Номер провадження: 22-ц/785/3211/14
Головуючий у першій інстанції Донцов
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Оверіної О.В., Кравця Ю.І.,

при секретарі Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
зобов'язання вчинити певні дії та
відшкодування шкоди, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду міста Одеси від 23 січня
2014 року,

встановила:

В червні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що він є власником сусіднього з
відповідачем домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1, який розташований навпроти.
ОСОБА_4 на протязі багатьох років не
реагує на його зауваження та не
здійснює будь-яких заходів, щодо
підтримання належного стану своєї
земельної ділянки, у зв'язку з чим, на
думку позивача вона має непривабливий
стан, бродячі собаки використовують її
для задоволення своїх потреб та на його
територію з ділянки відповідача
постійно летить насіння бур'яну
(амброзії), тобто такі обставини на день
звернення до суду, нанесли позивачу
збитків в розмірі 3 188 470,00 грн. Оскільки
позивач не має можливості здавати в
оренду житлові приміщення у своєму
домоволодінні, просив позов
задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 23 січня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 було
відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку ОСОБА_3

В скарзі з посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відповідно до п. 2.1 діючих «Правил
благоустрою території міста Одеса» №
1631-VI від 23.12.2011 року, фізичні або
юридичні особи мають право звертатись
до суду з позовом про відшкодування
шкоди, заподіяної майну чи здоров'ю
громадян внаслідок дій чи
бездіяльності балансоутримувачів
об'єктів благоустрою.

Згідно із п. 1.9 цих Правил
балансоутримувач - власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу,
передбачену законодавством, звітність;
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно із законодавством.

Отже, балансоутримувачем
прибудинкової території по пров.
Морехідний в м. Одеса, являється ЖСТ
«Морське», яке відповідно до прийнятих
«Правил благоустрою території міста
Одеса» № 1631-VI від 23.12.2011 року повинне
було здійснювати заходи щодо
підтримання належного стану
прибудинкової території, у зв'язку з
чим, доводи апелянта щодо вимог в
частині понесення їм матеріальних
збитків через бездіяльність
відповідача не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 14 Конституції
України, земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Статтею 41 Конституції України,
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.
Громадяни для задоволення своїх потреб
можуть користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Примусове відчуження
об'єктів права приватної власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності, на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього і
повного відшкодування їх вартості.
Примусове відчуження таких об'єктів з
наступним повним відшкодуванням їх
вартості допускається лише в умовах
воєнного чи надзвичайного стану.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№954581 ОСОБА_4 є власником земельної
ділянки, що розташована по АДРЕСА_2

Оскільки позивачем не доведено, а в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази, акти, приписи про усунення
відповідачем недоліків по утриманню в
належному стані прибудинкової
території, вимоги позивача щодо
недодержання відповідачем чинного
законодавства України та Правил з
благоустрою міста є безпідставними, а
посилання скарги на те, що відповідач
не виконує вимоги контролюючих органів
не підтвердженні наявними у справі
доказами, а є лише припущенням.

Посилання апелянта на ст. ст. 26, 28 ЗК
України, як на підставу задоволення
своїх вимог є помилковими, оскільки
дані норми передбачають, що земельні
ділянки, одержані громадянами
внаслідок приватизації земель
державних та комунальних
сільськогосподарських підприємств, на
яких розташовані та функціонують
меліоративні системи,
використовуються спільно на підставі
угоди. У разі відсутності згоди щодо
спільного використання зазначених
земельних ділянок питання вирішується
в судовому порядку.

Таким чином, зазначені норми Закону
насамперед регулює
сільськогосподарську діяльність, що не
співпадає з заявленими вимогами
позивача.

Крім того, в обґрунтування своїх вимог
позивач посилаючись на п. 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7
стверджував, що власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його права, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється згідно з
частиною третьою статті 152 ЗК шляхом:
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Позивач також вважав, що при вирішення
виниклих цивільно-правові відносин суд
повинен керуватися п. 16 зазначеної
постанови, якою передбачено, що
вирішуючи спори про відшкодування
власникам землі й землекористувачам
шкоди, заподіяної самовільним
зайняттям або забрудненням земельних
ділянок та іншими порушеннями
земельного законодавства, суди мають
виходити з того, що відповідно до
статті 156 ЗК, статті 1166 ЦК така шкода
відшкодовується у повному обсязі.

Тобто позивач вважає, що він як власник
земельної ділянки, права якого
порушено, може вимагати відшкодування
завданої цим моральної шкоди (частина
третя статті 386 ЦК).

Проте таки доводи позивача є
недоведеними, оскільки в судовому
засіданні не були встановлено
обставин, які б могли підтвердити
порушене відповідачем прав позивача.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з'ясувавши обставини справи
та давши належну оцінку зібраним
доказам, дійшов до обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для відмови ОСОБА_3 у
задоволенні позову. Вказані висновки
суду відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду
міста Одеси від 23 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

О.В.Оверіна

Ю.І.Кравець