Справа № 559/136/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року Дубенський
міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді
Федорова Л.П.

при секретарі Федорук О.О.

розглянувши в судовому засіданні в
м.Дубно цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, Товариства з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про захист авторського права на
персонаж Маша та стягнення компенсації
за порушення майнових авторських прав

ВСТАНОВИВ:

В обгрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що 28
листопада 2013 року у супермаркеті
«ІНФОРМАЦІЯ_1», власником якого є
фізична особа-підприємець ОСОБА_2, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
представником Позивача 2 було придбано
упаковку цукерок «Маша і медвідь» LICORICE
(номер різновиду 99040, PRD: 10.2013, ЕХРЮ4.2015,
L:277-2 35 g). Факт продажу даного товару
підтверджується чеком № 299 від 28.11.2013
року 17:30:11, на суму 3,50. На упаковці
вказаного товару зображено персонажів
аудіовізуального твору „Маша і
Мєдвєдь", а саме персонажа «Маша» і
персонажа «Мєдвєдь». Крім того, факт
продажу даного товару можуть також
підтвердити свідки, а також
відеозйомка.

Товар, що був придбаний у Відповідача
має статус контрафактного, так як
переробка та використання персонажів
(окремих творів) на товарі здійснено
без дозволу суб'єктів авторського
права (Позивачів). Так, Позивачу 2 - ТОВ
«Маша і Мєдвєдь» (ООО «Маша и Мєдвєдь»)
належить виключне майнове авторське
право, а Позивачу 1 - ОСОБА_1 належить
немайнове авторське право на вказаних
персонажів. Окрім того, такий
контрафактний товар виготовлений з
порушенням немайнових прав автора -
Позивача 1 - ОСОБА_1, а саме не зазначено
імені автора - ОСОБА_1, тобто порушено
право на імя, як при виготовлені так і
при продажі вказаної контрафактної
продукції.

З дати створення творів (01.10.2007 р.)
громадянин Російської Федерації
ОСОБА_1 (Позивач 1) є автором головних
персонажів мультиплікаційного серіалу
„Маша і Мєдвєдь" (мовою оригіналу
„Маша и Мєдвєдь"), а саме: персонажа
„Маша" і персонажа „Мєдвєдь". Даний
факт підтверджується згідно положень
міжнародних правових актів -
презумпцією авторства - ліцензійні
примірники товарів містять напис, що
автором ідеї та персонажів є ОСОБА_1
(наприклад, див. Додаток 3). Крім того,
підтвердженням авторського права
Позивача 1 на персонажів
мультиплікаційного серіалу «Маша і
Мєдвєдь», а саме на персонажа «Маша» і
персонажа «Мєдвєдь» є свідоцтво про
реєстрацію та депонування твору -
результату інтелектуальної діяльності
№ 13631 від 22.04.2008 року, видане Російським
авторським товариством (Див.додаток 2).

ООО «Маша и Мєдвєдь» (далі - ТОВ „Маша і
Мєдвєдь" або Позивач 2) є юридичною
особа, що зареєстрована за
законодавством Російської Федерації,
ІПН НОМЕР_1 (див. Додаток 4 - виписка з
ЄДР).

Позивач 1 - ОСОБА_1 передав Позивачу 2 -
ТОВ „Маша і Мєдвєдь" виключні майнові
права на художні твори (зображення
головних персонажів мультфільму)
„Маша" і „Мєдвєдь", що підтверджується
Ліцензійним договором №ЛД-1/2010 від 08
червня 2010 року (див. Додаток 5).

Після передачі виключних майнових прав
на персонажі мультфільму, Позивач 1
залишається власником немайнових прав
на головних персонажів „Маша" і
„Мєдвєдь".

Кожен персонаж аудіовізуального твору
- мультиплікаційного серіалу «Маша і
Мєдвєдь» - є частиною твору, що може
використовуватись самостійно, а тому у
відповідності до ст.9 Закону України
„Про авторське право і суміжні права"
визнається окремим твором, що може
захищатися незалежно від інших
об'єктів авторського права, що є
складовою аудіовізуального твору
„Маша и Мєдвєдь" (назва вказана мовою
оригіналу).

Отож, персонаж «Маша» та персонаж
«Мєдвєдь» є окремими творами, які
охороняються та захищаються окремо,
незалежно один від одного.

Вперше мультфільм (аудіовізуальний
твір) „Маша и Медведь" було оприлюднено
(випущено у світ) на російському
телебаченні у 2009 році у
мультиплікаційному серіалі з
однойменною назвою „Маша і Мєдвєдь"
(„Маша и Медведь" мовою оригіналу).
Вказаний мультфільм відомий не лише на
території Російської Федерації та
України, але й в інших країнах світу,
зокрема мультфільм було оприлюднено на
телеканалах Франції, Швейцарії та
Канади.

Трансляція вказаного аудіовізуального
твору в Україні здійснювалася
телеканалом „ІНТЕР" у 2011 році. Після
виходу перших серій аудіовізуального
твору мультфільм став популярним на
території України, а головні та
другорядні персонажі з нього також
стали добре відомими в Україні.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 08 липня 2013 р. по справі
№910/8279/13 за позовом ТОВ «Маша и Медведь»
до ДП «Фуршет центр» про поновлення
порушених прав на об'єкт
інтелектуальної власності суд
встановив:

Позивач є юридичною особою згідно
законодавства Російської Федерації та
має цивільні права та обов'язки;

Позивачу належать виключні права на
аудіовізуальний твір «Маша и Медведь»,
що підтверджується Договором № 010601-МиМ
та №1007/19 про відчуження виключного
права на аудіовізуальний твір (серіал
«Маша и Медведь»);

Персонаж аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу «Маша и
Медведь» «Маша» є персонажем, який може
бути використаний самостійно, а тому
отримує таку ж правову охорону як твір.

Згідно ч.З ст.61 ЦПК України, обставини
встановлені судовим рішенням у
господарській справі, що набрало
законної сили не доказуються при
розгляді інших справ, в яких бере
участь особа щодо якої встановлені ці
обставини.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про міжнародне приватне право" №2709-IV
від 23.06.2005, іноземний елемент - ознака,
яка характеризує приватноправові
відносини, що регулюються цим Законом,
та виявляється в одній або кількох з
таких форм: хоча б один учасник
правовідносин є громадянином України,
який проживає за межами України,
іноземцем, особою без громадянства або
іноземною юридичною особою.

Згідно зі статтею 4 ЗУ "Про міжнародне
приватне право" право, що підлягає
застосуванню до приватноправових
відносин з іноземним елементом,
визначається згідно з колізійними
нормами та іншими положеннями
колізійного права цього Закону, інших
законів, міжнародних договорів
України.

Згідно положення ст.37 ЗУ „Про
міжнародне приватне право" до
правовідносин у сфері захисту прав
інтелектуальної власності
застосовується право держави, у якій
вимагається захист цих прав.

Відповідно до Закону України №34/95-ВР
від 27 січня 1995 року в Україні
ратифіковано Угоду про
співробітництво в галузі охорони
авторського права і суміжних прав.
Відповідно до ст.2 вищезазначеної
Угоди, учасницями якої є Україна та
Російська Федерація, Держави-учасниці
застосовують Всесвітню конвенцію про
авторське право 1952 року як до творів,
створених після 27 травня 1973 року, так і
до творів, що охоронялися за
законодавством Держав-учасниць до цієї
дати, на тих же умовах, які встановлені
національним законодавством щодо
своїх авторів.

Відповідно до ст. 1 Всесвітньої
конвенції про авторське право 1952 року,
кожна Договірна Держава зобов'язується
вжити всіх заходів, необхідних для
забезпечення достатньої і ефективної
охорони прав авторів і всіх інших
власників авторських прав на
літературні, наукові і художні твори.

Випущені в світ твори громадян
будь-якої Договірної Держави, рівно як
і твори, вперше випущені у світ на
території такої Держави, користуються
в кожній іншій Договірній Державі
охороною, яку така Держава надає творам
своїх громадян, які вперше випущені в
світ на її власній території (ст. 2
Всесвітньої конвенції про авторське
право 1952 року).

Під "випуском у світ" у розумінні цієї
Конвенції слід розуміти відтворення в
якій- небудь матеріальній формі і
надання невизначеному колу осіб
примірників твору для читання або
ознайомлення шляхом зорового
сприйняття, (ст. 6 Всесвітньої конвенції
про авторське право 1952 року).

Російська Федерації є учасницею
Бернської конвенції про охорону
літературних і художніх творів 1971 року
з 13.03.1995, Україна є учасницею цієї ж
Конвенції з 25.10.1995.

Відповідно до статті 1 Бернської
конвенції про охорону літературних і
художніх творів 1971 року країни, до яких
застосовується Конвенція, утворюють
Союз для охорони прав авторів на їх
літературні і художні твори.

Відповідно до статті 5 вказаної
Конвенції щодо творів, з яких авторам
надається охорона на підставі цієї
Конвенції, автори користуються в
країнах Союзу, крім країни походження
твору, правами, які надаються нині або
будуть надані в подальшому
відповідними законами цих країн своїм
громадянам, а також правами, особливо
надаваними цією Конвенцією.

Користування цими правами і здійснення
їх не пов'язані з виконанням будь-яких
формальностей; таке користування і
здійснення не залежать від існування
охорони в країні походження твору.
Отже, крім установлених цією
Конвенцією положень, обсяг охорони,
рівно як і засоби захисту, що
забезпечують автору охорону його прав,
регулюються виключно законодавством
країни, в якій виникає потреба в ній.

Частиною 1 статті 41 Конституції України
передбачено право кожного володіти,
користуватися і розпоряджатися
результатами своєї інтелектуальної та
творчої діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 54
Конституції, громадянам гарантується
свобода літературної, художньої,
наукової творчості, захист
інтелектуальної власності, їхніх
авторських прав, моральних і
матеріальних інтересів, що виникають у
зв'язку з різними видами
інтелектуальної діяльності.

Відповідно до частини 2 статті 54
Конституції, кожен громадянин має
право на результати своєї
інтелектуальної, творчої діяльності;
ніхто не може використовувати або
поширювати їх без його згоди, за
винятками, встановленими законом.

Відповідно до п „д" ч. 1 ст.З Закону
України „Про авторське право і суміжні
права", дія цього закону поширюється на
твори та об'єкти авторських прав, які
охороняються відповідно до
міжнародних договорів України.

Положення Закону України „Про
авторське право і суміжні права"
спрямовані на захист особистих
немайнових прав і майнових прав,
зокрема, осіб, які мають авторське
право - Позивача 1 та Позивача 2.

Згідно ст.1 Закону України „ Про
авторське право і суміжні права"
визначено, що примірник твору - копія
твору, виконана у будь-якій
матеріальній формі; аудіовізуальний
твір - твір, що фіксується на певному
матеріальному носії (кіноплівці,
магнітній плівці чи магнітному диску,
компакт-диску тощо) у вигляді серії
послідовних кадрів (зображень) чи
аналогових або дискретних сигналів,
які відображають (закодовують) рухомі
зображення (як із звуковим супроводом,
так і без нього), і сприйняття якого є
можливим виключно за допомогою того чи
іншого виду екрана (кіноекрана,
телевізійного екрана тощо), на якому
рухомі зображення візуально
відображаються за допомогою певних
технічних засобів. Видами
аудіовізуального твору є кінофільми,
телефільми, відеофільми, діафільми,
слайд-фільми тощо, які можуть бути
ігровими, анімаційними
(мультиплікаційними), неігровими чи
іншими.

Стаття 9 Закону України «Про авторське
право і суміжні права» передбачає, що
частина твору, яка може
використовуватись самостійно, у тому
числі й оригінальна назва твору,
розглядається як твір і охороняється
відповідно до цього Закону.

Відповідно ст. 437 ЦК України, ч. 2 ст. 11
Закону України «Про авторське право і
суміжні права», авторське право на твір
виникає внаслідок факту його
створення. Для виникнення і здійснення
авторського права не вимагається
реєстрація твору чи будь-яке інше
спеціальне його оформлення, а також
виконання будь-яких інших
формальностей.

Відповідно до ст. 7 Закону України „Про
авторське право і суміжні права"
суб'єктами авторського права є автори
та особи, яким автори передали свої
авторські майнові права.

Позивач 1 та Позивач 2 є суб'єктами
авторського права, а тому мають право
звернутися до суду про захист
порушених авторських прав. Позивач 1 є
власником немайнових авторських прав
на створені ним твори, а Позивач 2 є
власником виключних майнових
авторських прав на підставі
відповідного ліцензійного договору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 438 та ст. 439 ЦК
України автору твору належить право на
недоторканість його твору, а також
право протидіяти будь-якому
перекручуванню, спотворенню або іншій
зміні твору чи будь-якому іншому
посяганню на твір.

Стаття 1 Закону України „Про авторське
право і суміжні права" визначає, що
розповсюдження об'єктів авторського
права - будь-яка дія, за допомогою якої
об'єкти авторського права
безпосередньо чи опосередковано
пропонуються публіці.

Згідно зі ст.ст. 440, 443 ЦК України, ч. 1 ст.
15 та ч. 1 ст. 32 Закону України «Про
авторське право і суміжні права», до
майнових прав автора належить виключне
право на використання твору, а також
виключне право надавати дозвіл або
забороняти використання твору
будь-яким одним або всіма відомими
способами іншими особами.

Перелік способів використання твору
вказаний у ст. 15 Закону України «Про
авторське право і суміжні права» та у
ст. 441 ЦК України. Відповідно до п.7 ч.І
ст. 441 ЦК України, використанням твору є
його продаж тощо.

Стаття 14 Закону України "Про авторське
право і суміжні права" визначає перелік
особистих немайнових прав автора. Так,
автору належать такі особисті
немайнові права:

1)вимагати визнання свого авторства
шляхом зазначення належним чином імені
автора на творі і його примірниках і за
будь-якого публічного використання
твору, якщо це практично можливо;

2)забороняти під час публічного
використання твору згадування свого
імені, якщо він як автор твору бажає
залишитись анонімом;

3)вибирати псевдонім, зазначати і
вимагати зазначення псевдоніма
замість справжнього імені автора на
творі і його примірниках і під час
будь-якого його публічного
використання;

4)вимагати збереження цілісності твору
і протидіяти будь-якому перекрученню,
спотворенню чи іншій зміні твору або
будь-якому іншому посяганню на твір, що
може зашкодити честі і репутації
автора.

Особисті немайнові права автора не
можуть бути передані (відчужені) іншим
особам.

Відповідно до п.п. „а", „д" ст.50 Закону №
3792-ХІІ порушенням авторського права і
(або) суміжних прав, що дає підстави для
судового захисту, є вчинення будь-якою
особою дій, які порушують особисті
немайнові права суб'єктів авторського
права і (або) суміжних прав, визначені
статтею 14 Закону № 3792-ХІІ, та їх майнові
права, визначені статтею 15 Закону №
3792-ХІІ, а також вчинення дій, що
створюють загрозу порушення
авторського права і (або) суміжних прав.

Аналізуючи норми ст. ст. 2 та 15
Цивільного кодексу України кожна
фізична та юридична особа має право на
захист свого права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання;
кожна фізична та юридична особа має
право на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до п.46 Постанови Пленуму ВСУ
№5 від 04 червня 2013 року, під
контрафактними примірниками твору,
фонограми, відеограми, програм
організацій мовлення розуміються
примірники об'єктів авторського права
і (або) суміжних прав, які виготовлені,
відтворені, опубліковані і (або)
розповсюджені з порушенням
авторського права і (або) суміжних прав
(особистих немайнових і (або) майнових),
у тому числі примірники захищених в
Україні зазначених об'єктів, що
ввозяться на митну територію України
без згоди автора чи іншого суб'єкта
авторського права і (або) суміжних прав,
зокрема з країн, у яких ці об'єкти
ніколи не охоронялися або перестали
охоронятися.

Відповідно до п.44 Постанови Пленуму ВСУ
№5 від 04 червня 2013 року Відповідно до
пункту "б" статті 50 Закону N 3792-ХІІ ( 3792-12 )
розповсюдження контрафактних
примірників творів (у тому числі
комп'ютерних програм і баз даних),
фонограм, відеограм і програм
організацій мовлення є порушенням
авторського права і (або) суміжних прав,
що дає підстави для судового захисту.
Особа, яка розповсюджує об'єкти
авторського права і (або) суміжних прав
без дозволу суб'єкта такого права, несе
відповідальність за порушення
виключних прав на цей твір і в тому
випадку, коли контрафактну продукцію
нею отримано за договорами з третіми
особами.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму
Верховного суду України №5 від 04.06.2010
року, належним відповідачем у справі
про захист авторського права і (або)
суміжних прав є особа, яка своїми діями
порушила особисті немайнові чи майнові
права суб'єктів авторського права і
(або) суміжних прав.

Види порушень авторського права і (або)
суміжних прав, зокрема, наведені в
статтях 50 та 52 Закону N 3792-ХІІ.

Згідно п. „г" ч.2 ст.52 Закону № 3792-ХІІ суд
має право постановити рішення чи
ухвалу про виплату компенсації, що
визначається судом, у розмірі від 10 до
50000 мінімальних заробітних плат,
замість відшкодування збитків або
стягнення доходу.

При визначенні розміру компенсації,
яка має бути виплачена замість
відшкодування збитків чи стягнення
доходу, суд зобов'язаний у встановлених
пунктом "г" цієї частини межах
визначити розмір компенсації,
враховуючи обсяг порушення та наміри
відповідача.

Розмір компенсації визначається судом
з урахуванням п. 42 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №5 від 04 червня
2010 року „Про застосування судами норм
законодавства у справах про захист
авторського права і суміжних прав", де
вказано: Відповідно до пункту «г»
частини першої статті 52 Закону № 3792-ХІІ
суб'єкт авторського права і (або)
суміжних прав має право вимагати
виплату компенсації замість
відшкодування збитків або стягнення
доходу. При вирішенні відповідних
спорів судам слід мати на увазі, що
компенсація підлягає виплаті у разі
доведення факту порушення майнових
прав суб'єкта авторського права і (або)
суміжних прав, а не розміру заподіяних
збитків. Таким чином, для задоволення
вимоги про виплату компенсації
достатньо наявності доказів вчинення
особою дій, які визнаються порушенням
авторського права і (або) суміжних прав.
Для визначення суми такої компенсації,
яка є адекватною порушенню, суд має
дослідити: факт порушення майнових
прав та яке саме порушення допущено;
об'єктивні критерії, що можуть свідчити
про орієнтовний розмір шкоди, завданої
неправомірним кожним окремим
використанням об'єкта авторського
права і (або) суміжних прав; тривалість
та обсяг порушень (одноразове чи
багаторазове використання спірних
об'єктів); розмір доходу, отриманий
унаслідок правопорушення; кількість
осіб, право яких порушено; наміри
відповідача; можливість відновлення
попереднього стану та необхідні для
цього зусилля тощо.

При цьому слід враховувати загальні
засади цивільного законодавства,
встановлені статтею З ЦКУ, зокрема
справедливість, добросовісність та
розумність. Відповідні мотиви
визначення розміру компенсації
повинні бути наведені у судовому
рішенні.

Розмір компенсації визначається судом,
виходячи з позовних вимог, однак не
може бути меншим від 10 й не може
перевищувати 50 000 мінімальних
заробітних плат (пункт «г» частини
другої статті 52 Закону № 3792-ХІІ), які
встановлені законом на час ухвалення
рішення у справі.

Позивач 2 - ТОВ «Маша і Мєдвєдь» вважає,
що Відповідач, за вчинення порушення
майнових авторських прав, а саме за
незаконне розповсюдження (продаж)
товару - цукерок «Маша і Медвідь», на
упаковці яких розміщено самостійні
твори - персонаж «Маша» та персонаж
«Мєдвєдь» (мовою оригіналу - персонаж
«Маша» і персонаж «Мєдвєдь») повинен
сплатити компенсацію у розмірі 10
мінімальних розмірів заробітних плат,
розмір яких буде визначено Законом на
дату прийняття рішення у справі.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав з підстав викладених в
позовній заяві.

Представинк ТЗОВ "Маша і
Мєдведь"позовні вимоги підтримав з
підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач - представиник ОСОБА_2 в
судове засідання не з"явився, про день
розгляду справи повдомлений належним
чином, причини неявки не повідомив.

Суд заслухавши пояснення сторін та
ознайомившись з матеріалами справи
прийшов до слідуючого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
автором головних персонажів
мультиплікаційного серіалу "Маша і
Мєдвєдь", а саме песонажу "Маша "і
персонажу "Мєдведь", що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію та
депонування твору- результату
інтелектуальної діяльності НОМЕР_2 від
22.04.2008 року видане Російським
авторським товариством.(а.с.11).

Відповідно до ліцензійного договору
№ЛД- 1/2010 від 8 червня 2010 року, укладеним
між ТзОВ "Маша і Мєдведь" та ОСОБА_1, було
надано право на використання творів
образотворчого мистецтва, за яким
ліцензіар має виключне право
використання створених малюнків "Маша
і Мєдведь". Кожен персонаж даного
адудіовізуального твору є його
частиною, що може використовуватися
самостійно і відповідно до ст.9 Закону
України "Про авторське право і суміжні
права "розглядається як твір і
охороняється відповідно до даного
Закону (а.с.22-27).

28 листопада 2013 року у супермаркеті
"ІНФОРМАЦІЯ_1" в м.Дубно Рівненської
області фізична особа- підприємець
ОСОБА_2 здійснював продаж упаковки
цукерок "Маша і Мєдвєдь" на якій було
зображено персонажі аудівізуального
твору "Маша і Мєдвєдь", що
підтверджується чеком №299 від 28.11.2013
року (а.с.36-37).

Відповідно до ст.9 Закону України "Про
авторське право і суміжні права"від
24.12.1993 року частина твору, яка може
використовутися самостійно, у тому
числі і оригінальна назва твору,
розглядається як твір і охороняється
відповідно до цього Закону.

Відповідно до с.15 Закону "Про авторське
право і суміжні права" та ст.441 ЦК
України, використанням твору є його
продаж. За змістом ст.443 ЦК України
використання твору здійснюється лише
за згодою автора, крім випадків
правомірного використання твору без
такої згоди, встановлених цим Кодексом
та іншим законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 8
червня 2010 року між ООО "Маша і Мєдвєдь"
та позивачем ОСОБА_1 був укладений
договір про надання права використання
творів образотворчого мистецтва
(виключна ліцензія). За умовами даного
договору ліцензіар має право
використання створених малюнків "Маша
і Мєдведь".

За змістом ст.427 ЦК України майнові
права інтелектуальної власності
можуть бути передані відповідно до
закону повністю або частково іншій
особі. Умови передання майнових прав
інтелектуальної власності можуть бути
визначені договором, який укладається
відповідно до цього Кодексу та іншого
закону.

Відповідно до ст.440 ч.2 ЦК України
майнові права належать його авторові,
якщо інше не встановлено договором чи
законом.

Судом встановлено, що в даному випадку
йдеться про захист майнових прав, які
передані автором твору юридичній особі
на підставі ліцензійного договору.

В ст.51 Закону України "Про авторське
право і суміжні права" передбачено, що
захист особистих немайнових і майнових
прав суб"єктів авторського права і (або)
суміжних прав здійснюється в порядку
встановленому адміністративним,
цивільним і кримінальним
законодавством.

В ст 50 даного закону зазначено, що
порушенням авторського права і (або)
суміжних прав, що дає підстави для
судового захисту є:

а) вчинення будь-якою особою дій, які
порушують особисті немайнові права
суб"єктів авторського права і (або)
суміжних прав, визначені статтями 14 і 38
цього Закону, та їх майнові права
визначені статтями 15,39,40 і 41 цього
Закону, з урахуванням передбачених
статтями 21-25,42 і 43 цього Закону обмежень
майнових прав;

б)піратство у сфері авторського права і
(або) суміжних прав - опублікування,
відтворення, ввезення на митну
територію України, вивезення з митної
території України і розповсюдження
контрафактних примірників творів (у
тому числі комп"ютерних програм і баз
даних), фонограм, відеограм і програм
організацій мовлення;

в) плагіат - оприлюднення
(опублікування), повністю або частково,
чужого твору під іменем особи, яка не є
автором цього твору;

д) вчинення дій, що створюють загрозу
порушення авторського права і (або)
суміжних прав;

е)будь-які дії для свідомого обходу
технічних засобів захисту авторського
права і (або) суміжних прав, зокрема
виготовлення, розповсюдження, ввезення
з метою розповсюдження і застосування
засобів для такого обходу;

є)підроблення, зміна чи вилучення
інформації, зокрема в електронній
формі, про управління правами без
дозволу суб"єктів авторського права і
(або) суміжних прав чи особи, яка
здійснює таке управління;

ж)розповсюдження, ввезення на митну
територію України з метою
розповсюдження, публічне сповіщення
об"єктів автроського права і (або)
суміжних прав, з яких без дозволу
суб"єктів автроського права і (або)
суміжних прав вилучена чи змінена
інформація про управління правами,
зокрема в електронній формі.

Відповідно до п. "г" частини першої
статті 52 Закону України "Про автороське
право і суміжні права" суб"єкт
автороського права і (або) суміжних
прав вправі подати позови про
відшкодування збитків (матеріальної
шкоди), включаючи упущену вигоду, або
стягнення доходу отриманого
порушником внаслідок порушення ним
автроського права і (або) суміжних прав,
або виплату компенсацій.

Підставою для судового захисту може
бути порушення авторського права,
учинення дій вказаних у законі.

Відповідно до п.42 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №5 від 4.06.2010
року "Про застосування судами норм
законодавства у справах про захист
автороського права і суміжних прав"
компенсація підлягає виплаті у разі
доведення факту порушення майнових
прав суб"єкта авторського права таабо
суміжних прав, а не розміру заподіяних
збитків.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що позивачем не доведено
факту порушення відповідачем ОСОБА_2
авторського права та, що майнова шкода
заподіяна саме ОСОБА_2 Відповідач
ОСОБА_2 не знав чи було порушено з боку
виробника норм законодавства про
захист автороського права, тому суд не
вбачає підстав для стягнення з
відповідача компенсації за порушення
авторського права.

Керуючись: ст.9, 51, 50 Закону України "Про
авторське право і суміжні права", ст.441,
443, 427, 440 ч.2 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1, Товариства з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про
захист авторського права на персонаж
Маша та стягнення компенсації за
порушення майнових авторських прав -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Рівненської області протягом 10 днів з
дня проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: