РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року
Харцизького міського суду Донецької
області в складі:

головуючого судді - Сидорової М.В.,

при секретарі - Луценко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харцизьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми позики та процентів за
договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про стягнення суми
позики та процентів за договором
позики, вказуючи, що 25.03.2013р. між ним та
відповідачем був укладений договір
позики за яким відповідач отримав від
нього 65 000,00грн., які зобов'язався
повернути в строк до 25.06.2013р. Про
отримання грошових коштів та
визначення строку їх повернення
свідчить розписка, написана власноруч
відповідачем. Однак відповідач
запозичені грошові кошти до
теперішнього часу не повернув, від
спілкування з ним відмовляється.
Оскільки відповідач запозичені
грошові кошти в визначений в договорі
строк не повернув, просить стягнути з
відповідача вказану суму.

Також зазначає, що в зв'язку із
запозиченням грошових коштів та
укладанням договору позики він має
право на отримання процентів за
користування відповідачем його
грошовими коштами. При цьому в
укладеному договорі позики між ним та
відповідачем не було визначено розмір
процентів за користування
запозиченими грошовими коштами, таким
чином, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК
України, розмір процентів дорівнює
обліковій ставці Національного банку
України. За розрахунками позивача сума
за користування його грошовим коштами
за період з 25.03.2013р. по 07.03.2014р. складає в
загальній сумі 4248,15 грн. з розрахунку:
за період з 25.03.2013р. по 10.06.2013р. при
обліковій ставці НБУ 7,5% - 1041,78грн., за
період з 10.06.2013р. по 13.08.2013р. при
обліковій ставці НБУ 7% - 810,27 грн., за
період з 13.08.2013р. по 07.03.2014р. - при
обліковій ставці НБУ 6,5% - 2396,10грн.

Крім того, оскільки позичальник
своєчасно не повернув суму позики, то
він повинен сплатити грошову суму
відповідно до ст.625 ЦК України, а саме
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та три проценти
річних від простроченої суми. За
розрахунками позивача за час
прострочення виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором позики,
сума інфляційного збільшення складає
390,00грн., 3% річних на суму
заборгованості - 1859,18грн.

Таким чином позивач просить стягнути з
відповідача суму позики 65000,00 грн., а
також суму нарахованих процентів -
4248,15грн., суму інфляційного збільшення -
390,00грн., 3% річних на суму
заборгованості - 1859,18грн., а всього -
71497,33 грн.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі з
підстав викладених в позовній заяві,
уточнив періоди при розрахунку
процентів та просив позов
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився за невідомими причинам, про
час, день та місце слухання справи
повідомлявся належним чином.

З'ясувавши думку позивача та
представника відповідача, суд вважає
можливим розглянути справу у
відсутність відповідача.

Представник відповідача за
довіреністю ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги визнав
частково та пояснив, що дійсно між
сторонами 25.03.2013р. було укладено
договір позики на суму 65 000 грн., яку
відповідач до сьогодні не повернув. В
цій частині позов визнає та не
заперечує проти стягнення вказаної
суми з відповідача. Всі інші
нарахування вважає безпідставними,
оскільки розписка була безпроцентна,
підстав для нарахування 3% річних та
інфляційного збільшення немає. Просить
в позові в частині стягнення процентів
за користування запозиченими коштами,
3% річних на суму заборгованості та суми
інфляційного збільшення відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
письмові доказі вважає позов таким, що
підлягає частковому задоволенню через
наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
наданих сторонами доказів. Стаття 10 ЦПК
України, закріплює, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України,
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК
України встановлено, що за договором
позики на позичальникові лежить
зобов'язання повернути суму позики у
строк та в порядку, що передбачені
договором.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК
України кредитор, прийнявши виконання
зобов'язання, повинен на вимогу
боржника видати йому розписку про
одержання виконання частково або в
повному обсязі. Якщо боржник видав
кредитору борговий документ, кредитор,
приймаючи виконання зобов'язання,
повинен повернути його боржникові. У
разі неможливості повернення
боргового документа кредитор повинен
вказати про це у розписці, яку він
видає. Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

Відповідно до ст.1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від

позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.
Це положення не застосовується до
випадків, коли договір був укладений
під впливом обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Судом встановлено, що відповідно до
розписки від 25.03.2013 року, оригінал якої
був оглянутий судом, відповідач ОСОБА_2
запозичив у позивача ОСОБА_1 грошову
суму 65000,00 грн., яку зобов'язався
повернути до 25.06.2013р.

Про отримання грошових коштів та
зобов'язання їх повернути в певний
строк відповідач затвердив своїм
підписом.

Отже, між сторонами було досягнуто
згоди стосовно всіх істотних умов
договорів позики й розписка свідчить
про їх укладення відповідно до вимог
ст. 1046 ЦК України.

Розписка написана власноручно
відповідачем, останнім заперечень щодо
недостовірності розписки суду не
подано, що також підтверджує факт
укладання договору позики між ним та
позивачем та фактом передачі йому
позивачем грошових коштів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що відповідач свої
зобов'язання повернути позивачу до
25.06.2013р. займані грошові кошти не
виконав, до теперішнього часу
запозичені гроші не повернув.

Вказані обставини не оспорюється
представником відповідача та ним
визнаються.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 ЦК України.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідач не виконав взяті
зобов'язання щодо повернення суми
позики, таким чином з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
сума боргу за договором позики за
розпискою від 25.03.2013 року 65000,00грн.

Щодо стягнення процентів за
користування запозиченими грошовими
коштами, то суд встановив, що з тексту
розписки від 25.03.2013р. вбачається, що нею
необумовлений розмір процентів від
суми позики, в той же час відсутні
відомості про те, що позика є
безпроцентною.

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом.

За змістом вказаної статті договір
позики може бути оплатним або
безоплатним.

Відносини позики вважаються оплатними,
якщо їх безоплатний характер прямо не
вставлений ЦК України, іншими
законодавчими актами або конкретним
договором.

Відсутність у договорі умови про
отримання відсотків за користування
позикою не означає, що договір є
безоплатним.

Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

У ч. 2 ст. 1048 ЦК України закріплено два
випадки, коли договір позики
вважається безоплатним.

За змістом вказаної норми договір
позики вважається безоплатним, якщо
він укладений між фізичними особами на
суму, яка не перевищує
п'ятдесятикратного розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однією із сторін та
якщо позичальникові передані речі,
визначені родовими ознаками.

Таким чином позикодавець має право на
одержання процентів від суми позики на
рівні облікової ставки Національного
банку України, але розмір процентів
зазначений позивачем є
необґрунтованим, не відповідає
положенням матеріального права через
наступне.

З 23 березня 2012 року на підставі
Постанови Національного Банку України
№ 102 від 21 березня 2012 року діяла
облікова ставка в розмірі 7.5000%.

Таким чином розмір процентів з 25
березня 2013 року по 9 червня 2013 року
повинен розраховуватися від суми 65000
грн., виходячи з розміру облікової
ставки Національного банку

України 7,50% і складе 1028,42 грн., з
наступного розрахунку: 65000 * 7,50% / 365 дн. *
77 дн., де 65000 грн. - сума позики, 7,5 - розмір
облікової ставки НБУ, 365 - кількість
днів у році, 77 дн. - період дії договору
позики.

З 10 червня 2013 року на підставі
Постанови Національного Банку України
№ 209 від 06 червня 2013 року діяла облікова
ставка в розмірі 7.0000%.

Таким чином розмір процентів з 10 червня
2013 року по 12 серпня 2013 року повинен
розраховуватися від суми 65000 грн.,
виходячи з розміру облікової ставки
Національного банку України 7,00% і
складе 797,81 грн., з наступного
розрахунку: 65000 грн. * 7,00% / 365 дн. * 64дн., де
65000 грн. - сума позики, 7,00 - розмір
облікової ставки НБУ, 365 - кількість
днів у році, 64 - період дії договору
позики.

З 13 серпня 2013 року на підставі
Постанови Національного Банку України
№ 315 від 09 серпня 2013 року діяла облікова
ставка в розмірі 6.5000%.

Таким чином розмір процентів з 13 серпня
2013 року по 07 березня 2014 року повинен
розраховуватися від суми 65000 грн.,
виходячи з розміру облікової ставки
Національного банку України 6,50% і
складе 2396,10 грн., з наступного
розрахунку: 65000 * 6,50% / 365 * 207, де 65000 - сума
позики, 6,50 - розмір облікової ставки
НБУ, 365 - кількість днів у році, 207 -
період дії договору позики.

Виходячи з викладеного загальний
розмір процентів складе 1028,42 грн. +797,81
грн.+2396,10 = 4222,33 грн., які належить
стягнути з відповідача на користь
позивача.

На підставі ч.2 ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позикодавець відповідно до вимог ст.
ст. 625, 1048 ЦК України має право на
одержання процентів від суми позики
лише протягом строку дії зазначених
договорів, а після їх закінчення, у разі
прострочення виконання грошового
зобов'язання, застосовуються положення
ст.625 ЦК України.

Тобто, стягнення процентів за
користування чужими грошима, як
гарантія прав позикодавця, у розмірі 3%
річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК
України, має застосовуватися із дня,
наступного за днем, який визначено
сторонами, як строк виконання
зобов'язання. За вказаним договором
позики, наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625
ЦК України, застосовуються з 26 червня
2013 року по 07 березня 2014 року (в межах
позовних вимог).

Виходячи з викладеного три проценти
річних від простроченої суми за даний
період складуть 1362,33 грн. з наступного
розрахунку: 65000 грн. * 3% / 365 * 255, де 65000 -
сума позики, 255- період прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Дана сума підлягає стягненню з
відповідача.

Перевіривши суму визначену позивачем
по розрахункам індексу інфляції, суд
дійшов висновку, що розрахунок індексу
інфляції здійснений позивачем без
урахування вимог листа Верховного суду
України № 62-97р від 03.04.1997р.
«Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ», а тому, судом
здійснено власний розрахунок з місяця
порушення зобов'язання про повернення
грошових коштів в межах визначеного
позивачем періоду нарахування,
відповідно до Рекомендацій ВСУ № 62-97р
від 03.04.1997р. згідно якого:

- індекс інфляції: формула розрахунку:
сума боргу * сукупний індекс інфляції
за період прострочення = сума боргу з
урахуванням індексу інфляції; сума
індексу інфляції становить різницю між
сумою боргу та боргу з урахуванням
індексу інфляції.

При розрахунку суми боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення
застосовуються показники індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь із періодів індекс
інфляції менше одиниці (тобто мала
місце не інфляція, а дефляція).

Індекс інфляції у червні 2013 року
становив 100,0, індекс інфляції за липень
2013 року - 99,9, індекс інфляції за серпень
2013 року - 99,3, індекс інфляції за
вересень 2013 року - 100,0, індекс інфляції
за жовтень 2013 року - 100,4, індекс інфляції
за листопад 2013 року -100,2, індекс
інфляції за грудень 2013 року -100,5, індекс
інфляції за січень 2014 року -100,2, індекс
інфляції за лютий 2014 року -100,6, індекс
інфляції за березень 2014 року -102,2

Таким чином сукупний індекс інфляції
за період з червня 2013 року по березень
2014 року: 100,0%* 99,9%*99,3%*100,0% * 100,4% * 100,2% * 100,5% *
100,2% * 100,6% * 102,2 % = 103,3% грн.

Отже, сума боргу з врахуванням індексу
інфляції становить: 65000грн. * 103,3% : 100%
=67145грн.

Індекс інфляції становить: 67145грн. -
65000грн. = 2145грн.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог.

Враховуючи викладене та у зв'язку з тим,
що позивачем заявлено до стягнення
суму індексу інфляції у сумі меншій ніж
розрахована судом, то вимоги в позивача
цій частині підлягають задоволенню в
межах заявленої до стягнення суми
індексу інфляції у розмірі 390 грн.

Таким чином, загальна сума яку
відповідач повинен сплатити позивачу
за договором позики становить 70974,66 грн.
(65000 грн. основного боргу + 4222,33 грн.
проценти за користування грошовими
коштами, 1362,33 грн. 3% річних від
простроченої суми + 390 грн. суми
інфляційного нарахування).

Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивач судовий
збір за позовну заяву сплатив в розмірі
- 714,97 грн. (а.с. 1, 3), та судовий збір за
подання заяви про забезпечення позову
від 03.04.2014р. в розмірі 121,80 грн. (а.с.16),
позовні вимоги задоволені на суму 70974,66
грн., заява про забезпечення позову
була задоволена, таким чином з
відповідача на користь позивача
належить стягнути витрати по оплаті
судового збору в сумі 709,97 грн. та 121,80
грн., а всього 831,77 грн.

Ухвалою від 03 квітня 2014 року було вжито
заходи забезпечення даного позову у
вигляді накладення арешту на
автомобіль марки MAZDA, модель 3, випуску
2005 року, реєстраційний номер НОМЕР_1,
який на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_4 виданого ВРЕВ м.Харцизька при
УДАІ ГУМВС України в Донецькій області
від 26.06.2009р. належить ОСОБА_2. Копія
ухвали була надіслана на виконання до
відділу Державної виконавчої служби
Харцизького міського управління
юстиції Донецької області та до ВРЕВ
м.Харцизька для відома.

Відповідно до положень ч.6 ст.154 ЦПК
України, суд одночасно з ухваленням
судового рішення або після цього може
постановити ухвалу про скасування
заходів забезпечення позову.

Враховуючи, що спір між сторонами
вирішено, а також позицію позивача,
викладену в заяві про застосування
заходів забезпечення позову, в якій він
просив накласти арешт на транспортний
засіб який належить відповідачу до
набрання рішенням законної сили, та
його пояснення в судовому засіданні
щодо заходів забезпечення позову, суд
вважає можливим після набрання
рішенням законної сили скасувати захід
забезпечення позову у вигляді арешту
на автомобіль марки MAZDA, модель 3,
випуску 2005 року, реєстраційний номер
НОМЕР_1, який на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_4 виданого ВРЕВ м.Харцизька при
УДАІ ГУМВС України в Донецькій області
від 26.06.2009р. належить ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст.625,1046,1047,1049,1050 ЦК
України, ст.ст.10, 11, 60, 79, 84, 88, 212, 213, 214 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
суми позики та процентів за договором
позики - задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2 на користь
ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_3, заборгованість за
договорами позики від 25.03.2013р. в сумі
65000,00грн., проценти за користування
грошовими коштами в сумі 4222,33 грн., три
проценти річних від простроченої суми -
1362,33 грн., суму інфляційного
нарахування 390 грн., а також сплачений
судовий збір в розмірі 831,77 грн., а
всього -71806,43 грн. (сімдесят одна тисяча
вісімсот шість грн. 43 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Скасувати захід забезпечення позову у
вигляді арешту автомобілю марки MAZDA,
модель 3, випуску 2005 року, реєстраційний
номер НОМЕР_1, який на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_4
виданого ВРЕВ м.Харцизька при УДАІ
ГУМВС України в Донецькій області від
26.06.2009р. належить ОСОБА_2, накладеного
ухвалою Харцизького міського суду
Донецької області від 03 квітня 2014 року.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
через Харцизький міський суд протягом
10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: