Провадження №22-ц/784/919/14
інстанції: Гуденко О.А.
Доповідач апеляційної інстанції:
У Х В А Л А

І менем
України

24 березня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка
О.І.

суддів:
Самчишиної Н..В.

Серебрякової Т.В.

із секретарем: Свіщук
О.В..

з участю:

представника

відповідачки - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за

апеляційними
скаргами

публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ «Приватбанк»,
або Банк) та ОСОБА_4 на рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 11.02.2014 р., у справі за

позовом

ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за

зустрічним
позовом

ОСОБА_4 до ПАТ «Приватбанк» про
визнання кредитного договору
недійсним та відшкодування збитків і
моральної шкоди,

встановила:

18.10. 2013 р. ПАТ «Приватбанк»
звернувся з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Позивач зазначав, що 25.05.2008 р. з
ОСОБА_4, яка у вересні 2008 р. змінила
прізвище на: «ОСОБА_4» було укладено
договір кредиту, за умовами якого вона
отримала 3.000 грн. 00 коп. кредиту, шляхом
встановлення кредитного ліміту на
платіжну картку з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
кредитної картки.

Згідно з договором вона мала
щомісячними платежами погашати
заборгованість перед Банком, у тому
числі, здійснювати сплату частки
кредиту, процентів за його
користування у розмірі 24 % річних,
комісії та інших винагород відповідно
до Умов та правил надання банківських
послуг, Правил користування платіжною
карткою, Тарифів банку ( далі - Умови,
Тарифи та Правила ) та заяви
позичальниці, які є невід'ємною
частиною кредитного договору.

Внаслідок невиконання
позичальницею цих зобов'язань
утворилась заборгованість, розмір
якої, станом на 09. 10. 2013 р., складає 22809
грн. 91 коп.

Посилаючись на те, що
позичальниця допустила порушення
кредитної угоди, позивач просив про
стягнення зазначеної заборгованості.

09.12.2013 р. ОСОБА_4 звернулася із
зустрічним позовом до ПАТ КБ
«Приватбанк» про визнання кредитного
договору недійсним, посилаючись на
ненадання усієї необхідної інформації
про умови кредитування та сукупну
орієнтовну вартість кредиту,
відсутність якої унеможливила зробити
правильний та свідомий вибір щодо умов
кредитування; нечесну підприємницьку
практику із застосуванням обману, який
полягає в приховуванні розміру ставки,
яка сплачується за прострочку
зобов'язання та нав'язування послуг з
комісії, що є порушенням ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
та ст. 230 ЦК України.

Посилаючись на ці обставини
відповідачка просила також про
відшкодування збитків у подвійному
розмірі, завданих через неправомірне
нарахування комісії та відсотків на
суму 22576 грн. 36 коп.000 грн., а також
моральної шкоди у подвійному розмірі
22809 грн. 91 коп.

В подальшому до початку розгляду
справи по суті збільшила вимоги
зустрічного позову та просила
відшкодувати 128079 грн.22 коп. в якості
збитків та 64039 грн. 61 коп. в якості
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 11.02.2014 р.
постановлено про часткове задоволення
позовних вимог.

Зокрема цим рішенням ухвалено про
стягнення з відповідачки на користь
Банку 13938 грн. 69 коп. у якості
відшкодування збитків за кредитним
договором та 229 грн. 40 коп. у
відшкодування судового збору.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 про визнання кредитного
договору недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк
ставить питання про зміну рішення і
задоволення позову у повному обсязі,
посилаючись на необгрунтованність
висновків суду щодо неправомірного
застосування Банком у правовідносинах
підвищеної відсоткової ставки у
розмірі 180% за прострочення
зобов'язання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
ставиться питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового про
задоволення зустрічного позову із
залишенням позову ПАТ КБ «Приватбанк»
без розгляду, посилаючись на
необґрунтованість висновків суду та
порушення норм процесуального і
матеріального права.

Перевіряючи законність та
обгрунтованість рішення в межах
оскарження, судова колегія вважає, що
апеляційні скарги ПАТ КБ «Приватбанк»
і відповідачки не підлягають
задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК
України, зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та закону.

Порушення зобов'язань, які
виникають з договорів, тягне за собою
наслідки передбачені ст. 611 ЦК, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання однією з сторін, якщо це
передбачено договором або законом;
зміна умов зобов'язання; сплата
неустойки (штрафу); відшкодування
збитків.

Положення ст. ст. 1054, 1056-1 та ч.2 ст.
1050, які регулюють правовідносини, що
виникли з договору кредиту та позики,
також передбачають відшкодування
збитків в разі невиконання кредитного
договору, шляхом дострокового його
повернення та сплати процентів
передбачених договором.

Пунктами 6.5, 6.6. 8.6. Умов договору,
встановлено право кредитора вимагати
дострокового повернення кредиту,
відсотків за його користування,
комісії та інших нарахувань, які носять
штрафний характер.

Згідно з правилами ст. 638 ЦК
договір вважається укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору, тобто
усіх тих умов, щодо яких за заявою хоча
б однієї з сторін договору має бути
досягнуто згоди.

Кредитний договір, відповідно до
ч.2 ст. 640 ЦК вважається укладеним з
моменту отримання кредитних коштів
позичальником.

З матеріалів справи вбачається,
що 25.05.2008 р. з позичальницею укладено
договір кредиту, за умовами якого вона
отримала 3.000 грн. 00 коп..

Згідно з договором вона мала
щомісячними платежами погашати
заборгованість перед Банком, у тому
числі, здійснювати сплату частки
кредиту, процентів за його
користування у розмірі 24 % річних,
комісії та інших винагород відповідно
до Умов, Правил, Тарифів банку та заяви
позичальниці, які є невід'ємною
частиною кредитного договору.

Внаслідок невиконання
позичальницею цих зобов'язань
утворилась заборгованість, розмір
якої, станом на 09. 10. 2013 р., складає 22809
грн. 91 коп.

Зазначене підтверджується
змістом договору, який посвідчено
власноручними підписами уповноваженої
особи кредитора та позичальницею.

На підтвердження факту укладення
договору кредитором надано витяг з
особового рахунку відкритого за
платіжною карткою позичальниці.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку позичальниця не виконала
належним чином цих умов договору,
допустивши накопичення заборгованості
за тілом кредиту з відсотків за
користування кредитом з комісії та
штрафів в період його дії та станом на
09.10.2013 р. на загальну суму 22809 грн. 91 коп.

З наявного у матеріалах справи
наказу № СП-2007-354 від 08.10.2007 р. видно, що
ним затверджено Положення про порядок
надання банківського продукту
«CASH-кредит»

Цим положенням передбачено, що
умови оформлення споживчого кредиту по
технології «CASH- кредит» передбачають
ставку за прострочку платежу у розмірі
180%.

При цьому для отримання готівки
позичальник має власноручно підписати
довідку про такі умови кредитування за
технологією«CASH-кредит».

Таким чином, самим кредитором
погоджено одну із істотних умов
договору, тобто підписання названої
довідки позичальником, з якою
договором пов'язано момент укладення
частини угоди про розмір ставки за
прострочення.

В ході судового розгляду Банком
не надано доказів підписання такої
довідки позичальницею.

Встановивши зазначені обставини
на підставі наведених доказів та
виходячи з того факту, що сторонами
договору не погоджено умов договору
про ставку прострочки у розмірі 180 %, суд
прийшов обґрунтованого висновку, як
про порушення позичальницею умов
кредитного договору, так і про
наявність підстав для покладення на
неї відповідальності за відшкодування
збитків, завданих неналежним
виконанням умов договору з врахуванням
лише тих умов відповідальності за
порушення кредитних зобов'язань, які
погоджені сторонами.

З врахуванням цього висновку
судом обґрунтовано постановлено про
задоволення позову частково та
зменшення розміру збитків до 13938 грн. 69
коп.

При цьому суд з належних підстав
визнав необґрунтованими вимоги
відповідачки про застосування строку
позовної давності, оскільки доказів
того, що його пропущено позивачем
матеріали справи не містять.

Вирішуючи спір в частині
зустрічного позову суд також
обгрунтовано виходив з того, що
відповідно до вимог ст. 627 ЦК
позичальниця була вільною у виборі
банку та умов отримання кредиту,
отримавши усю необхідну для формування
свідомого вибору інформацію,
добровільно зобов'язалася щомісячними
платежами погашати заборгованість
перед Банком, у тому числі, здійснювати
сплату частки кредиту, процентів за
його користування у розмірі 24 % річних,
комісії та інших винагород відповідно
до Умов, Правил, Тарифів банку та заяви
позичальниці, які є невід'ємною
частиною кредитного договору.

Зі змісту заяви позичальниці та
інших невід'ємних частин кредитного
договору, вбачається що на момент його
укладення позичальниця усвідомлювала,
що його умови є справедливими по
відношенню до неї та що перед його
укладанням вона отримала від банку усі
необхідні документи, у тому числі і
відомості про наявні форми
кредитування та їх відмінності.

Зазначене відповідає
положенням ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» та свідчить
про необгрунтованність доводів
відповідачки про введення її в оману
при укладенні оспорюваного договору та
відсутність підстав для визнання його
недійсним з цих підстав та з підстав
здійснення нечесної підприємницької
практики.

З врахуванням такого висновку
судом обґрунтовано ухвалено про
відмову у задоволенні вимог
зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги
відповідачки про необхідність
скасування рішення суду першої
інстанції та залишення позову без
розгляду з підстав недотримання вимог
ст. 119 ЦПК України в частині викладення
у позовній заяві обставин справи та
зазначення доказів, якими
обґрунтовуються позовні вимоги, не
заслуговують на увагу.

Адже в тексті позовної заяви
належним чином викладені обставини
спору, якими обґрунтовуються позовні
вимоги та зазначені докази, що
підтверджують кожну з обставин.

Крім того, Банком до матеріалів
справи фактично долучені письмові
докази на підтвердження обставин
справи. Цим доказам суд дав належну
юридичну оцінку та ухвалив рішення, що
відповідає дійсним обставинам справи і
вимогам закону.

Не підлягають врахуванню також і
доводи апеляційної скарги позивача
щодо безпідставного неврахування
судом першої інстанції вимог Тарифу та
пункту 5.5.1 Умов щодо сплати відсотків
за прострочення за підвищеною
відсотковою ставкою, оскільки
кредитним договором передбачено її
застосування за умови обов'язкового
письмового повідомлення позичальника
про такі умови відповідальності за
прострочку платежу шляхом підписання
відповідної довідки.

В той же час, матеріали справі не
містять доказів виконання цієї умови
договору, а за таких обставин її
застосування у спірних
правовідносинах обґрунтовано визнано
судом неправомірним.

Враховуючи встановлене колегія
суддів не знаходить підстав для зміни
чи скасування оскаржуваного рішення
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-315
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» та ОСОБА_4 -
відхилити, а рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 11.02.2014
р., - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але з цього часу на протязі двадцяти
днів може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Н.В.Самчишина

Т.В. Серебрякова