АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3664/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Якименко Л. Г. Доповідач -
Тамакулова В.О.Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

14 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Макарова М.О.

при секретарі: Поляковій Н.О. ,

яка розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк « Приватбанк» на рішення Амур-
Нижньодніпровського районного суду м.
Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року
по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк « Приватбанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та договором поруки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до віповідачів про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та договорами поруки.

В обґрунтування позову посилався на те,
що 1 жовтня 2007 року між Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк « Приватбанк» та ОСОБА_2, укладено
кредитний договір № 93524-cred на суму 30000
грн. зі сплатою 30 % річних.

Для забезпечення виконання кредитного
договору банк уклав договори поруки: з
ОСОБА_4 № 93524-cred-1 та ОСОБА_3 № 93524-cred-2.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 порушила
умови договору щодо своєчасного
повернення кредиту уторилася
заборгованість станом на 04 серпня 2013
року в сумі 42578, 24 грн ( 12261,60
-заборгованість за кредитом, 28051,01-
заборгованість за процентами, 250 грн,
2015. 63 грн- штрафи.).

Позивач просив стягнути з відповідачів
заборгованість солідарно, оскільки
його письмову пропозицію від 11 серпня
2013 року про добровільне погашення
відповідачі проігнорували.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала
частково.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, належно повідомлений про
слухання справи.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову
заперечувала з посиланням на сплив
терміну вимоги стягнення.

Рішенням суду І інстанції позов
задоволено частково, солідарно
стягнуто кредитну заборгованість з
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в стягненні з ОСОБА_3
в заявлених вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення норм
матеріального та про цесуального
права, просить скасувати рішення й
постановити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів перевірила законність,
обґрунтованість рішення суду, в межах
заяв-лених вимог, апеляційної скарги та
ч.3 ст.303 ЦПК України і дійшла до
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом правильно встановлено, що 1
жовтня 2007 року між Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк « Приватбанк» та ОСОБА_2, укладено
кредитний договір № 93524-cred на суму 30000
грн. зі сплатою річних 30 %, визначено
строком повного погашення кредиту 07
жовтня 2009 року.

Для забезпечення виконання кредитного
договору банк уклав договори поруки: з
ОСОБА_4 № 93524-cred-1 та ОСОБА_3 № 93524-cred-2.

Відповідач ОСОБА_2 порушила умови
договору щодо своєчасного повернення
кредиту, тому утворилася
заборгованість станом на 04 серпня 2013
року яка складає 42578, 24 грн ( 12261,60
-заборгованість за кредитом, 28051,01-
заборгованість за процентами, 250 грн,
2015. 63 грн- штрафи.).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено,
що за кредитним договором банк
(кре-дитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові в
розмірі та на умовах, що встановлені
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит і
спла-тити проценти.

При порушенні зобов'язання, що
забезпечене порукою, боржник і
поручитель відпо відають перед
кредитором солідарно (ч. 1 ст. 554 ЦК
України).

За п. 3 ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 627 ЦК України
сторони є вільними в укладанні
догово-рів, у визначенні їх умов, з
урахуванням норм ЦК України, інших
актів цивільного законо-давства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону
відповідальності за його порушення (
ст.615 ЦК України).

При відмові в позові стосовно
поручителя ОСОБА_3, суд обгрунтовано
послався на ч. 4 ст 559 ЦК України згідно з
положеннями якої порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Установивши, що договором поруки не
визначено строк, після закінчення
якого порука припиняється, оскільки
умовами цього договору встановлено, що
він діє до повного припинення всіх
зобов'язань боржника за кредитним
договором, та що кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання 07
жовтня 2009 року, не пред'явив протягом
шести місяців вимоги до поручителя про
виконання зобов'язання, суд дійшов
правильного висновку про те, що
зобов'язання за договором поруки
ОСОБА_3 припинилося.

Посилання в апеляційній скарзі на п. 10
договору поруки, як підставу
задоволення позову, про його дію до
повного виконання умов кредитного
договору, не може бути прийняте до
уваги оскільки протирічить вказаній
нормі, бо за своєю правовою природою
строк передбачений ч.4 ст 559 ЦК України є
преклюзивним( припиняючим). Його
закінчення є підставою для припинення
поруки; цей строк не може бути
поновлено, зупинено чи перервано з
підстав передбачених ст.ст.263, 264. ч.5
ст.267 ЦК України; суд зобов'язаний
самостійно застосувати норми про строк
на відміну від строку позовної
давності, який застосовується судом за
заявою сторін.

Виходячи з того, що строк поруки не є
строком порушеного права, а строком
існування самого зобов'язання поруки,
права кредитора і обов'язок
поручителів по його закінченню
припиняються, кредитор не має права на
задоволення позову заявленого за
межами передбаченого ч.4 ст 559 ЦК
України строку, бо із його закінченням
припинилося матеріальне право.

Встановивши факт закінчення строку,
суд відмовив кредитору в позові за
відсутністю у нього права вимоги
стягнення боргу з поручителя.

Однак при постановленні рішення
стосовно відповідача ОСОБА_4, суд
допустив порушення закону, бо з
аналогічних підстав солідарно стягнув
кредитну заборгованість з поручителя,
тому апеляційний суд вважає за
необхідне застосувати ч.3 ст.303 ЦПК
України, так як не обмежений доводами
апеляційної скарги при порушенні судом
матеріального та процесуального права.

Рішення суду в частині солідарного
стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за
кредитним договором підлягає
скасуванню з відмовою в позові, бо із
закінченням строку кредитного
договору та заявлення позову за межами
передбаченого ч.4 ст 559 ЦК України
строку, припинилося матеріальне право.
( а.с. 29).

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк Приватбанк»- задовольнити
частково.

Рішення Амур- Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 грудня 2013 року по цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «
Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
ОСОБА_3 Генадіївни- відмову в стягненні
- залишити без змін.

Рішення в частині солідарного
стягнення кредитної заборгованості з
ОСОБА_4 - скасувати , в позові- відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

С у д д і: