Справа № 2/466/440/13
Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк
Провадження № 22-ц/783/1226/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Левика Я.А.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю:
позивача ОСОБА_2, її представника -
ОСОБА_3,

відповідача
ОСОБА_4, його представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 03 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя, зобов'язання
до вчинення дій та стягнення грошової
компенсації вартості частини рухомого
майна ,-

в с т а
н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом, в якому просила
поділити між нею та відповідачем
майно, набуте ними у шлюбі, визнавши за
нею право власності на 2/3 частини
квартири АДРЕСА_1, зобов»язавши
відповідача передати їй срібний
браслет, дві пари золотих кульчиків,
три золотих ланцюжка, золотий браслет,
два золотих хрестика, золотий перстень
з камінцем, та сплатити їй половину
вартості музичного інструменту (гобою
F. Lore) у розмірі 21 310 гривень, який
залишається у власності відповідача
(а.с.108-109).

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 03 грудня 2013 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково. Суд
вирішив поділити між сторонами
квартиру АДРЕСА_1, визнавши за
позивачем право власності на 1/2 її
частину. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено. Стягнуто з
відповідача в користь позивача 1808
гривень 50 копійок витрат по сплаті
судового збору.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2,
просить його скасувати в частині
відмови у задоволенні решти її вимог з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права, неповного
з»ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеності обставин, які
суд вважав встановленими, і ухвалити
нове рішення, яким її вимоги
задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що
при ухваленні оскаржуваного рішення
судом не враховано, що спірна квартира
купувалась за кошти її батьків, з нею
проживає їхня з відповідачем дитина,
аліментів, які сплачуються
відповідачем на утримання дитини, є
недостатньо, а тому, згідно з законом,
вона має право на більшу частку у
квартирі, ніж відповідач. Зазначає, що
суд першої інстанції не дав належної
оцінки угоді, укладеній між Львівським
національним академічним театром
опери та балету ім. С.Крушельницької та
відповідачем, про компенсацію за
зношування (амортизацію) музичного
інструменту при виконанні трудових
обов»язків, яка на її думку,
підтверджує факт належності гобою F. Lore
саме відповідачеві, який використовує
даний музичний інструмент у своїй
роботі та отримує за його використання
амортизаційні відрахування. Апелянт
вважає, що показання свідка ОСОБА_6 про
належність даного інструменту йому,
який він дав у користування
відповідачеві, не заслуговують на
увагу, оскільки не підтверджені
доказами про придбання гобою саме
свідком, а не відповідачем.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони позивача в підтримання
апеляційної скарги, заперечення
сторони відповідача, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом
спільної сумісної власності сторін є
квартира АДРЕСА_1, яка була придбана
відповідачем під час шлюбу з позивачем
на підставі договору №73-3 інвестування
будівництва житлового будинку,
укладеного між ним та ТОВ «Лев» 06 січня
2006 року, та додаткової угоди до нього
від 08 квітня 2008 року (а.с.28-32).

Квартира придбана за рахунок кредитних
коштів, які отримав відповідач
відповідно до кредитного договору,
укладеного між ним та АКБСР
«Укрсоцбанк» 02 квітня 2008 року (а.с.33-40,
47).

Відповідач сплачує у користь позивача
аліменти на утримання їхньої доньки у
розмірі 2200 гривень щомісячно.

Доказів, які б спростовували ці факти,
та доказів, які б підтверджували, що
розмір аліментів, які одержує позивач
від відповідача на дитину, є
недостатнім для забезпечення
фізичного, духовного розвитку дитини,
позивачем не надано, а тому суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про визначення частки позивача у
спільному нерухомому майні, виходячи
при цьому із закріпленого у ст.70 СК
України принципу рівності часток
кожного з них.

Погоджується колегія й з висновками
суду першої інстанції про
недоведеність решти заявлених вимог
позивача, оскільки обставини, на які
вона посилається, ґрунтуються виключно
на її поясненні, яке в силу вимог ч.2 ст.57
ЦПК України, не може бути доказом у
справі.

Доводи апелянта про те, що названа вище
угода від 03 січня 2010 року (а.с.111),
укладена між Львівським національним
академічним театром опери та балету ім.
С.Крушельницької та відповідачем, про
компенсацію за зношування
(амортизацію) музичного інструменту, є
підтвердженням того факту, що гобой F.
Lore вартістю 42 600 гривень, є власністю
відповідача, є безпідставними,
оскільки вони ґрунтуються лише на
припущенні і спростовуються іншим
письмовим доказом по справі - листом
генерального директора театру (а.с.123)
про те, що для виплати вказаної вище
компенсації працівнику на підставі
ст.125 КЗпП України, чинне законодавство
не вимагає у користувачів музичних
інструментів вказувати їх власників, а
тому відомості про власника спірного
музичного інструменту, який відповідач
використовує у своїй професійній
діяльності, у адміністрації театру
відсутні.

Доказів, які б підтверджували факт
купівлі музичного інструменту
позивачем та/чи відповідачем під час
шлюбу, позивач не надала суду, а відтак,
той факт, що даний інструмент є їхньою з
відповідачем спільною сумісною
власністю, нею не доведено.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин, фактичні обставини
справи, давши належну оцінку доказам,
поданим сторонами в підтвердження
обставин, якими вони обгрунтовують
свої вимоги та заперечення, застосував
матеріальний закон, який підлягав
застосуванню, під час розгляду справи
не допустив порушень процесуального
закону, які б були підставою для зміни
чи скасування рішення, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1
п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х
в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 03 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
________________ Бойко С.М.

Судді:
________________ Береза В.І.

________________ ОСОБА_7