Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1060/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
УХВАЛА

Іменем України

07.04.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого
- Сукач Т.О.

суддів
- Бубличенко В.П.

Мурашка С.І.

при секретарі
- Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до
селянського фермерського господарства
«Центр» про витребування майна із
чужого незаконного володіння, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області від 25 лютого
2014 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Добровеличківського
районного суду Кіровоградської
області від 25 лютого 2014 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3
до селянського фермерського
господарства «Центр» про витребування
майна із чужого незаконного володіння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким його позов
задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_4, які
підтримували доводи апеляційної
скарги, заперечення на скаргу
представника СФГ «Центр», ОСОБА_5,
показання свідків, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та доводи апеляційної скарги у
встановлених статтю 303 ЦПК України
межах, колегія суддів вважає, що скарга
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивача про витребування майна
із чужого незаконного володіння не
підтверджуються належними та
допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду.

Відповідно до положень ст. 387 ЦК України
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правої підстави
заволоділа ним.

Судом першої інстанції з'ясовано, що
позивач звернувся до суду з позовом, в
якому зазначав, що до 2012 року він
працював бригадиром садівничої
бригади у СФГ «Центр». У 2000 році згідно
накладної № 630 від 07.09.2000 року придбав 12
куб. м дошки ясеня, дуба на загальну
суму 3420 грн.

У 2007 році він звернувся до голови
фермерського господарства, Селецької
Н.Ф., з проханням надати в користування
гараж, який розташований по АДРЕСА_1 та
завіз у цей гараж дошки і 20 чавунних
решіток для зливної каналізації. Цим
гаражем він продовжував користуватися
і після звільнення з роботи у
господарстві.

У листопаді 2013 року його повідомили
знайомі про необхідність звільнення
гаража, оскільки СФГ має намір
використовувати гараж за призначенням.

Проте, коли він 17 листопада 2013 року
разом із знайомими прибув за вказаною
адресою, щоб забрати належне йому
майно, до гаража приїхав заступник
голови СФГ «Центр», Селецький В.П., який
звинуватив його в тому, що він (позивач)
незаконно перебуває на території
господарства. Були викликані
працівники міліції. Завантажені ним
(позивачем) до причепу 107 дошок, у нього
відібрали і вивантажили на складі СФГ
«Центр». Такі дії відповідача змусили
його звернутися до суду за захистом
порушеного права власності.

Під час розгляду справи представники
СФГ «Центр» категорично заперечували
проти того, що між позивачем та ФГ
укладалися будь-які договори щодо
користування спірним гаражем, а дошки,
що зберігалися у гаражі належать
господарству.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях (ч.4 ст.60
ЦПК України).

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ч.1 ст.38 ЦПК України).

В порушення зазначених вимог закону
позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
доводів про те, що відповідач
незаконно заволодів його майном, тому
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
безпідставність вимог позивача і
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову.

Під час перегляду справи в
апеляційному порядку за клопотанням
позивача були допитані свідки ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, які показали, що вони
дійсно привозили у 2007 році з будинку
позивача дошки в гараж, що розташований
біля адміністративної будівлі СФГ
«Центр», частину з яких позивач
використав для своїх господарських
потреб, у 2010 році частину дошок
вивозили для обробки, а потім знову
завезли в цей гараж. Чиї дошки
знаходилися у гаражі ФГ після 2010 року
та їх кількість їм не відомо.

Свідок ОСОБА_11, який працює дільничним
інспектором Добровеличківського РВ
УМВС України в Кіровоградській області
і брав участь в роботі слідчої групи,
яка 17. 11. 2013 року виїжджала на місце
події, про належність будівельних
матеріалів (дошок) сторонам у справі
знає з їх слів.

Аналіз показань свідків свідчить про
те, що вони не можуть з достовірністю
вказати, що дошки, які намагався
вивезти позивач 17.11.2013 року із гаража,
що належить СФГ «Центр», належать саме
позивачу, а тому ці покази не можна
вважати допустимими доказами, що
підтверджують вимоги позивача.

Із наданих до суду апеляційної
інстанції документів вбачається, що
17.11.2013 року СФГ «Центр» було створено
комісію для проведення інвентаризації
будівельних матеріалів (дошок), що
зберігалися у автогаражі для легкових
автомобілів цього господарства.

Згідно інвентаризаційного опису від
17.11.2013 року в гаражі зберігалося 21,4 куб.
м дошок ( дуб, ясень, сосна), а не 12 куб. м
, як зазначав позивач.

Доводи відповідача про те, що у гаражі
зберігалися будівельні матеріали
фермерського господарства позивачем
не спростовано.

Відповідно до положень ст.793 ЦК України
договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремих частин)
укладається у письмовій формі.

Передання наймачеві будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) оформляється відповідним
документом (актом) , який підписується
сторонами договору. З цього моменту
починається обчислення строку
договору найму, якщо інше не
встановлено договором. (ч.1 ст.795 ЦК
України).

Недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Заперечення
однією із сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису
та іншими доказами. Рішення суду не
може ґрунтуватися на свідченнях
свідків (ч.1 ст.218 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У порушення вказаних вимог закону
позивачем не надано допустимих доказів
на підтвердження доводів про укладення
між ним та СФГ «Центр» договору найму
нерухомого майна, а саме: приміщення
гаража, що розташований по АДРЕСА_1

Ураховуючи наведене правильним є
висновок суду першої інстанції про
недоведеність позивачем своїх вимог.
Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на доказах, висновків суду
не спростовують, тому колегія суддів не
вбачає підстав для її задоволення.

Суд ухвалив рішення відповідно до
наданих сторонами доказів по суті
правильне, що відповідно до ст.308 ЦПК
України є підставою для відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Керуючись ст.ст.209,307,308,313-315 ЦПК
України колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Добровеличківського районного
суду Кіровоградської області від 25
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді