Номер провадження 22-ц/775/3409/2014
Головуючий в 1 інстанції Попова В.О.
Доповідач: Зайцева С.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„08" квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

Головуючого: Маширо О.П.

Суддів: Баркова В.М., Зайцевої С.А.

При секретарі: Сачко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально -
Міського районного суду м. Горлівки
Донецької області від 24 лютого 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до Горлівської міської ради,
Горлівського міського виробничого
відділу Донецької регіональної філії
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» про
визнання державного акту на земельну
ділянку недійсним та визнання права на
приватизацію земельної ділянки, -

В
С Т А Н О В И В:

Рішенням Центрально - Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 24 лютого 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Горлівської міської ради, Горлівського
МВВ Донецької регіональної філії ДП
«Центр державного земельного
кадастру» про визнання державного акту
на земельну ділянку недійсним та
визнання права на приватизацію
земельної ділянки - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
про задоволення позовних вимог з тих
підстав,що судом першої інстанції
неповно з*ясовано обставини ,що мають
значення для справи,висновки суду не
відповідають обставинам справи та
судом порушено вимоги матеріального
та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної
скарги.

Представники Горлівської міської ради,
Горлівського МВВ Донецької
регіональної філії ДП «Центр
державного земельного кадастру» у
судове засідання не з*явилися ,належним
чином були повідомлені про час і місце
розгляду справи шляхом отримання
телефонограми зареєстрованої в
журналі телефонограм № 1 за № 224 (а.с.44)
та судової повістки (а.с.45-48).

Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи , не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю -
доповідача,пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, апеляційний
суд вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

На думку апеляційного суду
оскаржуване судове рішення
відповідає вимогам процесуального і
матеріального закону ,тому підстав
для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення ,суд першої
інстанції всебічно ,повно і об*єктивно
дослідив надані сторонами докази
,правильно встановив фактичні
обставини справи та зробив правильні
правові висновки про те ,що вимоги
позивача не грунтуються на законі та
задоволенню не підлягають.

У рішенні наведені відповідні
мотиви ,з яких він його ухвалив.Ці
мотиви не суперечать закону та не
спростовуються доводами скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
за договором купівлі-продажу від 12
листопада 2002 року,реєстровий № 4449,
ОСОБА_1 придбала житловий будинок по
АДРЕСА_1 у м. Горлівка,жилою площею 38,40
кв.м.Договір зареєстрований в
Горлівському БТІ 21 листопада 2002 року за
реєстром № 18469 (а.с.6) .

Продавцем за вказаним договором
купівлі-продажу був ОСОБА_2 ,якому
житловий будинок належав на підставі
договору дарування від 18 серпня 1994
року, посвідченого Першою Горлівською
держнотконторою за реєстровим № 2-4216,
зареєстрованого у Горлівському БТІ 04
серпня 1997 року за реєстром № 18469 (а.с.4) .

На підставі рішення виконкому
Горлівської міської ради від 05 лютого
1997 р. № 58/1 ОСОБА_3 на земельну ділянку
площею 0,0609 г ,яка розташована на
території по АДРЕСА_1 у м. Горлівка та
передана для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
господарських будівель , видано
державний акт на право приватної
власності на землю серії ДН № 00790,
зареєстрований за № 00790 від 21 березня
1997 року (а.с. 8).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині визнання недійсним
державного акту на земельну ділянку
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем відповідно до вимог
ст.ст.125,126 ЗК України не надано належних
доказів виникнення у нього права на
земельну ділянку ,у зв*язку з чим у
нього відсутні підстави для звернення
до суду з відповідними вимогами. Акт на
право власності на земельну ділянку на
ім*я ОСОБА_3 видано значно раніше ніж
позивач придбала житловий будинок.

Доводи апеляційної скарги щодо
набуття права власності на земельну
ділянку не ґрунтуються на законі
,оскільки відчуження об*єктів
нерухомого майна в період з 01 січня 2002
року по 20 червня 2007 року (під час дії
ст.120 ЗК в редакції від 25 жовтня 2001 року )
не тягло автоматичного переходу права
власності на земельну ділянку під
будівлями і спорудами. У таких випадках
право власності на земельну ділянку
або її частини могло переходити
відповідно до ст.120 ЗК 2001 року на
підставі цивільно-правових угод ,а
право користування - на підставі
договору оренди.

Відповідно до ст. 126 ЗК України
державний акт є документом, що
посвідчує право власності на земельну
ділянку, надану у власність
відповідним рішенням.

Згідно ст. 152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Отже, визнання недійсним державного
акта на право власності на землю як
самого по собі правовстановлюючого
документа не передбачено ні даною
нормою, ні іншою нормою закону при
наявності рішення, що надало право на
отримання цього правовстановлюючого
документа.

Таким чином, без визнання недійсним
рішення ради про надання земельної
ділянки неможливе визнання недійсним
державного акту.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України (
ст.4 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач посилався на те ,що державний
акт на право приватної власності на
землю серії ДН № 00790 від 21 березня 1997
року виготовлено невірно, оскільки на
момент виготовлення державного акту на
ім'я ОСОБА_3 жилий будинок по АДРЕСА_1
вже належав ОСОБА_2 на підставі
договору дарування від 18 серпня 1994
року.

Разом з тим, з вимогами про визнання
незаконним і скасування рішення
виконкому Горлівської міської ради від
05 лютого 1997 року № 58/1 , на підставі
якого ОСОБА_3 була передана у
власність спірна земельна ділянка і
виданий державний акт, ані позивач, ані
ОСОБА_2 не зверталися і рішення не
скасовано і є чинним.

Ті обставини ,що позивач за договором
купівлі-продажу від 12 листопада 2002 року
придбав житловий будинок не є
підставою для визнання недійсним
державного акту на земельну ділянку.
Доводи апеляційної скарги у вказаній
частині необґрунтовані та
спростовуються матеріалами справи.

Порядок безоплатної приватизації
землі громадянами визначено ст.118 ЗК
України, відповідно до якої громадянин
зацікавлений у приватизації землі що
перебуває у його користуванні має
подати заяву на приватизацію землі до
відповідної районної, сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.
На підставі технічних матеріалів та
документів, зазначений орган у
встановлений законом строк приймає
відповідне рішення.

Як встановлено судом першої
інстанції повноважний орган рішення
про надання або про відмову у наданні
позивачу земельної ділянки не
приймав,питання з приводу приватизації
земельної ділянки не вирішувалось .
Тому суд першої інстанції
обгрунтовано відмовив у задоволенні
позовних вимог позивача в частині
визнання права на приватизацію
земельної ділянки ,оскільки суд не
повинен заміняти органи,які
зобов*язані видавати відповідні
рішення. Звернення до суду з позовом
має здійснюватися за наявності даних
про те,що порушене питання було
предметом розгляду компетентними
державними органами,рішення яких чи їх
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право. Тому доводи
апеляційної скарги є неспроможними.

Доводи апеляційної скарги є
непереконливими, були предметом
дослідження суду першої інстанції,не
приводять апеляційний суд до висновку
про порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які є
підставами для скасування або зміни
оскаржуваного судового рішення в
апеляційному порядку.

Таким чином,апеляційний суд ,
переглядаючи справу в межах
апеляційного оскарження та заявлених
позовних вимог, підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачає, у зв'язку з чим апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 307,308,313,315 ЦПК України,
апеляційний суд -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Центрально - Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 24 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути
подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий:

Судді: