Справа №470/1290/13-ц 08.04.2014 08.04.2014 08.04.2014
Провадження №22-ц/784/900/14 Суддя
по 1 інстанції - Луста С.А.
Доповідач апеляційного суду -
Рішення

Іменем України

8 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі судового засідання -
Богуславській О.М.,

за участю представника позивачки
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 20 січня 2014 року у справі
за

позовом

ОСОБА_2 до Висунської сільської ради
Березнегуватського району
Миколаївської області про визнання
права власності на житловий будинок в
порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернулася з позовом до Висунської
сільської ради Березнегуватського
району про визнання права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку
спадкування.

Позивачка вказувала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4,
після смерті якого відкрилася
спадщина, зокрема і на вказаний
житловий будинок, який не був за ним
зареєстрований. Вона є спадкоємицею
першої черги за законом та прийняла
спадщину після смерті батька,
звернувшись із заявою до державної
нотаріальної контори.

Посилаючись на те, що нотаріус
відмовив у видачі свідоцтва про право
на спадщину із-за відсутності
правовстановлюючого документа на
житловий будинок, позивачка просила
про задоволення позову.

Заочним рішенням
Березнегуватського районного суду
Миколаївської області від 20 січня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
просила його скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позивачки,
перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
житловий будинок не є об'єктом
спадщини, оскільки у померлого
відсутнє право власності на нього.

Між тим, з таким висновком суду колегія
не погоджується, оскільки він не
узгоджується з фактичними обставинами
справи, які суд встановив неповно.

Так, відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається із матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживаючи в
с. Пришиб Березнегуватського
району, помер ОСОБА_4, після смерті
якого залишилося спадкове майно. Він
проживав та перебував на
реєстраційному обліку на час смерті
один у житловому будинку АДРЕСА_1, який
на праві власності за ним
зареєстрований не був.

Із матеріалів спадкової справи,
заведеної Березнугуватською державною
нотаріальною конторою після його
смерті, вбачається, що спадщину в
порядку спадкування за законом
прийняла донька померлого ОСОБА_2,
оскільки інший спадкоємець першої
черги - син спадкодавця - ОСОБА_5
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини відмовився від спадщини на
користь сестри ОСОБА_2 Інших
спадкоємців немає.

29 листопада 2011 року позивачка
отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом на земельну
ділянку площею 7,19 га, розташовану в
межах території Висунської сільської
ради Березнегуватського району
Миколаївської області, переданої для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
спадкодавцю на підставі державного
акту на право власності, виданого
Березнегуватською районною державною
адміністрацією 25 березня 2003 року.

У видачі свідоцтва про право
власності на вказаний житловий
будинок, державний нотаріус позивачці
відмовив, посилаючись на відсутність
правовстановлюючого документа у
спадкодавця.

Із матеріалів справи вбачається, що
рішенням виконкому Висунської
сільської ради Березнегуватського
району від 18 квітня 1989 року № 17 за
ОСОБА_4 визнано право власності на
житловий будинок в с. Пришиб та
зобов'язано Березнегуватське МБТІ
видати йому свідоцтво про право
власності на житловий будинок.

Згідно із технічним паспортом, виданим
ОСОБА_4 9 листопада 1988 року, вказаний
будинок початку забудови 1965 року.

Зазначене свідчить про закінчення
будівництва житлового будинку у 1988
році.

Згідно із довідкою МБТІ від 26 вересня
2013 року, загальна площа житлового
будинку 54,3 кв.м, а житлова - 25,2 кв. м,
його вартість станом на 28 грудня 2012
року становить 90 170 грн.

Відповідно до записів у
погосподарській книзі Висунської
сільської ради за 1991-1995 роки (особовий
рахунок № 1129) за ОСОБА_4 на праві
власності числиться житловий будинок
в с. Пришиб, аналогічний запис в
погосподарській книзі під № 0841 за 2011
рік ( на час його смерті).

Рішенням Висунської сільської
ради народних депутатів 4 сесії ХХІІ
скликання від 17 листопада 1995 року
ОСОБА_4 у приватну власність для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд виділена земельна ділянка,
площею 0,25 га, а також 0,12 га землі у
постійне користування для ведення
особистого підсобного господарства.

7 грудня 1995 року ОСОБА_4 у
Висунській сільській раді отримав
тимчасові державні акти на право
власності на вказані земельні ділянки
(а.с. 10-11).

Лише 5 листопада 1998 року,
рішенням Висунської сільської ради
ХХІІІ скликання № 3, присвоєна назва
вулиць та нумерація будинків в с.
Пришиб, зокрема, будинку ОСОБА_4
присвоєна назва - АДРЕСА_1.

Вищезазначені докази у своїй
сукупності та взаємозв'язку дають
підстави для задоволення позову,
оскільки свідчать про те, що
спадкодавець за свого життя мав всі
законні підстави для отримання
свідоцтва на право власності, але
цього не здійснив.

При вирішенні цього спору, колегія
виходить з того, що слід керуватися
законодавством, яке регулювало
виникнення права власності у самого
спадкодавця на момент закінчення
будівництва житлового будинку, тобто
станом на 1988 рік.

До 2004 року виникнення права
власності на житлові будинки, споруди
не залежало від державної реєстрації
цього права.

До компетенції виконкомів
місцевих Рад відносилося питання
узаконення житлових будинків та
внесення записів про право власності
на будинки за громадянами у
погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснюється в Україні (УРСР) із 1979
року.

На виконання постанови Ради Міністрів
УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про
порядок обліку житлового фонду в
Українській РСР» у 1985-1988 роках
сільськими, селищними, районними
радами народних депутатів
ухвалювалися рішення щодо оформлення
права власності та реєстрації будинків
у бюро технічної інвентаризації за
даними по господарських книг
сільських, селищних Рад із додатком
списків громадян, яким ці будинки
належали.

До вказаних правовідносин також
підлягала застосуванню Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР від 31
січня 1966 року, Вказівки по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 12
травня 1985 року № 5-24-26.

Такими чином, записи у
погосподарських книгах визнавалися у
якості актів органів влади (публічної),
що підтверджують право приватної
власності.

Враховуючи викладене, рішення
районного суду підлягає скасуванню на
підставі п.1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Заочне рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 20 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
в порядку спадкування за законом після
смерті її батька ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржене у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: