Справа № 450/4205/13-ц Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2014 р. Пустомитівський
районний суд Львівської області в
складі:

головуючого-судді Мусієвського В. Є.

при секретарях Гук О.П., Стельмащук Н.О.,
Пундор Б.Г.

з участю адвоката ОСОБА_1, представника
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Пустомити цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третьої особи приватного
нотаріуса Пустомитівського районного
нотаріального округу Львівської
області ОСОБА_6 про визнання майна
спільною сумісною власністю та його
поділ,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з
позовом, який уточнював, до відповідачв
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи
приватного нотаріуса Пустомитівського
районного нотаріального округу
Львівської області ОСОБА_6 про визнання
майна спільною сумісною власністю та
його поділ, а зокрема просить поновити
йому строк позовної давності звернення
до суду, який пропущений ним з поважної
причини, визнати житловий будинок
АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю
його та відповідача ОСОБА_4, визнати
недійсним договір дарування житлового
будинку з земельною ділянкою, який
укладений 13.05.2003 року між відповідачами
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений
приватним нотаріусом Пустомитівського
районного нотаріального округу
Львівської області ОСОБА_6 і
зареєстрований в реєстрі за №884,
визнати за ним та відповідачем ОСОБА_4
право власності по 1/2 ідеальній частині
житлового будинку АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що у 1963
р. між ним та відповідачкою ОСОБА_4
укладено шлюб, який у 2000 р. розірваний.
Приблизно в 1969-1970 р.р. їм була виділена
земельна ділянка під забудову у
с.Підбірці пустомитівського району
Львівської області. Під час їх шлюбу за
спільні сімейні кошти ними було
здійснено будівництво житлового
будинку АДРЕСА_1 в який вони поселились
з дітьми і прописались. Свідоцтво про
право власності на вказаний житловий
будинок та державний акт на земельну
ділянку було оформлено на відповідачку
ОСОБА_4 11.06.2002 р. він знявся з реєстрації
у житловому будинку АДРЕСА_1.

Вважає, що відповідно до вимог ст.60 СК
України та ст.ст.368,370 ЦК України вказане
майно, набуте за час шлюбу, належить
йому та відповідачці ОСОБА_4 на праві
спільної сумісної власності подружжя і
підлягає виділу в натурі з врахуванням,
що їх частки є рівними.

29.10.2013 р. він дізнався, що відповідачка
ОСОБА_4 відчужила вказане майно ОСОБА_5
на підставі договору дарування
житлового будинку з земельною
ділянкою, який укладений 13.05.2003 р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Пустомитівського районного
нотаріального округу Львівської
області ОСОБА_6 та зареєстрований в
реєстрі за №884. Крім цього, із газети
"Ваш Магазин" від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. він
дізнався про продаж спірного житлового
будинку.

Посилається на обставини, що
відповідачка ОСОБА_4 не мала права таке
відчужувати, а приватний нотаріус
Пустомитівського районного
нотаріального округу Львівської
області ОСОБА_6 посвідчувати договір
дарування до спливу встановленого
законом трьохрічного строку позовної
давності. Згоди на відчуження
вказаного майна він не давав.

В судовому засіданні адвокат позивача
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала
повністю, надала пояснення аналогічні
викладеному та просить позов
задовольнити. Крім цього зазначила, що
строки позовної давності позивачем не
пропущені, оскільки про порушення його
права він дізнався лише у 2013 р., однак
позовні вимоги нею та позивачем в цій
частині не уточнялись і не виключались.

Представник відповідачів ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовних вимог не
визнала, подала заперечення на позов та
пояснила, що не заперечує про обставини
належності спірного майна на праві
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, однак позивачем
пропущений строк позовної давності
звернення до суду визначений ст.72 СК
України, а тому з врахуванням поданої
нею заяви просить в позові відмовити.
Крім цього зазначила, що на момент
укладення 13.05.2003 р. договору дарування
житлового будинку з земельною
ділянкою, який посвідчений приватним
нотаріусом Пустомитівського районного
нотаріального округу Львівської
області ОСОБА_6 та зареєстрований в
реєстрі за №884, шлюб між сторонами був
розірваний, а тому безпідставними є
посилання позивача ОСОБА_3 щодо
необхідності його згоди на укладення
вказаного правочину. Позивач ОСОБА_3
22.08.2013 р. звертався до Пустомитівського
районного суду Львівської області з
аналогічним позовом про поділ майна
подружжя, однак після подання ОСОБА_4
заяви про застосування строків
позовної давності, 02.11.2013 р. подав заяву
про залишення позову без розгляду.
Просить в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Позивач ОСОБА_3 та відповідачі ОСОБА_4,
ОСОБА_5 в судове засідання не з"явились,
не повідомили суд про причини своєї
неявки, хоча про час та місце розгляду
справи були належним чином
повідомленими.

Третя особа приватний нотаріус
Пустомитівського районного
нотаріального округу Львівської
області ОСОБА_6 в судове засідання не
з"явилась, не повідомила суд про
причини своєї неявки, хоча про час та
місце розгляду справи була належним
чином повідомлена, однак подала заяву
про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши пояснення адвоката та
представника сторін, розглянувши
матеріали справи і докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку
про часткове задоволення позовних
вимог з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі наданих ними доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обгрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Письмовими
доказами є будь-які документи, акти,
довідки, листування службового або
особистого характеру або витяги з них,
що містять відомості про обставини, які
мають значення для справи. Письмові
докази, як правило, подаються в
оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Адвокатом та представником сторін не
заперечується факт перебування ОСОБА_3
та ОСОБА_4 в шлюбі з 1963 р., який
розірваний 20.10.2000 р. Пустомитівським
ВРАГС Львівської області про що в книзі
реєстрації актів зроблено запис №200, а
також факт належності зазначеного в
позовних вимогах спірного майна на
праві спільної сумісної власності.

У відповідності до матеріалів
інвентаризаційної справи 7/28, рішенням
виконкому Пустомитівської районної
Ради депутатів трудящих №420 від 11.08.1967
р. вирішено затвердити рішення
виконкому Лисиничівської сільської
ради депутатів трудящих від 30.05.1967 р.
про відведення земельної ділянки
ОСОБА_4 під будівництво житлового
будинку та сараю в с.Підбірці, а
житловий будинок АДРЕСА_1 належить в
цілому ОСОБА_4 згідно свідоцтва на
право особистої власності на жилий
будинок від 12.08.1996 р., яке видано на
підставі рішення виконавчого комітету
Лисиничівської сільської ради
народних депутатів Пустомитівського
району Львівської області від 25.07.1996 р.

Земельна ділянка для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд площею 0,1010 га, яка
знаходиться по АДРЕСА_1, що не
заперечується адвокатом та
представником сторін, належить ОСОБА_4
згідно державного акту від 11.03.1996 р. на
право приватної власності на землю,
який виданий на підставі рішення
виконавчого комітету Лисиничівської
сільської ради народних депутатів від
03.12.1993 р.

Договором дарування від 13.05.2003 р., який
посвідчений приватним нотаріусом
Пустомитівського районного
нотаріального округу Львівської
області ОСОБА_6 та зареєстрований в
реєстрі за №884, ОСОБА_4 подарувала, а
ОСОБА_5 прийняв в дар житловий будинок
АДРЕСА_1.

Згідно витягу №2335344 від 18.12.2003 р. про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно домоволодіння у АДРЕСА_1,
належить ОСОБА_5

Відповідно до ст.ст.22,28,29 КпШС 1969 р.
(норми, що діяли на час оформлення права
власності сторонами спірного майна)
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю;
кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном; в разі поділу
вказаного майна, їх частки визнаються
рівними; якщо між подружжям не
досягнуто згоди про спосіб поділу
спільного майна, це питання
вирішується судом.

Аналогічним чином дане питання
врегульовано ст.ст.60,61,70 СК України.

Згідно ч.2 ст.72 СК України до вимог про
поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатись про порушення свого права
власності.

Аналогічні вимоги визначені
ст.ст.9,10,11,29 КпШС 1969 р. (норми, що діяли на
час оформлення права власності
сторонами спірного майна та розірвання
шлюбу).

У відповідності до вимог п.15 постанови
Пленуму Верховного Суду України №11 від
21.12.2007 р. "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" початок
позовної давності для вимоги про поділ
спільного майна подружжя, шлюб якого
розірвано, обчислюється не з дати
прийняття постанови державного органу
РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання
рішенням суду законної сили (статті 109,
110 СК), а від дня, коли один із
співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності (ч. 2 ст. 72 СК).

Отже, початок позовної давності для
вимог позивача ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя обчислюється
від дня, коли він дізнався або міг
дізнатись про порушення свого права
власності.

29.10.2013 р. позивач ОСОБА_3 дізнався, що
відповідачка ОСОБА_4 відчужила вказане
майно ОСОБА_5 на підставі договору
дарування житлового будинку з
земельною ділянкою, який укладений
13.05.2003 р., посвідчений приватним
нотаріусом Пустомитівського районного
нотаріального округу Львівської
області ОСОБА_6 та зареєстрований в
реєстрі за №884. Крім цього, із газети
"Ваш Магазин" від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. він
дізнався про продаж спірного житлового
будинку.

З огляду на зазначене, суд вважає, що
позивачем ОСОБА_3 не було порушено
позовну давність, хоч він і ставить
питання про її поновлення, а тому в цій
частині позовні вимоги є
безпідставними та задоволенню не
підлягають.

Крім цього, згідно вимог ст.ст.112,113 ЦК
Української РСР 1963 р. майно може
належати на праві спільної власності
двом чи кільком громадянам.
Розрізняється спільна власність з
визначенням часток (часткова
власність) або без визначення часток
(сумісна власність). Володіння,
користування і розпорядження майном
при спільній частковій власності
провадиться за згодою всіх учасників, а
при відсутності згоди - спір
вирішується судом. Кожний учасник
спільної часткової власності має право
на оплатне або безоплатне відчуження
іншій особі своєї частки в спільному
майні.

Аналогічним чином дане питання
врегульовано ст.67 СК України згідно
вимог якої дружина, чоловік мають право
укласти з іншою особою договір
купівлі-продажу, міни, дарування,
довічного утримання (догляду), застави
щодо своєї частки у праві спільної
сумісної власності подружжя лише після
її визначення та виділу в натурі або
визначення порядку користування
майном. Дружина, чоловік мають право
скласти заповіт на свою частку у праві
спільної сумісної власності подружжя
до її визначення та виділу в натурі.

З врахуванням викладеного,
встановлення судом належності
спірного майна на праві спільної
сумісної власності подружжя, а також
наявності обставин, що на момент
укладення договору дарування не були
визначені частки у житловому будинку
АДРЕСА_1, позовні вимоги про поділ майна
підлягають до задоволення і вказаний
правочин підлягає визнанню недійсним в
цілому.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 61, 64, 133, 209,
212, 213, 214, 215, 216, 218 ЦПК України, ст. ст. 321,
368, 370 ЦК України, ст. ст. 112, 113 ЦК
Української РСР 1963 року, ст. ст. 60, 61, 63, 65,
67, 69, 70, 71, 72 СК України, ст. ст. 9, 10, 11, 22, 28,
29 КпШС 1969 року, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити
частково.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1,
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.

Визнати недійсним договір дарування
житлового будинку з земельною
ділянкою, який укладений 13.05.2003 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений
приватним нотаріусом Пустомитівського
районного нотаріального округу
Львівської області ОСОБА_6 і
зареєстрований в реєстрі за №884.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2
ідеальну частину житлового будинку
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2
ідеальну частину житлового будинку
АДРЕСА_1.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області через
Пустомитівський районний суд
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

СуддяВ. Є. Мусієвський