Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1081/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Пляка
Доповідач Мурашко С. І.
УХВАЛА

Іменем України

17.04.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Мурашка С.І.

суддів - Бубличенко В.П., Сукач Т.О.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
селянського фермерського господарства
«Дєдов», третя особа: відділ
Держземагенства в Олександрівському
районі Кіровоградської області, про
визнання недійсним договору оренди
землі, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 25
лютого 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до СФГ «Дєдов» та
просив визнати недійсним укладений між
ними договір оренди землі
зареєстрованого 10 грудня 2010 року
відділом Держкомзему в
Олександрівському районі за №38.

Зазначав, що договір оренди землі
не відповідає вимогам ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», так, як у п.17
договору не зазначені умови
збереження стану об'єкта оренди, у п.32
чітко не визначено, хто із сторін
договору несе відповідальність в разі
випадкового знищення або пошкодження
об'єкта оренди, а також відсутня
істотна умова як «умови передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки».

Рішенням Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області від 25 лютого 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати з підстав порушення норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони та представник
третьої особи не з'явилися про час і
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштових відправлень. Від
третьої особи надійшла письмова заява
про розгляд справи без їхньої участі.

Заслухавши доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у встановлених ст.303 ЦПК
України межах, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, з таких підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що 24.04.2009 року між
сторонами укладено договір оренди
земельної ділянки розташованої на
території Олександрівської селищної
ради Олександрівського району
Кіровоградської області,
зареєстрованого 10.12.2010 року
Олександрівським офісом КРФЗКД, про що
у державному реєстрі земель вчинено
запис (а.с.7-9).

Відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено порушення його
прав.

Такий висновок суду першої
інстанції відповідає обставинам
справи та ґрунтується на законі.

Так, згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.2 ст.792 ЦК України відносини
щодо найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Частиною другою зазначеної статті
визначено, що відсутність у договорі
оренди землі однієї з істотних умов,
передбачених цією статтею, є підставою
для визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України та
ст.15 ЦК України в порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право.

У правовій позиції, яка висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 25 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13,
зазначено, що виходячи з того, що
відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України та статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України від 6 жовтня 1998 року №
161-ХІУ «Про оренду землі», визначити
істотність цих умов, також з'ясувати у
чому саме полягає порушення їхніх
законних прав.

З матеріалів справи вбачається, що у
позовній заяві позивачем не зазначено
в чому саме полягає порушення його прав
як орендодавця оспорюваним договором і
які зміни мали б бути внесені до
тексту договору для забезпечення його
прав.

Відповідно до ч.2 ст.637 ЦК України у разі
тлумачення умов договору можуть
враховуватися також типові умови
(типові договори), навіть якщо в
договорі немає посилання на ці умови.

Тлумачення умов договору здійснюється
відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Частиною 4 ст.22 ЗК України встановлено,
що земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
використовуються відповідно до
розроблених та затверджених в
установленому порядку проектів
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь і
передбачають заходи з охорони земель.

Згідно із ч.2 ст.14 ЗУ «Про оренду землі»
типова форма договору оренди землі
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Зі змісту укладеного між сторонами
договору оренди землі вбачається, що
він відповідає Типовому договору
оренди землі, затвердженому постановою
КМУ від 03.03.2004 року №220 ( із змінами,
внесеними згідно з Постановами КМУ №
1724 від 13.12.2006 року, №780 від 3.09.2008 року).

Частиною 1 ст.15 Закону України «Про
оренду землі» визначено, що «умови
використання земельної ділянки» і
«умови збереження стану об'єкта
оренди» є окремими істотними умовами
договору оренди.

Проте, у Типовому договорі оренди
землі, затвердженому постановою КМУ
від 03.03.2004 року №220 (із змінами,
внесеними згідно з Постановами КМУ №
1724 від 13.12.2006 року, №780 від 03.09.2008 року),
пункт 17 «Умови збереження стану об'єкта
оренди» знаходиться у розділі, який має
назву «Умови використання земельної
ділянки» і який містить три пункти: п.15
«Земельна ділянка передається в оренду
для (мета використання)», п.16 «Цільове
призначення земельної ділянки», п.17
«Умови збереження стану об'єкта
оренди».

Таким чином, типовий договір не містить
такої окремої істотної умови договору
оренди землі, як умови використання
земельної ділянки. Умови використання
земельної ділянки у ньому
розкриваються шляхом узгодження
сторонами договору мети використання
земельної ділянки, її цільового
призначення та умов збереження стану
об'єкта оренди.

В пункті 17 оспорюваного договору
оренди землі вказано: «немає».

Наведене свідчить про те, що сторони
дійшли згоди, що умови збереження
об'єкту оренди визначаються
додержанням умов договору, а також
чинним законодавством України, яке
регулює зазначені правовідносини.

Зокрема, при встановленні умов
збереження стану об'єкта оренди у
необхідних випадках передбачається
проведення рекультивації - як
технічної, так і біологічної, з
дотриманням положень ст.ст.166,168 ЗК
України, постанови РМ СРСР від 02.06.1976
року №407, постанови РМ УРСР від 14.07.1976
року №327, ГОСТ 17.5.3.04-83, ГОСТ 17.5.1.01-83,
ГОСТ 17.5.4.01-84, ГОСТ 17.5.4.02-84, ГОСТ 17.5.3.05-84,
ГОСТ 17.5.1.02-85, ГОСТ 17.7.3.06-85, ГОСТ 17.5.1.03-86 та
інших актів чинного законодавства.

В оскаржуваному договорі оренди землі,
в п.32, зазначено: «ризик випадкового
знищення або пошкодження об'єкта
оренди чи його частини несе орендар
(орендодавець)», тобто договір оренди
землі містить визначену Законом
істотну умову, як визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди.

Якщо зміст договору є
незрозумілим для сторін, він може бути
витлумачений відповідно до ст.ст.213,637
ЦК України.

Умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки врегульовано
Законами України «Про заставу» від 02
жовтня 1992 року та «Про господарські
товариства» від 19 вересня 1991 року.

Суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 25
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту її проголошення і
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді