Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/241/14-ц

Провадження №2/377/142/14

22 квітня 2014 року Славутицький
міський суд Київської області у складі
судді Орла А.С., при секретарі
Прохоровій О.О., з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду в м. Славутичі цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права
власності на нерухоме майно, -

УСТАНОВИВ:

25 лютого 2014 року до суду
звернулася ОСОБА_4 із зазначеним
позовом з вимогою визнати за нею право
власності на нерухоме майно - квартиру
за адресою: АДРЕСА_1.

В обгрунтування позову
посилалася на те, що насправді
зазначена квартира куплена за гроші,
які належали їй особисто, але договір
купівлі-продажу № 4356 від 26.09.2000 р. був
оформлений на ім'я її сина ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв'язку з цим
квартира є об'єктом спадкування і буде
поділена між спадкоємцями першої
черги, хоча була придбана на її
особисті гроші і увесь час з моменту її
придбання вона одна проживала у ній і
володіла нею.

У судовому засіданні представник
позивача просив про задоволення
позову, посилаючись на зазначені у
позовній заяві обставини. Суду пояснив,
що позивачка раніше проживала у
Російській Федерації і мала на праві
власності квартиру у м. Алапаєвську
Свердловської області. У 1995 році вона
продала вказану квартиру і переїхала в
м. Славутич на постійне проживання, де
її син ОСОБА_6 за її гроші купив для неї
квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Однак
договір купівлі-продажу цієї квартири
за домовленістю між ними був
оформлений на їм'я ОСОБА_6. Коли він
розлучився з першою дружиною, то цю
квартиру вони продали і позивачка
переселилася у його квартиру за
адресою: АДРЕСА_3, а за гроші від продажу
квартири ОСОБА_6 купив собі автомобіль.
Коли він одружився вдруге, то
автомобіль продав і купив позивачці
квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Договір
купівлі-продажу цієї квартири був
знову оформлений на ім'я ОСОБА_6. Після
його смерті залишилися спадкоємці,
одним з яких є позивачка, яка вважає, що
вся квартира є її власністю і не
повинна бути об'єктом спадкування,
оскільки була придбана за рахунок її
грошей.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав,
пояснивши суду, що на його думку
квартира є власністю позивачки,
оскільки куплена за рахунок її грошей,
одержаних від продажу квартири в Росії.
Про це йому відомо зі слів позивачки та
покійного батька ОСОБА_6.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав,
також пояснивши суду, що на його думку
квартира є власністю позивачки.

Судові повістки на адресу
зареєстрованого в установленому
законом порядку місця проживання
відповідачки ОСОБА_2 надсилалися тричі
відповідно до правил ст. 74 ЦПК України і
були повернуті до суду за закінченням
терміну зберігання.

Щодо причини невручення судових
повісток відповідачці ОСОБА_2
представник позивача та відповідач
ОСОБА_2 пояснили, що після відмови суду
задовольнити її позов про визнання
приватизації квартири недійсною вона
забрала все майно з квартири і виїхала
з дитиною невідомо куди.

Неодноразове повернення до суду
судових повісток може свідчити про
відсутність відповідачки ОСОБА_2 за
зареєстрованим в установленому
законом порядку місцем її проживання, у
зв'язку з чим відповідно до правил ст. 74
ЦПК України судовий виклик вважається
врученим їй належним чином.

Дослідивши надані докази,
оглянувши матеріали справи № 377/1205/13-ц
за позовом ОСОБА_5 до реєстраційної
служби Славутицького міського
управління юстиції, виконавчого
комітету Славутицької міської ради,
треті особи: ОСОБА_2, державне
спеціалізоване підприємство
«Чорнобильська атомна
електростанція», відокремлений
підрозділ «Бюро технічної
інвентаризації» комунального
підприємства «Агентство з розвитку
бізнесу в м. Славутичі» - про визнання
приватизації недійсною та скасування
свідоцтва про право власності на житло,
суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу від 26 вересня 2000 року,
посвідченого Наваліхіною О.О.,
державним нотаріусом Славутицької
міської державної нотаріальної
контори, зареєстрованого в реєстрі за
№ 4356, копія якого надана суду, ОСОБА_8
(Продавець) та ОСОБА_6 (Покупець) уклали
договір про те, що ОСОБА_8 продав, а
ОСОБА_6 купив квартиру номер двадцять
один в будинку номер шість
Добринінського кварталу м. Славутича
Київської області.

Згідно з реєстраційним написом
Славутицького міського бюро технічної
інвентаризації № 461/21 в реєстровій
книзі № 7 від 18 жовтня 2000 року квартира
АДРЕСА_1 зареєстрована на праві
особистої власності за ОСОБА_6.

Згідно наданої суду довідки ф. 3 №
299 від 15 квітня 2014 року, виданої
комунальним підприємством
«Житлово-комунальний центр», ОСОБА_4
проживає і зареєстрована з відміткою у
паспорті за адресою: АДРЕСА_1, з 23.05.2006 р.
постійно. ОСОБА_6 за цією адресою не
зареєстрований.

Згідно свідоцтва про одруження,
копія якого долучена до матеріалів
справи № 377/1205/13ц (а.с.8), ОСОБА_6 і ОСОБА_5
одружились 26 лютого 2000 року. Прізвища
після одруження: чоловіка ОСОБА_6;
дружини ОСОБА_5.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 28 вересня 2000
року, виданого ВП «Чорнобильська АЕС»,
копія якого долучена до матеріалів
справи № 377/1205/13ц (а.с.10), квартира за
адресою: АДРЕСА_3, належить на праці
спільної сумісної власності ОСОБА_6,
ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1, копія якого надана суду, ОСОБА_6
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Славутичі
Київської області, про що 23 травня 2013
року складено відповідний актовий
запис № 56. Місце державної реєстрації:
відділ державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Славутицького міського управління
юстиції у Київській області.

Рішенням Славутицького міського
суду Київської області від 28 жовтня 2013
року по справі № 377/1205/13-ц за позовом
ОСОБА_5 до реєстраційної служби
Славутицького міського управління
юстиції, виконавчого комітету
Славутицької міської ради, треті особи:
ОСОБА_2, державне спеціалізоване
підприємство «Чорнобильська атомна
електростанція», відокремлений
підрозділ «Бюро технічної
інвентаризації» комунального
підприємства «Агентство з розвитку
бізнесу в м. Славутичі» - про визнання
приватизації недійсною та скасування
свідоцтва про право власності на житло,
що набрало законної сили, відмовлено у
задоволенні позову в повному обсязі.

Застосовуючи до спірних відносин
відповідні норми матеріального права,
суд виходить з того, що відповідно до ч.
1 ст. 128 ЦК України (1963 р.) право власності
у набувача майна за договором виникає з
моменту передачі речі, якщо інше не
передбачено законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 224 цього Кодексу за
договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 цього Кодексу
договір купівлі-продажу жилого будинку
повинен бути нотаріально посвідчений,
якщо хоча б однією із сторін є
громадянин. Недодержання цієї вимоги
тягне недійсність договору (стаття 47
цього Кодексу). Договір купівлі-продажу
жилого будинку підлягає реєстрації у
виконавчому комітеті місцевої ради.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу
України (2003 року) право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема, із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 391 цього Кодексу
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Як встановлено судом, право
власності на спірну квартиру набув
ОСОБА_6 за нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу від 26
вересня 2000 року, який не визнаний судом
недійсним, незаконність набуття ним
права власності на спірну квартиру
судом не встановлена, його право
власності зареєстровано відповідно до
порядку, що діяв на момент його набуття,
у зв'язку з чим підстав для визнання
права власності позивачки на спірну
квартиру немає.

Наявність суб'єктивного права
позивачки на спірну квартиру належними
доказами не підтверджена і судом не
встановлена.

Сама по собі участь у витратах на
придбання спірної квартири права
власності позивачки на неї не створює.

За встановлених обставин справи
та відповідних їм правовідносин позов
про визнання права власності на спірну
квартиру необхідно залишити без
задоволення.

Згідно правила ст. 88 ЦПК України у
разі залишення позову без задоволення
судові витрати позивачеві не
відшкодовуються.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 3, 4, 15, 60, 114, 119-120, 209, 209-215
ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Славутицький міський суд.
Апеляційні скарги на рішення можуть
бути подані протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі але не були присутні
при його проголошенні - у той же строк з
дня одержання копії рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо її не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
А. С. Орел