Провадження № 2/711/895/14
Справа № 711/1283/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
Придніпровський районний
суд

м. Черкаси

В складі: головуючого - судді
Колода Л.Д.

при секретарі
Бойко О.Ю.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення боргу ,-

В с т а н о в и в:

Позивач ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернувся до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення боргу. Свої позовні вимоги
мотивує тим, що між позивачем та
відповідачами 29 грудня 2006 року було
укладено генеральну кредитну угоду
№010/02-2/1030-06/г та договір про зміни №1 від
25.06.2007 року. В рамках Генеральної
кредитної угоди між сторонами було
укладено кредитний договір № 01002-2 1030-06
від 29.12.2006 року. На підставі даного
договору відповідачу ОСОБА_2 було
надано кредит в сумі 590 000доларів США
терміном по 28.12.2013 року. Цільове
призначення кредитних коштів - на
проведення ремонту нерухомого майна та
на розвиток бізнесу.

Відповідно до п. 1.5.1. кредитного
договору погашення відповідної
частини кредиту здійснюється
позичальником щомісяця у розмірі та
строки, визначені у графіку; повернення
кредиту, шляхом внесення готівки в касу
банку або безготівковим
перерахуванням на кредитний рахунок.

Відповідно до п.1.4.1.2. кредитного
договору проценти за кредит
позичальник сплачує щомісячно на
рахунок доходів кредитора не пізніше
останнього робочого дні кожного місяця
та остаточно при погашенні кредиту.

Згідно п. 1.9.1. кредитного договору банк
має право вимагати дострокового
виконання боргових зобов'язань в
цілому або у визначеній банком частині
у випадку невиконання позичальником
або поручителем, або майновим
поручителем своїх боргових та інших
зобов'язань за цим договором, або умов
договору іпотеки, або умов договір)
поруки.

Відповідно до п. 4.1.1 кредитного
договору за порушення прийнятих на
себе зобов'язань стосовно повернення
кредитних коштів, сплати процентів за
користування кредитними коштами, у
визначені цим договором строки,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання, за кожний день
прострочки.

Відповідачем не виконано зобов'язання
п.п. 1.4.1.2., 1.5.1. вищевказаного кредитного
договору, а саме - не сплачується
основна заборгованість за кредитом та
відсотки за його користування.

Станом на 17.01.2014 року за ОСОБА_2
рахується заборгованість в сумі 467 661,87
доларів США, заборгованість за
відсотками в сумі 167 563,89 доларів США, за
нарахованою пенею в сумі 93 112,47 доларів
США, а всього 728 338,23 доларів США, що
згідно курсу НБУ становить в
гривневому еквіваленті (728 338,23 х 7.9930) - 5
821 607,47 грн.

Також, між позивачем та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки №010/02-2/1030-06 п
від 29.12.2006 року, за яким вона взяла на
себе зобов'язання перед позивачем
відповідати по зобов'язаннях ОСОБА_2 ,
що виникли з умов генеральної
кредитної угоди, у повному обсязі цих
зобов'язань.

Відповідно до п.3.1 договору поруки у
випадку невиконання або неналежного
виконання боржником взятих на себе
зобов»язань по кредитному договору,
поручитель і боржник несуть солідарну
відповідальність перед кредитором на
всю суму заборгованості, встановлену
на момент подання повної вимоги, у
відповідності до ч.1,2 ст.554 ЦК України.

26.08.09 банком було направлено на адресу
відповідачів претензії щодо
дострокового виконання умов кредитних
договорів та договорів поруки. Однак
вимоги банку не були виконані в повному
обсязі.

Згідно рішення загальних зборів
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» було змінено назву
позичальника з відкритого
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» на публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль».
Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» є
правонаступником зі всіма правами та
обов'язками ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль».

Згідно ч.1 ст. 554 Цивільного кодексу
України, у разі порушення боржником
зобов'язання, порушеного порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну
відповідальність) відповідальність
поручителя.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'
язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться, а згідно ст.629 ЦК
України договір є обов' язковим для
виконання сторонами.

Враховуючи ст. 651 ЦК України та у зв'язку
з тим, що позичальник до цього часу не
виконує умови кредитного договору, і
виконання його в подальшому сумнівне,
чим істотно порушує умови договору,
виникла необхідність у стягненні
вищевказаної заборгованості.

В зв»язку з цим позивач просить
постановити рішення, яким стягнути з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПAT
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість в сумі 5 821 607,47 грн. та
судові витрати.

Представник позивача ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» по
довіреності Грушевий Ю.В. в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
пояснив, що заборгованість по кредиту
становить 135 854,40 доларів США, загальна
сума боргу становить 5 821 607 грн. 47 коп. та
просив суд позов задовольнити
повністю, судові витрати стягнути з
відповідачів на користь позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 по
довіреності ОСОБА_5 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
підтримала заперечення на позовну
заяву, просила застосувати строк
позовної давності та в позові
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
в результаті повного, всебічного та
об'єктивного їх дослідження, суд
вважає, що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав. В
судовому засіданні встановлено, між
позивачем та відповідачами 29 грудня 2006
року було укладено генеральну
кредитну угоду №010/02-2/1030-06/г та договір
про зміни №1 від 25.06.2007 року. В рамках
генеральної кредитної угоди між
сторонами було укладено кредитний
договір № 01002-2 1030-06 від 29.12.2006 року. На
підставі даного договору відповідачу
ОСОБА_2 було надано кредит в сумі 590
000доларів США терміном по 28.12.2013 року.
Цільове призначення кредитних коштів -
на проведення ремонту нерухомого майна
та на розвиток бізнесу.

Відповідно до п. 1.5.1. кредитного
договору погашення відповідної
частини кредиту здійснюється
позичальником щомісяця у розмірі та
строки, визначені у графіку; повернення
кредиту, шляхом внесення готівки в касу
банку або безготівковим
перерахуванням на кредитний рахунок.

Відповідно до п.1.4.1.2. кредитного
договору проценти за кредит
позичальник сплачує щомісячно на
рахунок доходів кредитора не пізніше
останнього робочого дні кожного місяця
та остаточно при погашенні кредиту.

Згідно п. 1.9.1. кредитного договору банк
має право вимагати дострокового
виконання боргових зобов'язань в
цілому або у визначеній банком частині
у випадку невиконання позичальником
або поручителем, або майновим
поручителем своїх боргових та інших
зобов'язань за цим договором, або умов
договору іпотеки, або умов договір)
поруки.

Відповідно до п. 4.1.1 кредитного
договору за порушення прийнятих на
себе зобов'язань стосовно повернення
кредитних коштів, сплати процентів за
користування кредитними коштами, у
визначені цим договором строки,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання, за кожний день
прострочки.

Відповідачем не виконано зобов'язання
п.п. 1.4.1.2., 1.5.1. вищевказаного кредитного
договору, а саме - не сплачується
основна заборгованість за кредитом та
відсотки за його користування.

Станом на 17.01.2014 року за ОСОБА_2
рахується заборгованість на загальну
суму 728 338,23 доларів США, що згідно курсу
НБУ становить в гривневому еквіваленті
(728 338,23 х 7.9930) - 5 821 607,47 грн.

Також, між позивачем та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки №010/02-2/1030-06 п
від 29.12.2006 року, за яким вона взяла на
себе зобов'язання перед позивачем
відповідати по зобов'язаннях ОСОБА_2 ,
що виникли з умов генеральної
кредитної угоди, у повному обсязі цих
зобов'язань.

Відповідно до п.3.1 договору поруки у
випадку невиконання або неналежного
виконання боржником взятих на себе
зобов»язань по кредитному договору,
поручитель і боржник несуть солідарну
відповідальність перед кредитором на
всю суму заборгованості, встановлену
на момент подання повної вимоги, у
відповідності до ч.1,2 ст.554 ЦК України.

26.08.09 банком було направлено на адресу
відповідачів претензії щодо
дострокового виконання умов кредитних
договорів та договорів поруки. Однак
вимоги банку не були виконані в повному
обсязі.

З доводами позивача про те, що
відповідачі повинні відповідати
солідарно за невиконання умов
договору суд погодитись не може з таких
підстав. Пунктом 1.9.1 кредитного
договору № 010/02-2/1030-06 визначено, що банк
має право вимагати достроково
виконання боргових зобов'язань в
цілому або у визначеній банком частині
у випадку невиконання позичальником
та/або поручителем своїх боргових та
інших зобов'язань за цим договором. При
цьому, виконання боргових зобов'язань
повинно бути проведено позичальником
протягом 30 календарних днів з дати
одержання позичальником відповідної
вимоги.

Згідно з пунктом 1.9.2 кредитного
договору № 010/02-2/1030-06, в будь-який час
після пред'явлення банком вимоги і до
її фактичного виконання позичальником,
банк має право відкликати свою вимогу.
Таке відкликання вимоги здійснюється
банком в письмовій формі. В разі такого
відкликання банком вимоги, боргові
зобов'язання підлягають виконанню
позичальником в розмірі, порядку та
строки, що визначені цим договором,
якщо сторони не домовились про інше.

В зв'язку з невиконанням
позичальником своїх зобов'язань за
кредитними договорами, в серпні 2009 року
банк надіслав відповідачам письмові
претензії, в яких вимагав на протязі
місяця сплатити банку всю суму
кредитної заборгованості. Вказані
претензії датовано та отримано
відповідачами 26.08.2009 року, отже вся сума
кредитної заборгованості мала бути
повернута відповідачами протягом 30
календарних днів, тобто до 25.09.2009 року
включно.

Після пред'явлення банком вимог про
дострокове виконання боргових
зобов'язань, виконання відповідачами
боргових зобов'язань в розмірі, порядку
та строки, що визначені кредитними
договорами, могло б бути лише в разі
відкликання банком вимоги. Ці вимоги
банком не відкликані.

Згідно з ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права, або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Суд вважає, що право заявити даний
позов виникло у позивача 26.09.2009 року,
тобто на наступний день після
закінчення тридцятиденного строку на
виконання вимоги банку про дострокове
повернення кредитної заборгованості.

В судовому засіданні встановлено, що в
жовтні 2009 року позивач звертався до
суду з позовом про стягнення з
відповідачів заборгованості за
кредитним договором № 010/02-2/1030-06 від
29.12.2006 року. Оскільки за умовами
кредитного договору цільовим
використанням кредиту було проведення
ремонту нерухомого майна та розвиток
бізнесу, вказана судова справа довго
була зупинена до розгляду
господарським судом Черкаської
області справи про банкрутство
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2.
Тому вимоги банку, в т.ч. за кредитним
договором № 010/02-2/1030-06 від 29.12.2006 року,
були включені до реєстру вимог
кредиторів у справі про банкрутство,
затвердженого ухвалою господарського
суду Черкаської області від 23.03.2010 року.

За Законом України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», у разі
визнання громадянина-підприємця
банкрутом до складу ліквідаційної маси
не включається лише майно
громадянина-підприємця, на яке згідно з
цивільним процесуальним
законодавством України не може бути
звернено стягнення (ч. 7 ст. 47 Закону про
банкрутство).

Повернення боргів ОСОБА_2, в т.ч. за
кредитним договором № 010/02-2/1030-06 від
29.12.2006 року було забезпечено іпотекою
нерухомого майна ОСОБА_2 - комплексу по
АДРЕСА_1 та частини комплексу по
АДРЕСА_2. Все це майно було продано в
межах справи про банкрутство, а
виручені кошти направлено
ліквідатором на часткове погашення
вимог кредиторів згідно затвердженого
судом реєстру.

01 квітня 2013 року позивач надіслав
ОСОБА_2 комерційну пропозицію № 140-10-3-
00/1002, в якій запропонував сплатити
частину коштів по кредиту та спільно
продати предмет іпотеки в межах
банкрутної справи, та в разі виконання
боржником запропонованих умов,
зобов'язався укласти з поручителем
додаткову угоду про припинення
договорів поруки та подати до
Придніпровського районного суду заяви
про залишення без розгляду двох
позовів про солідарне стягнення
заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 за
кредитними договорами.

Усі запропоновані банком умови
відповідачем виконано, в результаті
чого банк подав до суду заяви про
залишення позовів без розгляду, в т.ч. у
справі № 2-107/11, у зв'язку з мирним
врегулюванням спору. Ухвала
Придніпровського районного суду м.
Черкаси про залишення позову без
розгляду від 19.11.2013 року банком не
оскаржувалась та вступила в закону
силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України
залишення позову без розгляду не
зупиняє перебігу позовної давності.

Доводи представника позивача про те, що
відповідачем ОСОБА_2 проводилось
погашення боргу і цим самим
переривався строк позовної давності,
не можуть стати підставою для
задоволення позову. Кошти, які
сплачувались в рамках домовленості з
банком про мирне врегулювання спору,
сплачені ліквідатором, а не ОСОБА_2, а
тому цей факт не свідчить про визнання
боржником боргу та переривання
позовної давності.

Крім того, оскільки і в заявленому
позові, і в претензії від 26.08.2009 року
заборгованість по тілу кредиту
зазначена в сумі 467661,87 дол. США, -
сплачені в межах справи про
банкрутство грошові кошти не
зараховувались банком саме в рахунок
погашення боргу за кредитним договором
№ 010/02-2/1030-06 від 29.12.2006 року.

Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Крім цього ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені)
встановлено позовну давність в один
рік.

Як вбачається з доданого позивачем
розрахунку заборгованості ОСОБА_2, банк
нарахував пеню у сумі 93112,47 дол. США за
період до 17.01.2013 р. - тобто поза межами
скороченого строку позовної давності.

Крім того, в рамках мирного
врегулювання спору, сторони
домовились, що погашення зобов'язань
ОСОБА_2 та зобов'язань по договорам
забезпечення буде вирішуватись в ході
процедури банкрутства, відповідно до
вимог Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», що
підтверджується копією листа від 15.04.2013
р. № 140-0-0-00/8/605 за підписом начальника
відділу стягнення кредитів мережі
управління координації мережі з
проблемних кредитів департаменту
проблемних кредитів AT «Райффайзен Банк
Аваль» Гриценко Б.М.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 10.09.2013 року у
справі № 05/01/2600 про банкрутство ФОП
ОСОБА_2 затверджено звіт ліквідатора та
ліквідовано підприємця у зв'язку з
банкрутством.

Відповідно до п. 1-1Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
в редакції Закону України від 22.12.2011 р.
№ 4212-VI, який набрав чинності з 18.01.2013
року - положення цього Закону
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження в яких порушено після
набрання чинності цим законом.

Оскільки провадження у справі про
банкрутство ФОП ОСОБА_2 порушено 16.10.2009
року - тобто до набрання чинності
законом від 22.12.2011 року № 4212-VI, до
вказаних правовідносин застосовуються
положення закону про банкрутство в
редакції до 18.01.2013 року.

Черговість задоволення вимог
кредиторів встановлена ч. 1 ст. 49 Закону
про банкрутство. Ч. 2 вказаної статті
визначено, що після завершення
розрахунків з кредиторами
громадянин-підприємець, визнаний
банкрутом, звільняється від подальшого
виконання вимог кредиторів, що були
заявлені після визнання громадянина -
підприємця банкрутом, за винятком
вимог, передбачених абзацом другим
цієї частини (вимоги кредиторів щодо
відшкодування шкоди, заподіяної життю
та здоров'ю громадян, вимоги щодо
стягнення аліментів, а також інші
вимоги особистого характеру, які не
були задоволені в порядку виконання
постанови господарського суду про
визнання громадянина-підприємця
банкрутом або які погашені частково чи
не заявлені після визнання
громадянина-підприємця банкрутом).

Посилаючись на норму ст. 49 Закону про
банкрутство, в ухвалі господарського
суду від 10.09.2013 року суд встановив, що
ОСОБА_2 звільняється від подальшого
виконання вимог банку, в т.ч. за
кредитним договором № 010/02-2/1030-06 від
29.12.2006 року, адже ці вимоги не носять
особистого характеру та були заявлені
після визнання боржника банкрутом.
Вказана ухвала банком не
оскаржувалась та вступила в законну
силу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України встановлено,
що зобов'язання припиняється частково
або у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом. В
даному випадку законом є норма ст. 49
Закону України про банкрутство.

Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_2 по довіреності
ОСОБА_5 наполягала на застосуванні
строку позовної давності і суд
погоджується з її доводами.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
( ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

За загальним правилом перебіг
позовної давності починається з дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила ( ч. 1 ст.
261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом
строку виконання ( ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок
перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

За загальним правилом перебіг
позовної давності починається з дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила ( ч. 1 ст.
261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом
строку виконання ( ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок
перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Повернення заборгованості за
кредитним договором включає в себе
зобов'язання позичальника здійснювати
повернення кредиту в розмірі та в
строки, сплата процентів.

Оскільки позивач звернувся з
позовом після закінчення строку
позовної давності, і з заявою про
поновлення строку позовної давності до
суду не звертався, суд приходить до
висновку про те, що позивачем був
пропущений строк позовної давності без
поважних причин.

Дана правова позиція викладена в
правовому висновку ВСУ у справі № 6-116
цс 13 про стягнення заборгованості за
кредитним договором. Правова позиція
ВСУ вказує, що відповідно до ст. 261 ЦК
України початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов. Перебіг позовної
давності за вимогами кредитора, які
випливають з порушення боржником умов
договору про погашення боргу, від дня,
коли відбулося це порушення. Тому в
позові слід відмовити.

Поскільки відсутні підстави для
задовлення позову, то немає підстав і
для вирішення питання про стягнення з
відповідачів судових витрат на користь
позивача.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 254, 256, 259, 261, 267, 526, 530, 543,
554, 610, 631, 629, 1048, 1054 ЦК України, ст. ст.
8,10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в :

В позові публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу -
відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Черкаської області.

Головуючий: