АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 215/6486/13-ц 22-ц/774/976/К/14
Справа № 215/6486/13-ц
Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/976/К/14
Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Зубакової В.П., Соколан
Н.О.

при секретарі - Бевзі М.О.

за участі - представника позивача
ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Кривому Розі
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від 04
березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
правочину недійсним та стягнення
коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
правочину недійсним та стягнення
коштів, в якому просив визнати
недійсною угоду про поділ майна,
укладену між ним та відповідачкою, за
якою остання отримала 50000,00 грн. та
стягнути з відповідачки на його
користь вказану суму коштів, як
отриману за недійсним правочином. В
обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначив,
що йому на праві власності належить
квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_1. Дана квартира є особистим
майном подружжя. Однак, помиляючись
стосовно прав та обов'язків подружжя
стосовно власності на житло і не
зважаючи на те, що право власності на 1/2
частину квартири він набув в порядку
приватизації, і на 1/2 частину квартири -
в порядку спадкування, та після
державної реєстрації права власності
на квартиру вважав, що вона підлягає
поділу між ним та ОСОБА_3 Внаслідок чого
запропонував колишній дружині
здійснити поділ квартири таким чином,
щоб право власності залишилось за ним,
а їй було виплачено половину вартості
квартири - 50 000,00 грн., на що вона
погодилась. У такий спосіб ними був
вчинений правочин (угода) щодо поділу
спільної сумісної власності подружжя.
Вважаючи себе зобов'язаним сплачувати
ОСОБА_3 половину вартості своєї
квартири, він 24.12.2012 р. сплатив їй
погоджену суму, про що вона видала
розписку.

Рішенням Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 04 березня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі з тих
підстав, що рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. В обґрунтування
апеляційної скарги зазначив, що суд не
в повному обсязі дослідив обставини
справи, що мають значення для вирішення
справи по суті, не визначився з
природою спору та не застосував норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
що суттєво вплинуло на оскаржуване
рішення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд виходив з того, що належна
позивачеві квартира відноситься до
об'єктів, які є спільною власністю
подружжя.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачеві на справі власності
належить квартира, розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Право власності на 1/2
частину вказаної квартири ним набуто
09.06.1994 року, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло (а.с.4,5). Право власності на іншу 1/2
частину даної квартири позивач набув в
2012 році в порядку спадкування після
смерті батька ОСОБА_5, що
підтверджується рішенням Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від 28
листопада 2012 року (а.с.9-10).

З 04 листопада 1995 року сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується копією свідоцтва про
шлюб (а.с.6) та даний шлюб рішенням від 19
листопада 2012 року (а.с.7-8) було
розірвано.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що спірна квартира є
особистою приватною власністю
позивача, оскільки право власності на
її частину він набув до реєстрації
шлюбу з відповідачкою, на іншу ж її
частину - в порядку спадкування.

У відповідності до ч. 1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до
шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування; 3)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час
шлюбу внаслідок його приватизації
відповідно до Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею,
ним за час шлюбу внаслідок
приватизації земельної ділянки, що
перебувала у її, його користуванні, або
одержана внаслідок приватизації
земельних ділянок державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій,
або одержана із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
Земельним кодексом України.

Між сторонами було укладено правочин
щодо розподілу вказаної квартири, за
умовами якого позивач сплатив
відповідачці вартість 1/2 частини
квартири.

У відповідності до ч. 1 ст 229 ЦК України
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку
про те, що судом першої інстанції не
застосовано закон, який підлягав
застосуванню при вирішенні спірних
правовідносин, у зв'язку з чим,
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 04 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
правочину недійсним та стягнення
коштів задовольнити.

Визнати недійсною угоду, укладену між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про поділ майна, за
якою ОСОБА_3 отримала 50000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
50000,00 грн в рахунок повернення
виконаного за недійсним право чином.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з дня набрання ним законної сили

Головуючий:

Судді: