18.04.2014 Справа № 756/732/13- ц
Унікальний № 756/732/13
Провадження № 2/756/62/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 03» квітня 2014року
Оболонський районний суд м. Києва в
складі:

головуючого судді
- Белолконної І.В.
при
секретарі
- Поливко М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Прокуратури м. Києва,
Міністерства Внутрішніх справ України,
Державного казначейства України про
захист гідності та відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
дізнання, попереднього (досудового
слідства) та прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Прокуратури м. Києва (далі -
відповідач-1), Міністерства внутрішніх
справ України (далі - відповідач-2, МВС),
Державного казначейства України про
захист гідності та відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
дізнання, попереднього (досудового
слідства) та прокуратури, в якому з
урахуванням уточнень позовних вимог
просить стягнути з держави Україна
матеріальну та моральну шкоду в
розмірі 8 (вісім) млн. грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що після смерті
матері відносно позивача почалися
вчинятися протиправні дії направлені
на нанесення останньому тілесних
ушкоджень та фальшування доказів по
цивільній справі, що розглядалася в
Залізничному суді м. Києва з приводу
спору про спадщину.

У зв'язку із неодноразовими
посяганнями на життя та здоров'я
позивач отримав різного роду тілесні
ушкодження, у зв'язку з чим
неодноразово звертався до органів
внутрішніх справ та прокуратури. Однак
міліція, органи досудового слідства та
дізнання, прокуратура, замість того,
щоб порушувати кримінальні справи і
знаходити винних, штучно створювали
перешкоди правосуддю, писали
«відписки» про відмову в порушенні
кримінальних справ, а речові докази
знищували.

Позивач вважає, що своїми
неправомірними діями/бездіяльністю
органи прокуратури та міліції нанесли
йому значну матеріальну та моральну
шкоду та вказує на те, що з часу його
звернень у правоохоронні органи його
майновий стан та стан здоров'я значно
погіршився. Через бездіяльність і
некомпетентність посадових осіб
відповідачів, позивач морально
страждає. Тяганина як в судах, так і під
кабінетами відповідачів негативно
позначились на здоров'ї позивача, який
є інвалідом. Окрім того, позивач вважає,
що працівниками міліції незаконно та
безпідставно зроблено наклеп, щодо
нього - зазначивши у службових
документах його діагноз - шизофренія,
що не відповідає дійсності. Завдані
збитки та моральну шкоду позивач
оцінює на суму в розмірі 8 000 000,00 грн.

Представник відповідача-1, прокуратури
м. Києва, в судовому засіданні, щодо
задоволення позову, заперечував, у
задоволенні позовних вимог просив
відмовити з підстав викладених у
письмових запереченнях, а саме,
зазначив, що позивачем не наведено та
не конкретизовано, які ж саме
неправомірні дії чи бездіяльність,
прийняті рішення прокуратури м. Києва
заподіяли йому матеріальної та
моральної шкоди, призвели до порушення
його прав, погіршення здоров'я,
моральних страждань тощо, та не надано
жодних доказів на підтвердження своїх
обставин, які підлягають доказуванню в
спірних правовідносинах. Також між
вчиненою прокуратурою м. Києва, на
думку позивача, бездіяльністю, яка ніби
- то полягала у неналежному здійсненні
контролю за діями органів слідства, та
збитками, які полягають у
відшкодуванні шкоди, завданої
внаслідок втрати майна, роботи,
погіршення стану здоров'я тощо,
відсутній будь-який зв'язок. Не
наведено, в чому саме має місце
неналежний контроль за діями органів
слідства з боку органів прокуратури.

Представник відповідача-2, МВС України,
в судовому засіданні щодо задоволення
позову заперечував, у задоволенні
позовних вимог просив відмовити, на
підставах викладених у письмових
запереченнях, зазначив, що з позовної
вбачається, що постанови про закриття
кримінальної справи та відмову в
порушенні кримінальної справи, які
зазначає позивач, були винесені саме
працівниками Святошинського РУ ГУМВС
України в м. Києві, Оболонського РУ
ГУМВС України в м. Києві, ВДАІ з
обслуговування Оболонського р-ну в м.
Києві, УДАІ ГУМВС України в м. Києві та
прокуратури Оболонського р-ну м. Києва,
тому, жодним працівником центрального
апарату МВС України не були проведені
будь-які дії, які б порушили права
позивача, а відтак МВС України є
неналежним відповідачем по даній
справі.

Представник відповідача-3, Державного
казначейства України, в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи, в порядку ст. 74
ЦПК України, був повідомлений належним
чином, направив на адресу суду листа, в
якому просив розглядати справу за його
відсутності.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
дослідивши та оцінивши письмові докази
у справі кожен окремо та у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов не підлягає задоволенню,
враховуючи наступне.

Судом встановлено, що позивач в період
з 1997 по 2008 рік неодноразово звертався
до органів внутрішніх справ,
прокуратури та суду з приводу вчинення
відносно нього неправомірних та
злочинних дій.

За його зверненнями працівниками
органів внутрішніх справ та
прокуратури були проведені
процесуальні дії відповідно до Закону
України «Про звернення громадян» та
чинного на той час КПК України. Також
органами внутрішніх справ та
прокуратурою проводились службові
розслідування за результатами
розгляду заяв ОСОБА_1

28.12.2007 року сл. СВ Святошинського РУ
ГУМВС України м. Києва винесено
постанову про закриття кримінальної
справи №58-1577 (про підробку підпису
матері ОСОБА_1 на генеральному
доручені на право керуванням
автомобіля).

09.03.2008 року, старшим оперуповноваженим
ВКР Оболонського РУ ГУМВС України в м.
Києві винесено постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи за
заявою ОСОБА_1 за ст. 296 КК України у
зв'язку з відсутністю складу злочину;

27.03.2008 року, старшим інспектором з
розшуку ВДАІ з обслуговування
Оболонського району в м. Києві
винесено постанову про відмову у
порушенні кримінальної справи за
заявою ОСОБА_1 за ст. 286 КК України у
зв'язку з відсутністю складу злочину

08.07.2008 року ДІМ Оболонського РУ ГУМВС
України у м. Києві винесено постанову
про відмову в порушенні кримінальної
справи за заявою ОСОБА_1 за ст. 296 КК
Українку зв'язку з наявністю не
скасованої постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи по тому
ж факту.

15.09.08 року, постановою Оболонського
районного суду м. Києва, скаргу ОСОБА_1
на постанову старшого
оперуповноваженого Оболонського РУ
ГУМВС України в м. Києві від 09.03.2008,
постанову Оболонського РУ ГУМВС
України у м. Києві від 08.07.2008 та
постанову старшого інспектора з
розшуку ВДАІ з обслуговування
Оболонського району в м. Києві від
27.03.2008 про відмову у порушенні
кримінальних справ за заявами ОСОБА_1 -
було задоволено. Постанову старшого
оперуповноваженого ВКР Оболонського
РУ ГУМВС України в м. Києві від 09.03.2008
про відмову в порушенні кримінальної
справи за заявою ОСОБА_1 за ст.. 296 КК
України у зв'язку з відсутністю складу
злочину, Постанову ДІМ Оболонського РУ
ГУМВС України у м. Києві від 08.07.2008 про
відмову в порушенні кримінальної
справи за заявою ОСОБА_1 за ст. 296 КК
Українку зв'язку з наявністю не
скасованої постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи по тому
ж факту, Постанову старшого інспектора
з розшуку ВДАІ з обслуговування
Оболонського району в м. Києві від
27.03.2008 про відмову у порушенні
кримінальної справи за заявою ОСОБА_1
за ст. 286 КК України у зв'язку з
відсутністю складу злочину - було
скасовано, а матеріали ЖРЗПЗ № 3015 від
29.02.2008, матеріали ЖРЗПЗ № 9807 від 03.07.2008,
ЖРЗПЗ № 10054 від 25.04.2004 було повернуто до
Оболонського РУ ГУМВС України в м.
Києві для проведення додаткової
перевірки.

За результатами проведеної повторної,
додаткової дослідчої перевірки за
фактом отримання 25.04.04 ОСОБА_1 тілесних
ушкоджень, старшим інспектором розшуку
ВДАІ з обслуговування Оболонського
району м. Києва Павленком С.В. 13.11.2008
року повторно винесено постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи на підставі ст. 6 п. 2 КПК України -
у зв'язку з відсутністю складу злочину
(в/м № 3651 за 2004 рік).

08.12.2008 ст. о/у ВКР Оболонського РУ ГУМВС
України в м. Києві Ботенко І.Ф. винесена
постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи (додатковий
розгляд відмовного матеріалу № 2258 за
2008 р., тяжкі тілесні ушкодження, які
були завдані ОСОБА_1 15.05.2007
невстановленою особою).

Судом також встановлено, що досудове
слідство по кримінальних справах
№05-20069 та 55-396 зупинено на підставі п.3
ст.206 КПК України (в редакції 1960р.) в
зв'язку з не встановленням особи, яка
скоїла злочин (т.2, а.с.169), 29.12.2008 року у
кримінальній справі №58-1577 винесено
постанову про її закриття на підставі
п.2 ст.6 КПК України (в редакції 1960) року
та знищено по закінченню термінів
зберігання (акт №1/663 від 24.05.2013 року) (т.2,
а.с.204).

Повторно позивачем постанови про
відмову в порушенні кримінальної
справи в порядку визначеному КПК
України (редакція 1960 року) не
оскаржувалися та на час звернення до
суду є не скасованими.

За результатами проведених службових
розслідувань ГУ МВС України у м. Києві
від 22.10.2008 року та 03.12.2008 року, доводи
ОСОБА_1 щодо неправомірних дій
співробітників Оболонського РУ ГУ МВС
України в м. Києві не знайшли свого
підтвердження. В діях працівників
міліції Оболонського РУ ГУ МВС України
в м. Києві порушень діючого
законодавства не встановлено (т.
3,а.с.42-46, 73-74).

30.12.2008 помічником прокурора
Оболонського району м Києва Охріменком
О.О., відносно старшого
оперуповноваженого ВКР Оболонського
ГУ МВС України в м. Києві Ботенка І.Ф.,
дільничного інспектора міліції
відділу ДІТ у Оболонського РУ ГУ МВС
України в м. Києві Острогляда В.М. та
старшого інспектора: розшуку ВДАІ з
обслуговування Оболонського району м.
Києва Павленка С.В. винесено постанову
про відмову у порушенні кримінальної
справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України -
у зв'язку з відсутністю складу
злочинів, передбачених ст. 364 КК України
- зловживання владаю, ст. 36 (КК України -
службове підроблення, ст. 382 КК України -
невиконання судового рішення та ст. 396
КК України - приховування злочину)
(т.4,а.с. 54-58).

На думку суду, стосовно позовних вимог,
щодо відшкодування моральної шкоди,
необхідно зазначити, що у ст. 23 ЦК
України визначено, що особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

При цьому, суд зазначає, що відповідно
до загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Зокрема, підлягають
з'ясуванню наступні обставини: чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Згідно 1176 ЦК України завдана фізичній
або юридичній особі внаслідок іншої
незаконної дії або бездіяльності чи
незаконного рішення органу, що
здійснює оперативно-розшукову
діяльність, органу досудового
розслідування, прокуратури або суду,
відшкодовується на загальних
підставах. Порядок відшкодування
шкоди, завданої незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органу, що
здійснює оперативно-розшукову
діяльність, органу досудового
розслідування, прокуратури або суду,
встановлюється законом.

Так, як визначено у ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду», відповідно до положень цього
Закону підлягає відшкодуванню шкода,
завдана громадянинові внаслідок,
зокрема, незаконного засудження,
незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», право на
відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадках постановлення
виправдувального вироку суду;
встановлення в обвинувальному вироку
суду чи іншому рішенні суду (крім
ухвали чи постанови суду про
повернення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд) факту незаконного притягнення
як обвинуваченого, незаконного взяття
і тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
чи порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів;
закриття кримінальної справи за
відсутністю події злочину, відсутністю
у діянні складу злочину або
недоведеністю участі обвинуваченого у
вчиненні злочину; відмови в порушенні
кримінальної справи або закриття
кримінальної справи з підстав,
зазначених у пункті 2 частини першої
цієї статті; закриття справи про
адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду» позивач
не має права на відшкодування шкоди,
оскільки жодної з перерахованих дій до
позивача не було застосовано.

В судовому засіданні було встановлено,
що позивачем не надано жодного доказів,
якими було б визнано дії відповідачів
незаконними, а також не надано доказів
на підтвердження наявності такої
шкоди, протиправності діяння
відповідачів, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням відповідачів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Належних та допустимих доказів, в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на
підтвердження завдання шкоди
незаконними діями відповідачів
позивач не надав.

За таких обставин, позовні вимоги є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
23, 1167, 1176 Цивільного кодексу України,
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15,
60, 61, 88, 174, 209, 213 - 215, 218, 223 Цивільного
процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Прокуратури м. Києва, Міністерства
Внутрішніх справ України, Державного
казначейства України про захист
гідності та відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
дізнання, попереднього (досудового
слідства) та прокуратури - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду м. Києва
через Оболонський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
І.В.
Белоконна