АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3076/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Алтунін О. В. Доповідач - Глущенко
Н.Г. Категорія 46/48
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року м.
Дніпропетровськ

16 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна
О.М., Кіктенко Л.М.

при секретарі -
Гасановій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 10 лютого 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів на утримання
повнолітнього сина, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 10.02.2014 року та ухвалити
нове, посилаючись на те, що воно є
незаконним, оскільки ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права / а. с. 28-30 /.

Зазначеним рішенням суду від 10.02.2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково.

Суд стягнув з відповідача ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 аліменти на утримання
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з його
навчанням в комунальному закладі
освіти «Ліцей з посиленою
військово-фізичною підготовкою»
Дніпропетровської міської ради (вул.
Космодромна, 7, м. Дніпропетровськ), у
розмірі ? частини усіх видів заробітку
(доходу) щомісячно, починаючи з 10.12.2013
року до 02.10.2018 року, за умови
продовження ним навчання.

Судом допущено негайне виконання
рішення в межах суми місячного платежу.

Також, судом вирішено питання щодо
судових витрат по справі / а. с. 24-25 /.

Судом встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 1994 року, який розірвано 05.07.2000
року /а. с. 6/. Від шлюбу сторони мають
повнолітнього сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 /а. с. 6 /, на утримання якого
(до його повноліття) стягувались
аліменти з відповідача за судовим
рішенням / а. с. 7-8 /.

Сину сторін - ОСОБА_4 02.10.2013 року
виповнилося вісімнадцять років, але
він знаходиться на утриманні матері,
так як навчається у КЗО «Ліцей з
посиленою військово-фізичною
підготовкою» на третьому курсі (11 клас)
денної форми навчання, що
підтверджується відповідними
довідками з місця проживання та ліцею /
а. с. 5 /.

Відповідач ОСОБА_3 є працездатною
особою та працює водієм в ПП «ТРАНС
ЛОГІСТИК», що підтверджується довідкою
№ 66 від 20.01.2014 року / а. с. 50 /.

ОСОБА_3, який має двох неповнолітніх
дітей від іншого шлюбу / а. с. 51-52 /,
заперечував проти стягнення з нього
аліментів на утримання повнолітнього
сина в твердій грошовій сумі - 1500 грн.
щомісячно, оскільки він має постійну
роботи, а заробітна плата є невеликою.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що позовні вимоги
позивачки, в силу ст. ст. 198, 199, 181-184 СК
України, підлягають частковому
задоволенню, тобто з відповідача
підлягають стягненню на користь
позивачки аліменти в розмірі 1/4 частини
всіх видів заробітку (доходу) щомісячно
на утримання повнолітнього сина за
умови продовження ним навчання /а. с.
24-25/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду залишити без змін з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник
між сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

При вище викладених обставинах,
суд першої інстанції прийшов до
правильного та обґрунтованого
висновку про те, що відповідач
зобов'язаний, в силу ст.ст. 198,199,200,181-184 СК
України, сплачувати на користь
позивачки аліменти в розмірі 1/4 частини
всіх видів заробітку (доходу) щомісячно
на утримання повнолітнього сина за
умови продовження ним навчання.

Згідно ст.ст. 198, 199 СК України -
батьки зобов'язані утримувати своїх
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчання і у зв'язку з цим
потребують матеріальної допомоги до
досягнення ними двадцяти трьох років
за умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Право на
утримання припиняється у разі
припинення навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України -
суд визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у ст.
182 СК України. При визначенні розміру
аліментів з одного з батьків суд бере
до уваги можливість надання утримання
другим з батьків, своїми дружиною,
чоловіком та повнолітніми дочкою,
сином.

Посилання позивачки в апеляційній
скарзі на те, що суд безпідставно
відмовив їй у стягненні аліментів в
твердій грошовій сумі (1500 грн.
щомісячно), стягнувши з відповідача
аліменти лише в розмірі ? частину всіх
видів заробітку (доходу), - не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки,
згідно довідки ПП «ТРАНС ЛОГІСТИК» № 66
від 20.01.2014 року, відповідач постійно
працює водієм в цьому підприємстві з
01.02.2011 року та отримує щомісячно
заробітну плату / а. с. 50 /.

Отже, суд правильно, в силу ст.ст. 183,200 СК
України, визначив розмір аліментів у
частці від заробітку (доходу) батька
дитини.

Згідно ж ст. 184 СК України - аліменти
можуть бути визначені судом в твердій
грошовій сумі в разі, якщо платник
аліментів має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
а також інших обставин, що мають
істотне значення.

Належних та допустимих доказів того, що
відповідач має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
а також інших обставин, що мають
істотне значення, - позивачка не надала
ні суду першої інстанції, ні суду
апеляційної інстанції, як і не надала
доказів того, що вона сплачує якісь
кошти за навчання її сини в
комунальному закладі та який
її-позивачки матеріальний стан.

Отже, справа розглянута судом
першої інстанції у відповідності з
вимогами ст.ст. 10,11 ЦПК України, тобто в
межах заявлених вимог і на підставі
доказів наданих суду сторонами, які
беруть участь у справі.

Крім того, приведені в апеляційній
скарзі доводи позивачки ОСОБА_2 не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
вони зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги не є
суттєвими для вирішення спірного
питання.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування чи зміни
судового рішення, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 10
лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

СУДДІ: