Справа № 362/436/13- ц
Провадження № 2/362/79/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області у
складі: головуючого - судді Корнієнко
С.В., при секретарі - Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
стягнення кредитної заборгованості і
звернення стягнення на майно,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вимогами,
мотивуючи їх тим, що 25 травня 2007 року та
6 квітня 2009 року Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та позичальником -
співвідповідачем ОСОБА_1, були укладені
кредитні договори № 0 та № 1,
за яким останній на споживчі потреби
були надані кредитні кошти у розмірі 74
000.00 доларів США, з розрахунку 13 % річних,
на строк до 25 травня 2014 року.

Виконання позичальником зобов'язань за
кредитними договорами забезпечувалося
договорами від 25 травня 2007 року поруки
№ 1232157 з співвідповідачем ОСОБА_2 та
іпотеки № 54962 з співвідповідачем
ОСОБА_3, згідно з якими, останні
поручалися перед банком перший -
своїми грошами, а другій - майном, а
саме, будинком АДРЕСА_1 та земельною
ділянкою, на який розташований
вищезазначений будинок.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та
позивачем був укладений договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитними та забезпечувальними
договорами, в тому числі з
відповідачами.

Як вбачається з позову, позичальник
умови кредитного договору належним
чином не виконує про що він та його
поручителі неодноразово повідомлялися
належним чином, однак зобов'язання до
теперішнього часу не виконані та
заборгованість позичальника складає
634629,89 грн.

У зв'язку з наведеним, позивач просив
стягнути солідарно з співвідповідачів
існуючу заборгованість в рахунок
погашення цієї заборгованості та в
рахунок її погашення звернути
стягнення на нерухомість одного з
співвідповідачів.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги позову підтримав в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в перших судових
засіданнях вимоги позову не визнала, не
погоджуючись з розрахунком її
кредитної заборгованості, в подальшому
в судові засідання не з'являлася, хоча
про час та місце слухання справи судом
повідомлялася належним чином.

Представник співвідповідачів ОСОБА_2
та ОСОБА_3 та безпосередньо ОСОБА_2
заперечували проти задоволення
позовних вимог, через їх
безпідставність, вважаючи недоведеним
банком розміру кредитної
заборгованості ОСОБА_1 З пояснень
ОСОБА_2 вбачається, що він заперечував
надання згоди на укладення його
дружиною кредитного договору та ним
відповідного договору поруки.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
вважає, що позов підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ч.3 ст.10 та
ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін, які мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості, та повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

З положень ст.ст.57 і 58 ЦПК України
вбачається поняття доказів в
цивільному процесі та їх допустимість.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Як вбачається з положень ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утримуватися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612, ЦК
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог закону, інших актів
цивільного законодавства, а при
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом. Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не пропустив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором.

Згідно положень ст. 629 ЦК України
договір є обов'язків до виконання
сторонами.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Суд також враховує положення ст.ст.610 та
625 ЦК України, відповідно до яких
порушенням зобов'язання є його
невиконання, боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику - грошові кошти, у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором.

У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 553 ЦК
України, за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 554 ЦК
України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

У відповідності до положень ст.7 Закону
України «Про іпотеку», за рахунок
предмета іпотеки іпотекодержатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

З огляду положень ч.1 ст.33, ч.5 ст.33 Закону
України «Про іпотеку», у разі
невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Якщо
предметом іпотеки є два або більше
об'єктів нерухомого майна, стягнення
звертається в обсязі, необхідному для
повного задоволення вимог
іпотекодержателя.

Згідно до положень ст. ст. 34, 35 Закону
України «Про іпотеку», у разі прийняття
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки на підставі рішення
суду, предмет іпотеки може бути
переданий Іпотекодержателю в
управління на період його реалізації у
порядку, встановленому законодавством
та умовами, передбаченими договором чи
рішенням суду. У разі порушення
основного зобов'язання
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю письмову вимогу про
усунення порушення. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Згідно з положення п.9 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012
року, право вибору способу судового
захисту, передбаченого законом або
договором (дострокове стягнення
кредиту, стягнення заборгованості, у
тому числі шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки/застави, одночасне
заявлення відповідних вимог у разі,
якщо позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Положення ст.41 Закону України "Про
іпотеку" зазначають, що реалізація
предмета іпотеки, на який звертається
стягнення за рішенням суду або за
виконавчим написом нотаріуса,
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України "Про виконавче
провадження" з дотриманням вимог цього
Закону.

Судом достовірно встановлено, що 25
травня 2007 року та 6 квітня 2009 року
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ
«УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладені
кредитні договори № 0 та № 1,
за яким Банк надав Позичальнику
споживчий кредит у розмірі 74 000 доларів
США, з розрахунку 13 % річних на строк до
25 травня 2014 року.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та
позивачем був укладений договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, в тому числі, укладеними з
відповідачами по зазначеній цивільній
справі.

Виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх
кредитних зобов'язань забезпечувалося
договорами від 25 травня 2007 року поруки
№ 1232157 із співвідповідачем ОСОБА_2 та
застави № 54962 із співвідповідачем
ОСОБА_3, згідно з якими, останні
поручалися перед банком перший -
своїми грошами, а другій - майном, а
саме, будинком АДРЕСА_1 та земельною
ділянкою за той же адресою, на який
розташований спірний будинок.

З матеріалів справи вбачається, що
позичальник умови кредитного договору
належним чином не виконує протягом
тривалого часу, про що він та його
майнові поручителі неодноразово
письмово повідомлялися, а тому, станом
на 14 жовтня 2013 року за відповідачем
ОСОБА_1 наявна заборгованість у сумі
634629,89 грн., з яких суми заборгованості
за кредитом складає 448148,41 грн., а за
відсотками - 186481,49 грн.

Таким чином, в судовому засіданні
достовірно встановлено, що позивачем,
як банківською установою, зобов'язання
за кредитним договором виконані в
повному обсязі, а відповідачі від
взятих від себе майнових зобов'язань
ухиляються та мають певну
заборгованість, у зв'язку з чим суд
приходить до висновку про можливість
задоволення позову та стягнення з
відповідачів, а саме, ОСОБА_1 та її
чоловіка - ОСОБА_2 солідарно на користь
банка заборгованість за кредитним
договором, яка складає 634629,89 грн., та
звернення стягнення на майно іншого
поручителя - співвідповідача ОСОБА_3, в
рахунок погашення вищезазначеної
заборгованості інших
співвідповідачів.

Суд задовольняє вимоги позову
частково, оскільки співвідповідач
ОСОБА_3 відповідав за зобов'язання
ОСОБА_1 лише в межах свого заставного
майна - будинку АДРЕСА_1 та земельної
ділянки на якій він був розташований, у
зв'язку з чим, вимоги позову до нього
щодо стягнення кредитної
заборгованості є безпідставними.

Суд критично ставиться до заперечень
представника відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, оскільки ним не доведена
порушення з боку позивача при
нарахуванні ним кредитної
заборгованості відповідача ОСОБА_1, в
рахунок погашення якої солідарно
притягнений її чоловік та звернено
стягнення на майно батька останнього.

Суд також зазначає, що оскільки,
позовні вимоги підлягають задоволенню,
відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові
витрати, понесені позивачем у вигляді
судового збору підлягають стягненню з
співвідповідачів.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 512, 514, 526, 527, 553, 554, 599, 625, 629, 1054 ЦК
України, ст. ст. 208, 209, 211, 212, 213, 214, 215, 223, 224,
294 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» задовольнити
частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1,
ідентифікаційний № НОМЕР_1, та ОСОБА_2,
ідентифікаційний № НОМЕР_2, на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» кредитну заборгованість
в сумі 634629,89 грн. та судовий збір в сумі
3441 грн., а всього 638070,89 грн.

В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_1 за кредитним договором № 0
від 25 травня 2007 року між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1, у розмірі 634629,89
грн., звернути стягнення на предмет
іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1,
загальною площею 87.2 кв.м., що належить
ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу від 2 вересня 1999 року,
посвідченого державним нотаріусом
Васильківського міського
нотаріального округу Пясецькою Л.М., за
реєстровим № 32245. зареєстрованого у
Васильківському МБТІ за реєстровим №
6983348, № запису 4715 в книзі 33-60, та
земельну ділянку для будівництва,
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1, площею 0,085 га. кадастровий №
0, що належить ОСОБА_3 на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії КВ № 083598 від
25.02.2004 року.

Визначити спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом продажу з прилюдних
торгів.

Визначити початкову ціну предмета
іпотеки у розмірі - житлового будинку
АДРЕСА_1 - 440785 грн., земельної ділянки по
АДРЕСА_1 - 182143,74 грн., а всього - 622928,74 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги або закінченню апеляційного
провадження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Київської області через
Васильківський міськрайонний суд
Київської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Корнієнко С.В.