Провадження №2/263/1560/2014р.
Справа №263/2547/14-ц.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року Жовтневий районний м.
Маріуполя Донецької області суд у
складі головуючого судді Васильченко
О.Г., при секретарі Дерягіній Д.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із
позовом до відповідача про розірвання
шлюбу, у якому вказала, що 20.02.1999р. між
сторонами був зареєстрований шлюб. Від
спільного життя мають неповнолітню
дитину - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає з нею. Вона з чоловіком на
теперішній час припинила
шлюбно-сімейні відносини через
несумісність характерів та
відсутності взаєморозуміння. На даний
час мешкають з відповідачем разом,
оскільки він ще не виїхав. Вважає, що
сім'я розпалася остаточно й відновити
шлюбні відносини неможливо.

Позивач в судовому засіданні
позов підтримала у повному обсязі,
зазначила, що відповідач проявляє
подружню невірність, що негативно
впливає на його психічний стан.
Відповідач неодноразово бажав
примиритися, однак ніяких висновків
для себе не зробив та продовжує
зраджувати її з іншою жінкою, тому,
просить суд розірвати шлюб.

Відповідач позов не визнав та
пояснив, що він хоче зберегти сім'ю,
кохає дружину, факт подружньої
невірності не заперечував, однак
зазначив, що на теперішній час дружину
не зраджує, тому в задоволенні позову
просив відмовити.

Суд, вислухавши сторони,
дослідивши надані по справі докази,
вважає, що позов обґрунтований та
підлягає задоволенню.

Суд встановив, що шлюб між
сторонами зареєстрований 20 лютого 1999р.
(а.с.7).

Від шлюбу вони мають
неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України,
суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них.

Судом встановлено, що сторони
проживають разом, однак фактично
припинили шлюбно-сімейні відносини
через подружню зраду відповідача.

Суд вважає, що рішення позивача щодо
розірвання шлюбу є зрілим, зваженим,
оскільки, як було встановлено, та проти
чого відповідач не заперечував, вона
бажала зберегти шлюбно-сімейних
відносин, однак відповідач ніяких мір
не приймав та продовжував її
зраджувати.

При прийнятті рішення щодо розірвання
шлюбу суд також виходив з того, що
відповідач не міг у судовому засіданні
пояснити, в чому виражається його
піклування та любов до дружини.

Таким чином, суд вважає, що
шлюбно-сімейні відносини між сторонами
припинені остаточно, тому суд розриває
їхній шлюб.

При цьому суд не знаходить необхідним
вжити заходи щодо примирення подружжя,
виходячи з тої обставини, як
вказувалося, що позивач приймала міри
до примирення з відповідачем.

Спору про розділ майна та виховання
дитини не має.

Керуючись ст.ст.212, 214, 215 ЦПК України,
ст.ст.104,112 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 20
лютого 1999р. у Міському відділі
державної реєстрації актів
громадянського стану реєстраційної
служби Маріупольського міського
управління юстиції у Донецькій
області, актовий запис №91, між ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд Донецької області
через Жовтневий районний суд м.
Маріуполя протягом 10 днів після його
проголошення.

Суддя
О.Г.Васильченко