Справа №464/2015/14-ц
пр № 2/464/698/14
У Х В А Л А

28.02.2014 року

м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.
Львова Тімченко О.В., розглянувши
матеріали позовної заяви ПАТ «ВіЕс
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А
Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом, у
якому просить стягнути солідарно з
відповідачів 81412,81 грн. боргу за
кредитним договором №KF 018400 від 17.09.2012 р.

Одночасно позивачем до суду подано
клопотання, в якому з метою
забезпечення позову просить:

1. накласти арешт на грошові кошти,
рухоме та нерухоме майно відповідачів;

2. обмежити право виїзду
відповідачів за межі України шляхом
тимчасової відмови їм у видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон, тимчасового
затримання або вилучення паспорта,
якщо він був виданий раніше.

Заява про забезпечення позову
розглядається без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі, відповідно до вимог ч.1
ст.153 ЦПК України.

Так, відповідно до ст.151 ЦПК України
забезпечення позову за заявою осіб, які
беруть участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Види забезпечення позову визначені в
ч.1 ст.152 ЦПК України та згідно із ч.3
даної статті види забезпечення позову
мають бути співмірними із заявленими
позивачем вимогами.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у
заяві про забезпечення позову зокрема
має бути зазначено вид забезпечення
позову, який належить застосовувати,
обґрунтування його необхідності, та
інші відомості, потрібні для
забезпечення позову.

Крім цього, п.4 постанови Пленуму
ВСУ „Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову" № 9 від 22.12.2006 р.
передбачено, що розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних
вимог, дані про особу відповідача, а
також відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Проте клопотання про забезпечення
позову подане з порушенням
вищезгаданих вимог, а саме не
конкретизовано, на яке майно (та його
вартість) необхідно накласти арешт, не
надано доказів про належність
відповідачам такого майна.

Відповідно до вимог ст.153 ч.8 ЦПК
України, суд, встановивши, що заява про
забезпечення позову подано без
додержання вимог ст.151 ЦПК України,
повертає її заявнику.

На підставі наведеного, клопотання про
забезпечення позову в частині
накладення арешту на грошові кошти,
рухоме та нерухоме майно відповідачів
слід повернути заявнику.

Щодо клопотання про забезпечення
позову в частині обмеження
відповідачів у праві виїзду за межі
України, то суддя виходить з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити передбачені цим
Кодексом види забезпечення позову.
Перелік видів забезпечення позову
визначений у ст.152 ЦПК України. Серед
видів такого забезпечення у ст.152 ЦПК
України не передбачено вжиття судом
тимчасового обмеження особи у праві
виїзду за межі України.

Також, за умовами ч.1 ст.377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Тому, враховуючи, що в цивільному
процесі відсутня правова норма, яка б
надавала суду повноваження в порядку,
передбаченому ст.ст.151-153 ЦПК України,
застосовувати такий вид забезпечення
позову, як тимчасове обмеження у виїзді
за межі України, слід дійти висновку, що
суд не може застосовувати зазначений
спосіб забезпечення позову на стадії
розгляду цивільної справи про
стягнення заборгованості та виконання
інших зобов'язань.

З огляду на вище наведене, в
задоволенні клопотання про
забезпечення позову в частині
обмеження відповідачів у праві виїзду
за межі України слід відмовити.

Керуючись ст.ст.151, 153, 208, 210 ЦПК
України, постановою Пленуму ВСУ №9 від
22.12.2006 р. „Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", суддя, -

У Х В А Л И В :

клопотання ПАТ «ВіЕс Банк» про
забезпечення позову в частині
накладення арешту на грошові кошти,
рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 - повернути заявнику.

В задоволені клопотання ПАТ «ВіЕс
Банк» про забезпечення позову в
частині обмеження ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України -
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Апеляційну
скаргу на ухвалу може бути подано
протягом п'яти днів з дня проголошення
до апеляційного суду Львівської
області через Сихівський районний суд
м.Львова.

Суддя
О.В.Тімченко