АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/61/14
Головуючий 1 інстанції - Шелест І.М.
Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія - відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Пилипчук Н.П.

суддів-
Трішкової І.Ю., Кірсанової Л.І.

при секретарі - Черепаха С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 26.06.2013
року

по справі за позовом ОСОБА_2 до
відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта», треті особи - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк», ОСОБА_6, про стягнення
страхового відшкодування та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 9 липня 2001 року між
ОСОБА_7 та Червонозаводським
відділенням НАСК «Оранта» був
укладений договір добровільного
страхування транспортного засобу на
певні страхові ризики, в тому числі на
випадок дорожньо - транспортної
пригоди. 16 вересня 2001 року за участю
ОСОБА_7 сталася дорожньо-транспортна
пригода, у зв'язку із чим ОСОБА_7
звернувся до страхової компанії із
заявою про відшкодування шкоди. Однак
Червонозаводське відділення НАСК
«Оранта» не у повному обсязі
відшкодувало останньому ОСОБА_7
завдану шкоду у зв'язку із пошкодженням
автомобіля «Рено-21». Тому у 2002 році
ОСОБА_7 звернувся до
Червонозаводського районного суду м.
Харкова із позовом про стягнення
страхового відшкодування, але
ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер, на підставі
складеного ним заповіту він заповідав
ОСОБА_8 отримати всю належну йому суму
страхового відшкодування. Однак,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер. Посилаючись
на наведене, те, що вона є спадкоємцем
останнього, просила задовольнити
позов.

Після неодноразового доповнення,
уточнення, збільшення позовних вимог
ОСОБА_2 по договору добровільного
страхування, просила суд визнати
рішення ВАТ НАСК «Оранта» в частині
встановлення суми страхового
відшкодування в розмірі 5416,50
незаконним, встановити суму страхового
відшкодування за договором
добровільного страхування № 303455 - 14209,74
грн., визнати за позивачем право на її
отримання в порядку спадкування;
визнати дії НАСК «Оранта» щодо
невидачі довідки про суму
невиплаченого страхового
відшкодування на ім'я померлого ОСОБА_7
і зобов'язати видати таку довідку
стягнути з відповідача на користь
позивача недоплачене страхове
відшкодування 14209,74 грн., пеню за період
з 07.12.2001 року по 06.12.2002 року в розмірі
1444,99 грн., моральну шкоду, спричинену
ОСОБА_7, в розмірі 14209,74 грн., моральну
шкоду, спричинену ОСОБА_2 - 20000 грн.,
матеріальну шкоду в розмірі - 2138,78 грн.
(авто товарознавча експертиза - 170,00,
складання довіреності - 66 грн., сплата
державного мита - 287,70 грн., послуги
адвоката - 1500 грн.); просила стягнути на
її користь на час ухвалення рішення
суду інфляційні - 23289, 76 грн., три
проценти річних - 3933,73 грн., збитки
(реальні збитки) - 10622, 93 грн.,
неотриманні доходи (упущена вигода) -
18024,18 грн, всього на суму 105736,68 грн. (том 2
а.с. 93-99).

Крім того, ОСОБА_2 остаточно просила
визнати рішення від 15.04.2010 року НАСК
«Оранта» по договору обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності (поліс № Б/2451454)
незаконним, визнати суму страхового
відшкодування за договором
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності З Б/2451454 - 25500 грн., на
яку за ОСОБА_2 визнати право в порядку
спадкування за законом, стягнути 25500
грн. з відповідача на користь третьої
особи, а також матеріальну шкоду: 178 грн.
(оплата ОСОБА_7 довіреності), 115 грн.
(витрати ОСОБА_6 на проведення
експертизи), моральну шкоду 20000 грн. (том
1 а.с. 192-196) , пеню 9307,50 за рік затримки,
три проценти річних на 01.04.2010 - 6375,00 грн.,
з урахуванням індексу інфляції за
період з 16.01.2001 по 31.01.2010 - 25475,50 грн. (том 1
а.с. 217-219)

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 19 жовтня 2011 року, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
відмовлено, стягнуто з позивача
судовий збір в розмірі 712 грн. 05 коп.

Ухвалою апеляційного суду м. Харкова
від 22 лютого 2012 року зазначене судове
рішення було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 вересня 2012
року рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 19 жовтня
року 2011 року та ухвала апеляційного
суду Харківської області від 22 лютого
2011 року скасовані, справа була передана
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 26.06.2013 року, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, відмовити у задоволенні
позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи
апеляційну скаргу посилається на
неповне з*ясування судом обставин
справи, на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

У відповідності до статті 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, що з'явились,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 338 ЦПК України, висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення в
касаційному порядку є обов'язковими
для суду першої чи апеляційної
інстанції при новому розгляді справи.

Відмовляючи у задоволенні заявленого
позову суд першої інстанції виходив з
того, що відсутня можливість визначити
суму страхового відшкодування.

Проте повністю з такими висновками
погодитися не можна.

Судом встановлено, що 7 липня 2001 року
між ОСОБА_7 та національною акціонерною
страховою компанією «Оранта», в особі
Червонозаводського відділення
Харківської обласної дирекції, був
укладений договір добровільного
страхування засобів транспорту на
період з 10 липня 2001 року по 9 липня 2002
року за умовами якого відповідачем був
застрахований належний позивачу
автомобіль «Рено-21» (а. с. 48 т. 1).

09.07.2001 року між тими ж сторонами було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів на території
України, про що видано поліс № 6/2451454 про
відшкодування шкоди, завданої
потерпілим - третім особам внаслідок
дорожньо - транспортної пригоди , що
сталася під час дії страхового полісу і
винуватцем якої визначений водій,
зазначений в полісі. Зазначений
транспортний засіб «Рено-21» р.н. НОМЕР_1,
визначена страхова сума за шкоду
заподіяну майну третій особі - 25500 грн.,
термін дії полісу 10.07.2001 року по 09.07.2002
(а.с. 114 том 1).

Суд першої інстанції правильно
визначив, що 09.07.2001 року між сторонами
виникли договірні правовідносини щодо
виконання договорів страхування
(добровільного та обов'язкового).

Із постанови ДАІ Дергачівського РВ
УМВСУ в Харківській області від 24.09.2001
року, вбачається, що з вини ОСОБА_7, який
управляв автомобілем «Рено-21» р.н.
НОМЕР_1 сталося зіткнення з автомобілем
«Ауді» під керуванням ОСОБА_6, в
результаті чого транспортним засобам
завдано технічні пошкодження ( а.с. 130
том 2).

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 8
Закону України «Про страхування» N
85/96-ВР, у редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин,
24.09.2001 року настав страховий випадок, з
настанням якого виник обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно акту № 001660 від 29.10.2001 року
вартість відновлювального ремонту
автомобілю «Рено-21» р.н. НОМЕР_1 в
результаті його пошкодження при ДТП
склала 20896,28 грн. (том 1 а.с. 38)

Також сторонами у справі не
заперечувалося, що ОСОБА_7 за договором
про добровільне страхування засобів
транспорту серії 0001 № 303455 ВАТ НАСК
«Оранта» у зв'язку з настанням
страхового випадку 27.12.2001 та 28.12.2001 року
отримав двома платежами страхове
відшкодування на загальну суму 5414,50
грн. (а.с. 49-50 том 1)

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_7
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а. с. 14),
залишивши 12.09.2002 року на випадок своєї
смерті заповіт, яким заповідав всю
належну йому суму страхового
відшкодування за договорами серії 00001
№ 303455 від 09.07.2001 та № 5/2451454 від 09.07.2001
року, а також усі нараховані по ним
відсотки та грошові компенсації, які
йому винна НАСК «Оранта» - ОСОБА_8 (а.с. 15
том 1), який прийняв спадщину шляхом
подачі заяви до нотаріальної контори
(том 1 а.с. 72).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується даними свідоцтва про
смерть (а.с. 6 том 1), спадщину після
смерті якого прийняла його мати ОСОБА_2
шляхом подачі 04.07.2007 року відповідної
заяви до нотаріальної контори (том 1 а.с.
18).

Частино 1 ст. 1229 ЦК України передбачено,
що страхові виплати (страхове
відшкодування) спадкуються на
загальних підставах.

За таких обставин, ОСОБА_2 має право на
отримання страхових виплат (страхового
відшкодування), право на отримання яких
за життя мав ОСОБА_7

Як вбачається з заперечень
представника відповідача ВАТ НАСК
«Оранта» при визначенні розміру
страхової виплати страховик виходив з
дійсної вартості транспортного засобу,
визначеної відповідно до Положення про
порядок проведення судової авто
товарознавчої експертизи транспортних
засобів та Науково - методичних
рекомендацій по проведенню авто
товарознавчої експертизи, від 01.10.1998 №
60/5, - 7168,25 грн.. Оскільки відновлювальний
ремонт перевищував дійсну вартість, а
застрахований транспортний засіб
ОСОБА_7 був проданий і для визначення
його залишкової вартості не
представлений, було прийнято рішення
визначити розмір страхового
відшкодування прийнявши залишкову
вартість автомобіля за 25 % його дійсної
вартості на момент ДТП. Таким чином,
страхове відшкодування визначили у
розмірі 5416,50 грн.(75% від 7168,25 грн.) (а.с. 55-57
том 1)

Водночас, в договорі добровільного
страхування страхова сума
транспортного засобу визначена в
розмірі 19626 грн. 24 коп. В договорі
вказано, що страхова сума встановлена у
розмірі дійсної вартості автомобіля з
врахуванням зносу. Саме з цієї суми
сплачувалась і страхова премія, згідно
страхового тарифу 4,5%. Будь-яка інша
вартість застрахованого транспортного
засобу, крім дійсної, в договорі не
вказана.

Оскільки дійсна вартість
транспортного засобу на момент
укладення договору страхування
визначалась за згодою сторін, то
встановлення експертом в подальшому
того, що на момент укладення договору
ринкова вартість транспортного засобу
відрізнялась від погодженої сторонами,
правового значення не має і не впливає
на права та обов'язки сторін за
договором.

Договір в частині встановлення ціни
застрахованого транспортного
недійсним у встановленому порядку не
визнавався, у справі відсутні докази,
які б свідчили, що після укладення
договору і до настання страхового
випадку, яке сталося через нетривалий
час 16 вересня 2001 року транспортний
засіб розукомплектовувався або
пошкоджувався і внаслідок цих обставин
його вартість зменшилась в порівнянні
з тією, яку він мав на час укладення
договору.

За таких обставин, визначаючи страхове
відшкодування, ВАТ НАСК «Оранта»
помилково виходила з дійсної вартості
автомобіля 7168,25 грн., в той час як дійсна
вартість автомобіля була визначена 19626
грн. 24 коп.

Відповідно до положень ст.6 Закону
України "Про страхування" N 85/96-ВР
добровільне страхування - це
страхування, яке здійснюється на
основі договору між страхувальником та
страховиком. Загальні умови і порядок
здійснення добровільного страхування
визначаються правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
на підставі цього закону.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про страхування» N 85/96-ВР страхова сума
- грошова сума, в межах якої страховик
відповідно до умов страхування
зобов'язаний провести виплату при
настанні страхового випадку. Страхова
виплата - грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку.

Відповідно до ч. 14 ст. 9 Закону України
«Про страхування» N 85/96-ВР розмір
страхової суми визначається договором
страхування або чинним законодавством
під час укладання договору страхування
чи зміни договору страхування.

Правила страхування розробляються
страховиком для кожного виду
страхування окремо і підлягають
реєстрації в Уповноваженому органі при
видачі ліцензії на право здійснення
відповідного виду страхування, в яких,
зокрема, визначаються і виключення із
страхових випадків і обмеження
страхування (ст. 17 вказаного Закону).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 989 ЦК України при
укладенні договору страхування
страхувальник зобов'язаний надати
страховикові інформацію про всі відомі
йому обставини, що мають істотне
значення для оцінки страхового ризику,
і надалі інформувати його про будь-які
зміни страхового ризику.

Зі змісту свідоцтва про добровільне
страхування засобів транспорту та
довідки про застрахований транспорт
вбачається, що сторонами укладений
договір добровільного страхування за
умовами Правилами страхування
страховика, які є невід'ємною частиною
договору, з умовами яких страхувальник
ознайомлений та згоден.

Відповідно до Правил страхування
транспортних засобів № 93 від 06.07.2000
року, затверджених рішенням правління
НАСК «Оранта» від 06.07.2000 № 46 страхова
сума - це грошова сума, в межах якої
страховик відповідно до умов
страхування зобов'язаний провести
виплату страхового відшкодування при
настанні страхового випадку (п. 7.1)

Пунктом 11.24 Правил № 93 передбачено, що
при вартості відновлювального ремонту
і ТЗ, що перевищує 75% його дійсної
вартості, страховик набуває права
одержати від страхувальника
застрахований ТЗ за умови виплати його
дійсної вартості, а при відмові
страхувальника передати страховику
пошкоджений ТЗ, із суми страхового
відшкодування вираховується вартість
його залишків.

Із пояснень відповідача вбачається, що
виплачена відповідачем ОСОБА_7
страхова сума складає 75% дійсної
вартості автомобіля на час ДТП.
Представник відповідача пояснила, що
вартість залишків транспортного
засобу була на свій розсуд НАСК
«Оранта» прийнята за 25 %, оскільки
залишки страховій компанії передані не
були, так як були продані.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки вартість відновлювального
ремонту ТЗ, перевищує 75% його дійсної
вартості, страховик за умовами
договору набув право одержати від
страхувальника застрахований ТЗ за
умови виплати його дійсної вартості, а
при відмові страхувальника передати
страховику пошкоджений ТЗ, із суми
страхового відшкодування вирахувати
вартість його залишків.

Позивач наполягає, що НАСК «Оранта» не
зверталася до ОСОБА_7 з вимогою надати
залишки автомобіля, його дійсна
вартість не була виплачена
страхувальнику, тому страховик
безпідставно вирахував із страхової
суми вартість залишків.

Проте, із пояснень позивача вбачається,
що автомобіль «Рено-21» р.н. НОМЕР_1 був
проданий до отримання страхового
відшкодування.

ОСОБА_7 був ознайомлений з Правилами
страхування транспортних засобів № 93
від 06.07.2000 року, затверджених рішенням
правління НАСК «Оранта» від 06.07.2000 № 46,
із вартістю відновлювального ремонту
автомобіля визначеного спеціалістом,
тому повинен був розуміти, що при
вартості відновлювального ремонту ТЗ,
що перевищує 75% його дійсної вартості,
страховик набуває права одержати від
страхувальника застрахований ТЗ,
інакше із суми страхового
відшкодування вираховується вартість
його залишків. Однак ОСОБА_7 на свій
розсуд продав залишки автомобіля.
Доказів того, що автомобіль
реалізований з відома та з дозволу НАСК
«Оранта» матеріали справи не містять.

Судом апеляційної інстанції
призначалася авто товарознавча
експертиза для визначення залишкової
вартості автомобіля «Рено-21» р.н.
НОМЕР_1 після ДТП, однак із відповіді
експерта вбачається, що дати відповідь
на поставлене питання без автомобіля
не надається можливим, оскільки в
матеріалах цивільної справи відсутні
дані про діагностування та
дефектування автомобілю «Рено-21» р.н.
НОМЕР_1 на спеціалізованому для даної
моделі КТЗ підприємстві автосервісу, з
метою виявлення працездатних, технічно
справних складників.

Вирішуючи спір судова колегія бере до
уваги, що позивач не спростував, що
залишкова вартість автомобіля «Рено-21»
р.н. НОМЕР_1 становить 25 % його дійсної
вартості. За таких обставин, судова
колегія вважає можливим погодитись із
НАСК «Оранта», та визначаючи розмір
страхового відшкодування виходити із
дійсної вартості автомобіля за
відрахуванням залишкової вартість
автомобіля «Рено-21» р.н. НОМЕР_1, яку
прийняти за 25 % його дійсної вартості.

Франшиза за договором добровільного
страхування встановлена умовна 1%.
Оскільки шкода заподіяна автомобілю
більша ніж 1% його дійсної вартості то
умовна франшиза не вираховується із
суми страхового відшкодування.

Таким чином, стягненню з НАСК «Оранта»
на користь позивача підлягає
недоплачене страхове відшкодування 9
305,18 грн. (19626,24 грн. : 100% х 75% -5414,50 грн., де
19626,24 грн. це дійсна вартість
автомобіля, а 5414,50 грн. - отримане
відшкодування).

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Аналогічні положення містились і в ст.
214 ЦК України 1963 року в редакції, що
діяла на час виникнення спірних
правовідносин.

Оскільки НАСК «Оранта» прострочила
виконання грошового зобов*язання
недоплативши страхове відшкодування
9305,18 грн., стягненню на користь позивача
підлягають також інфляційні втрати та
3% річних.

Інфляція за період з січня 2002 року по
грудень 2013 року становить 172,5% (0,994 х 1,082
х 1,123 х 1,103 х 1,116 х 1,166 х 1,223 х 1,123 х 1,091 х 1,046
х 0,998 х 1,005 = 2,725 х 100 = 272,5 - 100 = 172,5). Таким
чином, інфляційні втрати за цей період
склали 16 051,43 грн. (9 305,18 : 100 х 172,5% ).

Три відсотки від недоплаченої суми
становлять 279,15 грн. (9 305,18 : 100 х 3% = 279,15).
Таким чином, три відсотки річних за
період з січня 2002 року по грудень 2013
року складають 3349,8 грн. (279,15 грн. х 12
років).

Таким чином, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про стягнення недоплаченої суми
страхового відшкодування, 3% річних та
інфляційних втрат. Зазначені вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наведених вище підстав та у вказаному
обсязі.

Решта вимог позивача задоволенню не
підлягає, оскільки рішення суду в
частині відмови у їх задоволенні
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

Судова колегія вважає зайвим визнання
окремо в резолютивній частині рішення
суду незаконним рішення ВАТ НАСК
«Оранта» в частині встановлення суми
страхового відшкодування в розмірі
5416,50 грн., встановлення суму страхового
відшкодування за договором
добровільного страхування, визнання за
позивачем права на її отримання в
порядку спадкування, визнання дії НАСК
«Оранта» щодо невидачі довідки і
зобов'язання видати таку довідку -
оскільки стягнення на користь позивача
з НАСК «Оранта» недоплаченого ОСОБА_7
страхового відшкодування є достатнім
способом захисту порушеного права
ОСОБА_2

Позивач просила стягнути на її користь
збитки (реальні збитки) - 10622, 93 грн. Крім
іншого, реальними збитками ОСОБА_2
вважає її витрати на правову допомогу,
яку надавав їй представник ОСОБА_9 в
розмірі 8000 грн. Однак зазначені витрати
не підлягають стягненню з НАСК
«Оранта», оскільки з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_9 брав участь у
розгляді справи на підставі
довіреності, відсутні докази того, що
вказаний представник є фахівцем в
галузі права. Зазначене не підтверджує
також і договір про надання юридичних
послуг, укладений між ОСОБА_2 та ЧФ
страховим агентством «Маг» (а.с. 215-216
том 2). Витрати понесені ОСОБА_2 по
отриманню довідок про індекси інфляції
не підлягають стягненню з відповідача,
оскільки зазначені відомості
поширюються у засобах масової
інформації.

Решта суми, яку позивач вважає
реальними збитками фактично є
витратами по оплаті послуг адвоката, по
сплаті державного мита, по оформленню
довіреностей, які понесли ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 у 2001 - 2003 роках по іншій
цивільній справі, яка залишена без
розгляду, тому відшкодуванню з НАСК
«Оранта» у цій цивільній справі не
підлягають.

Витрати 115 грн. понесені ОСОБА_7 на
проведення авто товарознавчого
дослідження в ТОВ «Радар-1»
відшкодуванню не підлягають, оскільки
зазначений висновок був виконаний за
направленням НАСК «Оранта» не у зв*язку
із спором, що виник між сторонами з
приводу недоплаченого страхового
відшкодування. Зазначені витрати
ОСОБА_7 поніс для встановлення вартості
відновлювального ремонту автомобіля,
що було потрібно для отримання
страхового відшкодування взагалі, а не
суми з приводу якої виник спір.

За спливом шестимісячного строку
позовної давності, передбаченого ч. 2
ст. 72 ЦК України 1963 року не підлягають
задоволенню вимоги ОСОБА_2 про
стягнення з НАСК «Оранта» пені за
період з 07.12.2001 року по 06.12.2002 року в
розмірі 1444,99 грн., оскільки первісно
ОСОБА_7 звернувся до суду 29 липня 2002
року з вимогами про сплату страхового
відшкодування, моральної шкоди та
судових витрат; доказів того, що ним
були заявлені вимоги про стягнення
пені матеріали справи не містять;
зазначений позов був залишений без
розгляду ухвалою Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 28.08.2003
року.

За змістом Положення про порядок та
умови проведення обов*язкового
страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
28.09.1996 року, яке було чинним на час
виникнення спірних правовідносин,
страхове відшкодування за договором
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів виплачується
потерпілим третім особам.

ОСОБА_2 наполягає, що ОСОБА_7 шкоду
потерпілому від ДТП ОСОБА_6 не
відшкодував. У своїх вимогах ОСОБА_2
просить стягнути страхове
відшкодування за договором
обов'язкового страхування на користь
ОСОБА_6, однак вирішення спору шляхом
стягнення суми на користь третьої
особи діючим законодавством не
передбачено. Самостійний позов ОСОБА_6,
поданий ним на стадії судових дебатів у
суді першої інстанції повернуто
позивачу ухвалою Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 26.06.2013
року.

Судова колегія вважає правильним
висновок суду першої інстанції про
відсутність підстав для стягнення на
користь ОСОБА_2 моральної шкоди, як
тієї, що з її точки зору була спричинена
ОСОБА_7, так і тієї, що з її точки зору,
завдано безпосередньо позивачу,
оскільки ОСОБА_2 у договірних
правовідносинах з НАСК «Оранта» не
перебувала, у договорах страхування
відшкодування моральної шкоди
внаслідок несвоєчасної виплати не
передбачено, факт спричинення такої
шкоди як ОСОБА_7 так і ОСОБА_2 не
підтверджено належними та допустимими
доказами.

Вимоги в частині стягнення на користь
позивача неотриманих доходів (упущеної
вигоди) - 18024,18 грн., які б він міг би
отримати, якщо б розмістив гроші,
отримані від НАСК «Оранта» на
депозитний рахунок банку - задоволенню
не підлягають, оскільки рішення суду не
може ґрунтуватися на припущеннях, що
позивач міг вкласти належні йому кошти,
які не були вчасно виплачені
відповідачем, на депозитний рахунок у
банку з можливістю отримати відсотки
за вкладом. В матеріалах справи
відсутні докази того, що позивачу
заподіяні такі збитки і що позивач мав
намір зробити вклад саме цих коштів у
банк та вказаних ним умовах. Покладення
на відповідача відповідальності у
формі відшкодування збитків за
нездійснення свого права суперечить в
цілому принципам юридичної
відповідальності, що настає за
порушення саме зобов'язань.

Оскільки ці вимоги задоволенню не
підлягають, судова колегія відмовляє і
у відшкодування витрат на інформаційні
послуги по отриманню довідки щодо
процентних ставок в банківській
установі.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне змінити рішення
суду першої інстанції, підставою для
чого, згідно п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст. 989, 1229 ЦК України, ст. ст. 303,
304, 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317,
319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 26.06.2013 року змінити,
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про стягнення
недоплаченої суми страхового
відшкодування, 3% річних та інфляційних
втрат - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині
стягнення недоплаченої суми
страхового відшкодування, 3% річних та
інфляційних втрат - задовольнити
частково.

Стягнути з відкритого акціонерного
товариства національної акціонерної
страхової компанії «Оранта» на користь
ОСОБА_2 недоплачену суму страхового
відшкодування - 9305,18 грн., 3% річних - 16051,43
грн., інфляційні втрати 3349,8 грн.,
витрати на оплату
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи 30 грн., всього 28736,41 грн.

В решті рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 26.06.2013
року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: