР_4,
кузов НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_4
(а не ОСОБА_3), вже було накладено арешт.

Відповідно до ч.1 ст.385 ЦПК України
скаргу на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
може бути подано до суду у десятиденний
строк з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
її прав і свобод.

Постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
винесено головним державним
виконавцем 16.01.2014 року, а боржник
звернувся до суду зі скаргою лише 09.04.2014
року і при цьому не надав суду доказів
тому, що про наявність оскаржуваної
постанови йому стало нібито відомо за
десять днів до звернення до суду.
Зазначені докази не надані суду і
представником боржника.

Таким чином із переліченого слідує, що
постанова фактично є незаконною, але
скарга не підлягає задоволенню за тієї
обставини, що постановою ніяким чином
не порушені права, свободи інтереси та
ділова репутація боржника та через
пропуск боржником строку на оскарження
постанови головного державного
виконавця від 16.01.2014 року про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

З оглядом на викладене суд не знаходить
достатніх приводів та підстав для
скасування постанови головного
державного виконавця і тому вважає за
необхідне відмовити боржнику та його
представнику у задоволенні скарги.

Оскільки боржник ОСОБА_3 як інвалід
другої групи звільнений від сплати
судового збору на підставі п.9 ст.5
Закону України «Про судовий збір»,
судові витрати у справі слід віднести
на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 60, 88, 385, 386, 387, 293, 294 ЦПК України,
суд

У Х В А Л И В:

Боржнику ОСОБА_3, інтереси якого
представляє ОСОБА_1, відмовити у
задоволенні скарги на постанову
головного державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Амвросіївського районного управління
юстиції у Донецькій області Моргуна
Дмитра Сергійовича від 16 січня 2014 року
про накладення арешту на автомобіль, що
не належить боржнику.

Судові витрати у справі покласти
на рахунок держави.

На ухвалу може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного
адміністративного суду протягом п?яти
днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п?яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений
22 квітня 2014 року

Суддя
В. М. Федченко

: