Провадження №2/521/495/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого судді:
Граніна В.Л.
.

при секретарі:
Шкребтієнко Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Одеси цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя і його розподіл, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. У
підтвердження своїх вимог позивач
посилається на те, що вони з
відповідачем 15 листопада 1986 року
зареєстрували шлюб. Від шлюбу
неповнолітніх дітей немає. Тривалий
час не проживають разом, не ведуть
спільного господарства, подружні
відносини припинені, а шлюб носить
формальний характер.

ОСОБА_2 позов визнала та подала до суду
зустрічний позов про визнання права
спільно сумісної власності та розподіл
спільного майна подружжя, а саме 2/5
частини домоволодіння розташованого
за адресою: АДРЕСА_1. У підтвердження
своїх вимог ОСОБА_2 посилається на те,
що вони з ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 15
листопада 1986 року, до теперішнього часу
проживали разом, вели спільне
господарство, а також те , що за період
їх браку вказане домоволодіння істотно
збільшилося у вартості внаслідок
спільних трудових і грошових затрат її
та ОСОБА_1, так як вони за час шлюбу
фактично зробили капітальну
реконструкцію будинку.

Вислухавши думку позивача,
представника позивача, відповідача,
представника відповідача, дослідивши
надані письмові матеріали справи,
оцінивши зібрані докази, вислухавши
свідків, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
необхідно задовольнити в повному
обсязі.

В судовому засіданні встановлені
наступні обставини і визначені
відповідно до них правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_1 від 15 листопада 1986 року, був
зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, про що Відділом РАГС Київського
району м. Одеси зроблено актовий запис
№1433. Від шлюбу у сторін неповнолітніх
дітей немає. Сторони останній час не
ведуть спільного господарства,
подружні відносини припинені, а шлюб
носить формальний характер. Проти
розірвання шлюбу не заперечували.

Відповідно до ст. 105 СК України шлюб
може бути розірваний за заявою одного з
подружжя на підставі рішення суду.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, що мають
істотне значення.

З позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що
вона просить визнати право спільно
сумісної власності на 2/5 частини
домоволодіння розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, яке належить на праві
власності ОСОБА_1

Судом встановлено, що 25.11.1986 року
Одеським міжміським бюро технічної
інвентаризації зареєстровано за
ОСОБА_1 право приватної власності на 1/5
частини домоволодіння розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 20.10.1986 року, виданого
старшим державним нотаріусом Сьомої
одеської державної нотаріальної
контори Мельник Л.В.

Також, в період шлюбу, а саме 24.09.1987 року
Одеським міжміським бюро технічної
інвентаризації зареєстровано за
ОСОБА_1 право приватної власності на 1/5
частини домоволодіння розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, на підставі
договору дарування від 02.09.1987 року.
Таким чином, у власності ОСОБА_1
знаходиться 2/5 частини домоволодіння
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

За весь період шлюбу ОСОБА_2 проживала
разом з ОСОБА_1 у зазначеному
домоволодінні, зазначеному під літерою
«В» АДРЕСА_1, яке складалося з житлової
кімнати площею 13,2 кв. м, кухні площею 9,2
кв. м, комори площею 3,1 кв. м., а також
сараю. Решта майна, в тому числі житлові
будинки під літерами «А» та «Б»,
знаходилися у користуванні інших
співвласників домоволодіння.

На момент набуття позивачем права
власності на вказане домоволодіння,
нерухоме майно було занедбане,
знаходилося у аварійному стані та
потребувало негайного ремонту. Це
підтверджується показаннями свідків
як зі сторони позивача, так і зі сторони
відповідача, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Також, свідки зі сторони відповідачки,
а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_9
підтвердили той факт, що ремонт у
вказаному домоволодінні проводився
після реєстрації шлюбу між сторонами,
він проводився за спільні гроші та
спільною працею подружжя. Свідки зі
сторони позивача, а саме ОСОБА_8 та
ОСОБА_7, проти цього не заперечували.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив
той факт, що ремонтні роботи
проводилися у період їх браку, а також
те, що ОСОБА_2 готувала для них їжу,
прибирала та займалася усіма
побутовими питаннями, тобто вона
вкладала трудові затрати.

Представник ОСОБА_1 у судовому
засіданні не заперечував проти того,
щоб 2/5 частини вказаного домоволодіння
було визнано правом спільно сумісної
вартості подружжя, однак не
погоджувався, щоб майно було поділено в
рівних долях між сторонами.

Також, факт того, що у даному
домоволодінні проводився ремонт, в
результаті чого воно суттєво
збільшилося у вартості,
підтверджується проведеною
експертизою, яка була призначена
ухвалою суду від 03.12.2013 року.

Відповідно до висновків проведеної
експертизи від 27.01.2014 року, вартість
проведених у 2/5 частинах домоволодіння
демонтажних, земляних, будівельно -
монтажних, оздоблювальних та інших
робіт, в тому числі зведення нової
капітальної будівлі під кухню,
санвузол та коридор, підключення
житлового будинку до комунікацій,
проведення газифікації домоволодіння,
в період з 1986 року по теперішній час
становить 128 052 грн., тобто 38 % від
загальної вартості на теперішній час.
Вартість 25 частин складає на
теперішній час 336 528 грн. ОСОБА_1 в
судовому засіданні фактично не
заперечував проти того, що всі ці
роботи були виконані після реєстрації
шлюбу і те, що ОСОБА_2 в цей час готувала
для них їжу, прибирала та займалася
усіма побутовими питаннями, тобто вона
вкладала свої трудові затрати при
реконструкції 25 часток домоволодіння,
які належали її чоловіку.

Такі самі висновки надані і в
експертному висновку від 25.10.2013 року,
проведеному ТОВ «Будексперт-Т» за
заявою ОСОБА_2

Будь яких інших доказів того, що
будинок збільшився у своїй вартості
тільки внаслідок його особистих
трудових чи грошових затрат він суду не
надав, що повинен був зробити на
підставі ст. 60 ЦПК України.

Суд також враховує, що згідно рішення
№29 виконкому Малиновського районної
ради народних депутатів м. Одеси від
15.01.1988 року були узаконені самочинно
збудовані прибудови і приміщення в
спірному будинку (під час шлюбу).

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Сімейного
кодексу України , якщо майно дружини,
чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
другого з подружжя, воно у разі спору
може бути визнане за рішенням суду
об'єктом права спільно сумісної
власності подружжя. Така ж норма права
існувала і в КпШС України 1969 року а саме
ст.25, який діяв на час реконструкції
будинку.

Таким чином, суд вважає, що вартість 2/5
частин домоволодіння, за період шлюбу,
а саме з 1986 року по теперішній час,
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних грошових та
трудових затрат сторін.

Відповідно ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу
України, у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частка майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу
України встановлено, що дружина та
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільно сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Отже суду надано достатньо доказів для
задоволення вимог ОСОБА_2 та визнання 2/5
частини домоволодіння, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, спільно сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнання
за кожним з них права власності на 15
частину домоволодіння.

На підставі ст. 154 і ст. 214 ЦПК України
суд вважає за необхідне скасувати
заходи забезпечення позову, які були
застосовані судом під час розгляду
справи.

Також суд вважає за необхідне в порядку
ст.88 ЦПК України провести розподіл
витрат між сторонами, та стягнути 17 грн.
з ОСОБА_1 при реєстрації розірвання
шлюбу.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 368 ЦК України, ст.ст. 24, 62, 69, 70, 105, 112 СК
України 2003 року, ст.25 КпШС України 1969
року, ст.ст. 3, 11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання
шлюбу та позовні вимоги ОСОБА_2 про
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя і його розподіл
задовольнити в повному обсязі.

Шлюб, зареєстрований 15 листопада 1986
року у відділі державної реєстрації
актів цивільного стану у Київському
районі реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, запис в
книзі реєстрації актів про одруження
№1433, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

При реєстрації розірвання шлюбу
стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 17 грн., ОСОБА_2 від сплати
звільнити.

Встановити порядок виконання рішення
про розірвання шлюбу, відповідно до
якого воно після набрання законної
сили є підставою для внесення
відомостей до Державного реєстру актів
цивільного стану громадян та
проставлення відмітки в актовому
записі про шлюб про його розірвання
органом державної реєстрації актів
цивільного стану (відповідно до ст. 15
Закону України «Про державну
реєстрацію актів цивільного стану», ст.
115 СК України).

Визнати 2/5 частини домоволодіння, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
об'єктом права спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2, за
кожним, право власності на 1/5 частину
домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 (кв.3).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 682
грн. судового збору та 3 500 грн. судових
витрат пов'язаних з проведення
експертизи.

Скасувати заходи забезпечення позову,
вжиті ухвалою Малиновського районного
суду м. Одеси від 12 листопада 2013 року,
знявши арешт з 2/5 частин домоволодіння,
що знаходиться, за адресою: АДРЕСА_1
(кв.3).

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в десяти денний строк з дня
проголошення рішення.

Головуючий