Справа № 203/1707/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Авраменко А.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2014 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
звернувся позивач із вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого
послався на те, що з 07 вересня 2002 року
він перебуває з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого
сторони мають спільну дитину - сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спору з приводу
спільного майна між сторонами немає. З
серпня 2006 року подружжя проживає
окремо, спільного господарства не веде
і шлюбні відносини між ними фактично
припинені, причиною чого є зникнення у
подружжя взаєморозуміння, різні
життєві погляди, що унеможливлює
спільне подружнє життя. Спільна дитина
сторін проживає разом із відповідачем.
Позивач вважає, що родина розпалася
остаточно і не може бути відновлена.

В судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги підтримав, наполягав на
їх задоволенні, просив судові витрати
по справі, у випадку задоволення
позову, з відповідача не стягувати.

Відповідач в судовому засіданні
обставини, викладені в позові,
підтвердила, проти задоволення позову
не заперечувала.

Вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до наступного висновку з
таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено,
що 07 вересня 2002 року між сторонами у
справі було укладено шлюб,
зареєстрований Відділом реєстрації
актів громадянського стану
Красногвардійського районного
управління юстиції м. Дніпропетровська
за актовим записом №359 (а.с.3).

26 квітня 2003 року у сторін
народилась дитина - син ОСОБА_3, про що в
книзі реєстрації актів народжень 21
травня 2003 року зроблено відповідний
актовий запис №331 (а.с.5).

Також судом з пояснень сторін у
відповідності до положень ст.61 ч.1 ЦПК
України встановлено, що шлюбні
відносини між позивачем та
відповідачем фактично припинені з
серпня 2006 року і більше не
відновлювались, подружжя не підтримує
тісних стосунків, проживає окремо з
того ж часу, спільного господарства не
веде, а спір про поділ спільного майна
між подружжям відсутній. Причиною
припинення шлюбних відносин стала
відсутність в родині взаєморозуміння,
симпатії подружжя один до одного, різні
погляди на стосунки подружжя в сім'ї, що
негативно впливало на шлюбні відносини
та виховання спільної дитини. Після
розірвання шлюбу дитина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, продовжить проживати з
відповідачем.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані нормами СК
України.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен
учасник сімейних відносин, який досяг
чотирнадцяти років, має право на
безпосереднє звернення до суду за
захистом свого права або інтересу.
Способом захисту сімейних прав та
інтересів зокрема є припинення
правовідношення.

Згідно ст.104 СК України підставою
для припинення шлюбу є його розірвання.

За змістом ст.ст.105-107, 109, 110 СК України
така форма припинення шлюбу у випадку
наявності у подружжя спільних
неповнолітніх дітей, небажання
подружжя за обопільною згодою подати
до суду заяви про розірвання шлюбу -
можлива за позовною заявою одного з
подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.115 СК України
рішення суду, яким задоволено позов про
розірвання шлюбу і яке набрало
законної сили, засвідчує факт
розірвання шлюбу.

У відповідності до норми ст.112 СК
України з метою встановлення наявності
підстав для розірвання шлюбу за
позовом одного з подружжя суд з'ясовує
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
бере до уваги наявність малолітньої
дитини та інші обставини життя
подружжя. Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
дітей, що мають істотне значення.

Підсумовуючи вищевикладене та
приймаючи до уваги ту обставину, що
подружжя стосунки не підтримує, шлюбні
відносини між позивачем та
відповідачем фактично припинені вже
тривалий час та більше не
відновлювались, позивач наполягає на
розірванні шлюбу, зберігати шлюб не
бажає, а відповідач підтримує в цьому
позивача, враховуючи інтереси кожного
з подружжя та їх спільної дитини, суд
приходить до висновку, що шлюб сторін
по даній справі розпався остаточно,
відновлений бути не може, а тому
підлягає розірванню.

Приймаючи до уваги зазначене
відповідачем в судовому засіданні
бажання не змінювати своє прізвище
після розірвання шлюбу, суд вважає за
необхідне у відповідності до ст.113 СК
України, ст.ст.8, 235 ЦПК України прізвище
відповідача, змінене нею при
реєстрації шлюбу з позивачем, після
розірвання шлюбу залишити незмінним -
«ОСОБА_2».

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат та враховуючи
волевиявлення позивача щодо
відсутності необхідності стягувати з
відповідача сплачений позивачем
судовий збір, суд приходить до
висновку, що судові витрати у справі
відшкодування не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.105-107, 110, 112, 113, 115 СК України, ст.ст.3,
8, 10, 11, 57-61, 88, 169, 197, 208, 212-215, 235 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 07 вересня 2002 року
Відділом реєстрації актів
громадянського стану
Красногвардійського районного
управління юстиції м.
Дніпропетровська, актовий запис №359, -
розірвати.

Прізвище ОСОБА_2, яке було змінено нею
під час укладення шлюбу, залишити
незмінним - «ОСОБА_2».

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги через Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя
Ф.Ф.
Маймур