Провадження № 2/752/534/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.04.2014 року Голосіївський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді -
Колдіної О.О.

з участю секретаря -
Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

в с т а н
о в и в:

позивач звернувся до Голосіївського
районного суду м.Києва з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення на користь ПАТ
«Київенерго» боргу за спожиту
електроенергію за особовим рахунком
НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі
3911,01 гривень, за особовим рахунком
НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_2 в розмірі
2927,42 гривень, стягнення 3 % річних від
суми боргу в розмірі 402,57 гривень та
інфляційну складову боргу в суму 603,15
гривень, а також судових витрат у
справі.

Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що ОСОБА_1 є споживачем
електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 та
за адресою: АДРЕСА_2, однак в порушення
Правил користування електричною
енергією відповідач належним чином не
виконує свої зобов»язання щодо
здійснення оплати за спожиту
електричну енергію.

Станом на 01.05.2013 р.
заборгованість за спожиту
електроенергію за особовим рахунком №
НОМЕР_1 становить 3911,01 гривень та за
особовим рахунком НОМЕР_3 2927,42 гривень.

З врахуванням положень ст.625 ЦК
України позивач просить стягнути з
відповідача суму заборгованості за
спожиту електроенергію за особовим
рахунком НОМЕР_1 та за особовим
рахунком НОМЕР_3.

Представник позивача подав до
суду заяву про підтримання позовних
вимог та розгляд справи у відсутність
представника ПАТ «Київенерго».

Відповідач в судове засідання
не з»явився, про місце і час судового
розгляду повідомлявся судом належним
чином, з заявами про відкладення
розгляду справи станом на початок
судового засідання не звертався.

В зв»язку з викладеним, з
врахуванням наявних в матеріалах
справи письмових заперечень
відповідача, на підставі положень ст.169
ЦПК України, суд вважає за можливе
провести розгляд справи у відсутність
відповідача.

Вислухавши пояснення свідка,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов ПАТ «Київенерго»
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_2 на підставі
договору купівлі-продажу від 20.01.1993 р. і
є споживачем електричної енергії.

За даною адресою ПАТ
«Київенерго» був відкритий особовий
рахунок споживача електричної енергії
№ НОМЕР_3.

Відповідно до ст.26 Закону
України «Про електроенергетику»
споживання електроенергії можливе
лише на підставі договору з
енергопостачальником.

Відповідно до ст..714 ЦК України
за договором постачання енергетичними
та іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов»язується надавати другій
стороні ( споживачеві, абонентові)
енергетичні та інші ресурси,
передбачені договором, а споживач
(абонент) зобов»язується оплачувати
вартість прийнятих ресурсів та
дотримуватись передбачених договором
режиму її використання, а також
забезпечити безпечну експлуатацію
енергетичного та іншого обладнання.

13.08.2002 р. між ПАТ «Київенерго»
та ОСОБА_1 був укладений Договір про
користування електричною енергією,
відповідно до умов якого
енергопостачальник взяв на себе
зобов»язання надійно постачати
Споживачу електричну енергію у
необхідних йому обсягах відповідно до
потужності електроустановок, з
гарантованим рівнем надійності,
безпеки і якості на межі розподілу, а
ОСОБА_1, як Споживач, зобов»язався
оплачувати одержану електричну
енергію за обумовленими тарифами у
терміни, передбачені Договором.

Відповідно до п.16 Договору про
користування електричною енергією, що
укладений між сторонами у даному спорі,
Оплата за електричну енергію
здійснюється відповідно до показань
приладу обліку, не пізніше 10 числа
місяця, наступного за розрахунками.
Рахунки електропостачальника
оплачуються протягом 10 днів після їх
отримання. При відсутності оплати за
спожиту електроенергію в терміни,
визначені Договором,

У разі несплати за спожиту
електричну енергію протягом 10 днів
після терміну, зазначеного в Договорі,
Енергопостачальник згідно з правилами
користування електричною енергією
здійснює заходи щодо припинення
електропостачання Споживачу.

Звертаючись до суду з позовом
про стягнення заборгованості за
спожиту електроенергію по особовому
рахунку НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_2,
позивач посилається на невиконання
відповідачем свого обов»язку щодо
оплати наданих послуг з
електропостачання та наявність боргу в
розмірі 2927,42 гривні.

З наданих суду письмових
доказів, а саме акту розрахунку за
спожиту електроенергію станом на 11.08.2006
р. вже існувала заборгованість в
розмірі 1783 гривні 50 копійок.

Невиконання ОСОБА_1 свого обов»язку
щодо належного здійснення оплати за
отримані послуги з електропостачання
по особовому рахунку № НОМЕР_3
підтверджується листом-відповіддю
Структурного відокремленого
підрозділу «Енергозбут Київенерго»
від 13.07.2007 р., відповідно до якого
відповідачу повідомляється про
наявність боргу станом на 06.07.2007 р. в
розмірі 2726,26 гривень.

Судом встановлено, що 29.03.2008 р.
ОСОБА_1 було надіслано попередження про
відключення електропостачання за
адресою: АДРЕСА_2 в зв»язку з наявною
заборгованість в розмірі 2726,46 гривень
(лист від 18.07.2008 р. № 038-347-6940 ос).

Оскільки заборгованість не
була погашена відповідачем, 07.05.2008 р. на
підставі наряду-допуску
електропостачання зазначеної квартири
було припинено.

19.06.2008 р. відбулось повторне
припинення електропостачання квартири
в зв»язку із самовільним підключенням.

Станом на 16.07.2008 р. сума
заборгованості за особовим рахунком
НОМЕР_3 становить 2927,42 гривні, що також
підтверджується наданим позивачем
розрахунком заборгованості по
особовому рахунку.

Дана заборгованість виникла з
2003 року в зв»язку з відсутністю,
починаючи з зазначеного періоду,
оплати за надані послуги.

Крім того, судом встановлено,
що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі-продажу
квартири від 28.11.1991 р.

За даною адресою ПАТ
«Київенерго» був відкритий особовий
рахунок споживача електроенергії
НОМЕР_1.

Як зазначалось судом вище, в
силу положень ст.26 Закону України «Про
електроенергетику» постачання
електричної енергії здійснюється лише
на підставі договору.

Договір про постачання
електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 між
ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_1 не
укладався.

В 2011 році ПАТ «Київенерго» в
особі Структурного відокремленого
підрозділу «Енергозбут Київенерго»
зверталось до Голосіївського
районного суду м.Києва з позовом до
ОСОБА_1 про зобов»язання укласти
договір про користування електричною
енергією, однак, відповідно до рішення
суду від 06.12.2012 р. у задоволенні даного
позову було відмовлено. Зазначене
рішення Голосіївського районного суду
м.Києва було залишено без змін згідно з
ухвалою Апеляційного суду м.Києва від
19.02.2013 р.

Однак, обов»язок сплачувати
за спожиту електроенергію у Споживача
виникає не лише з умов договору про
постачання електроенергії, а і з вимог
чинного законодавства, яке регулює
даний вид правовідносин.

Зокрема, відповідно до ст.3
Закону України «Про
електроенергетику» відносини,
пов»язані з виробництвом, передачею,
постачанням і використанням енергії,
регулюються цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами.
Взаємовідносини між громадянами
(фізичними особами - споживачами
електричної енергії) та
енергопостачальниками, в тому числі
порядок укладення договорів та порядок
розрахунків за спожиту електричну
енергію, регулюються відповідно до
Правил користування електричною
енергією для населення, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.07.1999 р. № 1357.

Пунктами 19-21 Правил
користування електричною енергією для
населення передбачено, що розрахунки
населення за спожиту електричну
енергію здійснюються за діючими
тарифами (цінами) для населення на
підставі показань приладів обліку.

Розрахунковим періодом для
встановлення розміру оплати спожитої
електричної енергії є календарний
місяць. Плата за спожиту протягом
розрахункового періоду електричну
енергію вноситься не пізніше 10 числа
наступного місяця, якщо договором не
встановлено іншого терміну.

Знімання показань приладів
обліку провадиться споживачем
щомісяця. Енергопостачальник має право
контролювати правильність знімання
показань приладів обліку та оформлення
платіжних документів споживачем.

За власним рішенням
енергопостачальник має право
самостійно знімати показання приладів
обліку у споживача.

Починаючи з 2006 року
відповідач лише частково здійснював
оплату за спожиту електричну енергію
за адресою: АДРЕСА_1.

Остання оплата за спожиті
послуги з постачання електроенергії
здійснена ОСОБА_1 в липні 2009 року.

Енергопостачальником
надсилались попередження відповідачу
про припинення електропостачання в
зв»язку з наявною заборгованістю 06.06.2009
р., 09.09.2009 р.,09.09.2010 р.

Постачання електроенергії за
адресою: АДРЕСА_1 було припинено 15.09.2010
р. в зв»язку з наявним боргом в розмірі
1029,08 гривень станом на 09.09.2010 р., про що
зазначено в письмовому попередженні,
надісланому на адресу відповідача, про
припинення постачання електроенергії.

Після звернення ОСОБА_1 до
електропостачальної організації щодо
складання акту-претензії
електропостачання було відновлено,
змінено прилад обліку 23.10.2010 р.

Після зміни електролічильника
електроенергія продовжує споживатись
відповідачем і станом на травень 2013 р.
сума заборгованості становить 3911,01
гривень.

Як вбачається з матеріалів
цивільної справи позивач пред»являє
вимоги про стягнення заборгованості з
відповідача по особовому рахунку
НОМЕР_3 в розмірі 2927,42 за період з 2003
року по травень 2013 р.

Також позивач пред»являє
вимоги про стягнення з відповідача
заборгованості по особовому рахунку
НОМЕР_1 за період з 2006 року по травень 2013
року в сумі 3911,01 гривень.

Відповідно до положень ст..257
ЦК України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

В силу ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач подав заяву про
застосування наслідків пропуску
позивачем строків позовної давності за
даними позовними вимогами.

При вирішенні питання щодо
періоду, за який підлягає стягненню
сума заборгованості за спожиту
електроенергію, суд враховує положення
ст.264 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст.264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов»язку.

Позовна давність переривається у
разі пред»явлення особою позову до
одного із кількох боржників, а також
якщо предметом позову є лише частина
вимоги, право на яку має позивач (ч.2
ст.264 ЦК України).

Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Тобто, з положень ст.264 ЦК
України вбачається, що строк позовної
давності переривається також
пред»явленням відповідного позову
щодо частини боргу, на яку має право
позивач.

Порядок звернення з вимогами
про стягнення заборгованості за
спожиту електроенергію передбачений
спеціальною нормою, а саме ст.ст.95, 96 ЦПК
України, згідно з якими особа, які
належить право вимоги може звернутись
з заявою про видачу судового наказу, у
разі якщо заявлено вимогу про
стягнення заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг.

В силу положень ст..118 ЦПК
України позовна заява щодо вимог,
визначених ст.96 цього Кодексу, може
бути подана тільки в разі відмови у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу або скасування його судом.

З огляду на викладені норми
чинного законодавства суд приходить до
висновку, що подання, в даному випадку,
заяви про видачу судового наказу з
вимогами про стягнення заборгованості
за спожиту електроенергію перериває
строк позовної давності.

Судом встановлено, що позивач
в травні 2011 року звернувся до
Дніпровського районного суду м.Києва з
заявою про видачу судового наказу про
стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за
спожиту електроенергію за адресою:
АДРЕСА_2 в розмірі 2927,42 гривень.

Дана заява була задоволена судом і
06.06.2011 р. судом видано судовий наказ про
стягнення зазначеної суми боргу та
інфляційної складової і 3% річних від
суми боргу.

Відповідно до ухвали
Дніпровського районного суду м.Києва
від 16.08.2011 р. судовий наказ від 06.06.2011 р.
був скасований за заявою боржника.

Отже суд приходить до
висновку, що підлягає стягненню з
відповідача заборгованість по оплаті
за спожиту електроенергію за адресою:
АДРЕСА_2 за період з травня 2008 р. по
травень 2013 року, що відповідно до
наданого позивачем розрахунку ( з
врахування положень ст.ст.257, 264 ЦК
України) становить суму 40 гривень 44
копійки (а.с.190-191).

Також судом встановлено, що
позивач в квітні 2011 року звернувся до
Голосіївського районного суду м.Києва
з заявою про видачу судового наказу і
стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за
спожиту електроенергію за адресою:
АДРЕСА_1 в розмірі 1874,50 гривень та
інфляційної складової і 3% річних від
суми боргу.

30.05.2011 р. за даною заявою був
виданий судовий наказ, який в
подальшому відповідно до ухвали суду
від 09.08.2011 р. був скасований за заявою
боржника.

З врахуванням положень
ст.ст.257, 264 ЦК України підлягає
стягненню з відповідача сума
заборгованості за спожиту
електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 за
період з квітня 2008 року по травень 2013
року в розмірі 3435,71 гривень (розрахунок
заборгованості а.с. 187-188).

Оскільки оплата за спожиті
послуги з електропостачання є грошовим
зобов»язанням, суд за вимогою позивача,
вважає за необхідне застосувати
положення ч.2 ст.625 ЦК України і стягнути
суми заборгованості з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми в зв»язку
з неналежним виконанням грошового
зобов»язання.

Наданий позивачем розрахунок
інфляційної складової в сумі 170,11
гривень та 3 % річних в сумі 138,31 гривень
від суми заборгованості за особовим
рахунком НОМЕР_1 є таким, що відповідає
вимогам чинного законодавства,
розрахований з наявної суми
заборгованості, а тому може бути взятий
судом до уваги.

Однак, на думку суду,
розрахунок інфляційної складової та 3 %
річних від суми заборгованості за
особовим рахунком № НОМЕР_3 не може
бути прийнятий судом, оскільки даний
розрахунок проведений із суми боргу 56,52
гривні, натомість судом встановлено, що
розмір заборгованості відповідача за
спожиту електроенергію за адресою:
АДРЕСА_2 становить 40,44 гривні.

З огляду на викладене
інфляційна складова виходячи з розміру
заборгованості в сумі 40,44 гривні за
період з травня 2010 року по травень 2013
року (за заявленими вимогами) становить
4,88 гривень, а 3 % річних за даний період
складає 3,68 гривень.

Враховуючи викладені
обставини, оцінюючи всі досліджені
судом докази в їх сукупності, беручи до
уваги те, що на момент розгляду справи з
боку відповідача не надано суду
доказів на підтвердження виконання
свого обов»язку по оплаті за спожиту
електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 та
за адресою: АДРЕСА_2, суд приходить до
висновку про обґрунтованість
заявлених позивачем позовних вимог про
стягнення суми боргу за спожиту
електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1
за період з квітня 2008 року по травень 2013
року в сумі 3435,71 гривень та суми боргу
за спожиту електричну енергію за
адресою: АДРЕСА_2 за період з травня 2008
року по травень 2013 року в сумі 40,44
гривні, а також щодо стягнення суми
заборгованості з врахуванням індексу
інфляції та 3 % річних від суми боргу, в
зв»язку з чим позов підлягає
частковому задоволенню.

На підставі ст.88 ЦПК України
суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача судові витрати у справі
пропорційно до задоволених вимог, в
розмірі 115,85 гривень, що становить 50,53%
від сплаченої при зверненні суми
судового збору.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215
ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» до ОСОБА_1
про стягнення коштів задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» борг за
спожиту електроенергію за особовим
рахунком 1 в сумі 3435 гривень 71
копійка та за особовим рахунком НОМЕР_3
в сумі 40 гривень 44 копійки та
зарахувати на рахунок із спеціальним
режимом використання № 1 у ГУ по
м.Києву та Київській області ВАТ
«Ощадбанк», МФО 322669, .

Стягнути з ОСОБА_1 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» 3% річних від
суми боргу в розмірі 312 гривень 09
копійок та зарахувати на розрахунковий
рахунок № 2300 у АТ «Сбербанк
Росії», МФО 320627 .

Стягнути з ОСОБА_1 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» інфляційну
складову від суми боргу в розмірі 174
гривні 99 копійок та зарахувати на
розрахунковий рахунок № 2300 у АТ
«Сбербанк Росії», МФО 320627 .

Стягнути з ОСОБА_1 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» судовий збір в
розмірі 115 гривень 85 копійок та
зарахувати на розрахунковий рахунок №
2300 у АТ «Сбербанк Росії», МФО 320627
.

В іншій частині позовних
вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя