Справа № 137/432/14-ц Провадження №
22-ц/772/1344/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Сільченко О. В.Категорія:
27Доповідач: Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Голоти Л.О.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Літинського районного суду Вінницької
області від 20 березня 2014 року у
цивільній справі за позовом кредитної
спілки «Фортеця» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором , -

встановила:

В лютому 2014 року КС «Фортеця»
звернулася до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за
кредитним договором № 277 кс від 21
лютого 2008 року в сумі 59599, 51 грн., з яких
заборгованість по основній сумі
кредиту становить 20078,71 грн.,
заборгованість по відсотках за період
з 31 березня 2009 року по 06 травня 2013 року
становить 39520,80 грн.

Рішенням Літинського районного суду
Вінницької області від 20 березня 201року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС
«Фортеця» заборгованість по виплаті
кредиту за кредитним договором №277кс
від 21 лютого 2008 року , з яких: основна
сума кредиту - 20078, 51 грн., відсотки за
користування кредитом - 39520,80 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначав, що позивачем пропущено строк
позовної давності звернення до суду з
позовом, який сплив ще 21 лютого 2014 року,
тоді як позивач звернувся до суду 28
лютого 2014 року.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції дійшла висновку, що
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

По справі встановлено, що 21 лютого 2008
року між КС «Фортеця» та ОСОБА_2
укладено кредитний договір №277 кс, за
умовами якого позичальнику надано
кредит на споживчі цілі в сумі 26000 грн.
зі сплатою 48% річних за кожен день
користування кредитом відповідно
графіка розрахунків, що є невід'ємною
частиною договору, строком на 12 місяців
від дати надання кредиту тобто по 21
лютого 2009 року, а позичальник
зобов'язався повернути кредит та
сплатити проценти за користування
кредитом, на умовах, визначених
договором.

Згідно з видатковим касовим ордером №64
ОСОБА_2 отримав 26000 грн., проте належним
чином зобов'язання за кредитним
договором не виконував, внаслідок чого
виникла заборгованість в сумі 59599,51
грн., з яких 20078, 71 грн. заборгованість за
кредитом та 39520,80 - відсотки за
користування кредитними коштами за
період з 31 березня 2009 року - остання
сплата за кредитом по 06 травня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно із ст.ст. 526,527,530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і у встановлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України встановлено,
що позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Відповідно до п. 9.5 кредитного договору
від 21 лютого 2008 року строк позовної
давності за домовленістю сторін
встановлено у п'ять років.

З урахуванням вищевикладеного,
кінцевий термін повернення кредиту в
повному обсязі встановлено 21 лютого 2009
року, а тому у разі порушення
зобов'язання позичальником за захистом
свого права позивач міг звернутися до 22
лютого 2014 року.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Як вбачається з прибуткового касового
ордеру № 468 ОСОБА_2 здійснив останній
платіж щодо погашення кредитної
заборгованості в сумі 700 грн. 31 березня
2009 року, з якого і починається
обчислення строку позовної давності.

Позов подано до суду 26 лютого 2014 року,
тобто в межах строку позовної давності,
а тому доводи відповідача про
наявність підстав для відмови у позові
у зв'язку із спливом строку позовної
давності є необґрунтованими.

За таких обставин, суд першої інстанції
повно та всебічно з'ясував усі
обставини справи, надав належну оцінку
наявним у справі доказам та дійшов
правильного висновку про задоволення
позову. Рішення суду є законним та
обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Літинського районного суду
Вінницької області від 20 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/
Л.О. Голота

/підпис/
Ю.Б. Войтко

З оригіналом вірно: