Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1106/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Бойко І. А.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

09.04.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді: Авраменко Т.М.

суддів: Суровицької Л.В., Чельник О.І.

при
секретарі: Крисановій Ю.О

за участю сторін, їх представників,
третьої особи

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 27
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - секретар
Овсяниківської сільської ради
Кіровоградського району, про визнання
заповіту недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які прибули в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів, -

В С Т А Н
О В И Л А:

В січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд
з позовом до ОСОБА_3, третя особа -
секретар Овсяниківської сільської
ради Кіровоградського району про
визнання заповіту недійсним.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її
батько ОСОБА_4, після смерті якого
залишилося спадкове майно. Звернувшись
в нотаріальну контору, вона дізналася,
що її батько зробив заповіт, яким все
своє майно заповів ОСОБА_5 Вважає цей
заповіт недійсним, оскільки на час
складання заповіту її батькові
виповнився 71 рік, протягом багатьох
років він постійно хворів на цукровий
діабет, переніс інсульт, потребував
сторонньої допомоги та догляду, а
відповідач, яка з грудня 2011 року
доглядала батька, скориставшись його
хворобливим станом та його
неможливістю розуміти значення своїх
дій та керувати ним, змусила його
скласти та підписати заповіт.

Просила визнати заповіт ОСОБА_4,
посвідчений 11 травня 2012 року
Овсяниківською сільською радою
Кіровоградського району, недійсним,
стягнути з відповідача на її користь
судові витрати.

Рішенням Кіровоградського
районного суду Кіровоградської
області від 27 лютого 2014 року в
задоволенні позову про визнання
заповіту недійсним відмовлено. Суд
встановив, що на час складання заповіту
ОСОБА_4 з урахуванням перенесених ним
хвороб усвідомлював значення своїх дій
та міг керувати ними.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення її позову. Зазначає, що суд
дав неналежну оцінку поданим нею
доказам, не врахував висновку
посмертної судово - психіатричної
експертизи №271 від 28 травня 2013 року,
якою встановлено, що ОСОБА_4 внаслідок
хронічного психічного захворювання на
час складання заповіту не усвідомлював
значення своїх дій та не міг керувати
ними.

В засіданні апеляційного суду
позивач ОСОБА_2 та її представник
підтримали доводи апеляційної скарги,
а відповідач, представник відповідача
та третя особа просили відхилити
апеляційну скаргу, оскільки рішення
суду є законним та справедливим.

Колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскільки ухвалене судом першої
інстанції рішення є законним і
обґрунтованим, вимоги матеріального і
процесуального права при розгляді
справи додержано, а доводи апеляційної
скарги не є істотними (стаття 308 ЦПК).

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, після
смерті якого спадкоємцями за законом
відповідно до ч.1 ст.1260 ЦК України є
його діти, сторони у справі: ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

11 травня 2012 року о 15 год.40 хв. в
приміщенні сільської ради секретарем
виконавчого комітету Овсяниківської
сільської ради Кіровоградського
району за реєстром №7 посвідчено
заповіт, відповідно до якого ОСОБА_4 все
своє майно заповів ОСОБА_3 (а.с.37). На
заповіті є власноручний запис «
заповіт прочитано мною вголос,
відповідає моїм дійсним намірам і
власноручно підписаний ОСОБА_4» , після
якого стоїть підпис. Позивач не
оспорює, що цей запис та підпис
виконано ОСОБА_4

Відповідно до ст.1247 ЦК України заповіт
складається у письмовій формі із
зазначенням місця та часу його
складення. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем і має бути
посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими,службовими
особами,визначеними в статтях 1251-1252 ЦК
України.

Заповіт є правочином, тому на нього
поширюються загальні положення про
правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає
відповідного правила. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч.3
ст.203 ЦК України). Правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені (ч.1 ст.225 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України
за позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Зокрема, це має
місце при підтвердженні доказами
наявності таких загальних підстав для
визнання правочину недійсним як
складення

заповіту недієздатною
особою або особою, яка в момент його
складення не усвідомлювала й не могла
усвідомлювати значення своїх дій і
(або) не могла керувати ними, складення
заповіту під впливом насильства.

Згідно статті 3 Закону України
«Про психіатричну допомогу» кожна
особа вважається такою, яка не має
психічного розладу, доки наявність
такого розладу не буде встановлено на
підставах та в порядку, передбачених
цим Законом та іншими законами України
(презумпція психічного здоров'я).

В матеріалах справи є акт №271 від 05
березня 2013 року, складений експертами
Кіровоградської обласної
психіатричної лікарні, яким
встановлено, що на момент складання
заповіту заповідач виявляв ознаки
хронічного психічного захворювання в
формі деменції (недоумства) складного
ґенезу, внаслідок чого він не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними. Такий висновок
ґрунтується на тому, що починаючи з 2006
року ОСОБА_4 страждав на
дисциркуляторну енцефалопатію 11-111 ст.,
яка є хронічною прогресуючою
недостатністю мозкового кровообігу,
поєднаною з розвитком змін мозкової
речовини, що обумовлює порушення
функції головного мозку (а.с.124-126).

Актом повторної посмертної
комісійної судово-психіатричної
експертизи №980 від 12 липня 2013 року,
складеного експертами Київського
міського центру судово - психіатричної
експертизи, встановлено, що на момент
складання заповіту ОСОБА_4
усвідомлював значення своїх дій та міг
керувати ними . Такий висновок
обґрунтований тим, що в наявній
медичній документації, зокрема в
амбулаторній картці, історіях хвороб
при відображені стану хворого
зазначено, що хворий повністю
орієнтований, свідомість залишалася
ясною, був адекватний, що співпадає з
поясненнями свідків, секретаря
сільської ради, який посвідчував
заповіт, сімейного лікаря та фельдшера,
які спостерігали за здоров'ям
заповідача до дня його смерті (а.с.189-192).

Суд дав належну оцінку
зазначеним актам судово-психіатричної
експертизи, врахував, що в акті від 05
березня 2013 року не досліджувалися
покази свідків, а мотивувальна частина
акту носить чисто теоретичний характер
перебігу дисциркуляторної
енцефалопатії та відсутній аналіз
фактичного стану здоров'я заповідача.
Експерт Григор’єва І.В. в суді першої
інстанції пояснила, що дисциркуляторна
енцефалопатія зазвичай призводить до
психічного розладу, тому було зроблено
висновок, що заповідач мав
захворювання у формі недоумства.

Суд дійшов правильного висновку,
що такий висновок є припущенням, а
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Разом з тим, акт повторної
експертизи від 12 липня 2013 року є повним,
обґрунтованим, зробленим на підставі
дослідження цивільної справи, всіх
медичних документів,показаннях
свідків та не суперечить іншим
матеріалам справи, а доводи
апеляційної скарги не підтверджують
його необґрунтованість .

Безпідставними також є
посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд не врахував поданих
відповідачем доказів, пояснень
допитаних за її клопотанням свідків,
оскільки відповідно до ст.212 ЦПК
України в рішенні суду відображений
результат оцінки зазначених пояснень з
наведенням відповідних мотивів.

Суд дав належну оцінку всім доказам у
справі та дійшов правильного і
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову про визнання
заповіту недійсним. Передбачені
законом підстави для переоцінки
доказів відсутні.

В межах доводів апеляційної
скарги підстав для зміни або
скасування рішення суду не
встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307,ст.308, п.1 ч.1
ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,
-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 27
лютого 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

судді: