Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1571/14
Головуючий у 1 інстанції: Калабухова
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.

Судді Подліянова Г.С.,

Дашковська А.В.,

При секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Веселівського районного суду
Запорізької області від 13 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
приватного акціонерного товариства
«Продмаш-Веселе» про поновлення на
роботі, стягнення компенсації за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,
-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вищезазначеним позовом, який
обґрунтовував тим, що в 2008 році був
прийнятий до ПАТ «Продмаш-Веселе» на
посаду охоронця. В 2011 році був
переведений за власною заявою на
посаду сторожа. На підставі наказу від
27.08.2013 року №16-К його було звільнено з
посади сторожа підприємства з 28.08.2013
року у зв'язку із скороченням
чисельності штату робітників.

В порушення вимог ч. 1 ст. 49-2 КЗпП
України позивача не було належним
чином, за два місяці, повідомлено про
звільнення та не було запропоновано
іншу роботу. Лише в день звільнення
директором усно було сказано, що він
пропонує позивачу роботу двірника,
коли ж позивач погодився, директор
відповів, що не має можливості
перевести його на цю роботу, оскільки
вже взяв іншого працівника.

Крім того, вважає незаконним і сам
наказ про звільнення №16-К, оскільки
фактично скорочення чисельності штату
не проводилося, зміни до штатного
розкладу не вносилися.

Позивач вказував, що йому не була
видана належним чином оформлена
трудова книжка, а саме в ній записані
неправдиві данні: зазначено, що він був
прийнятий на посаду сторожа і
звільнений з посади сторожа, але
приймався він на посаду охоронця і лише
в 2011 році був за власною заявою
переведений на посаду сторожа. Крім
того в трудовій книжці наявні
виправлення. На його неодноразові
прохання виправити допущені при
виконанні записів в трудовій книжці
порушення йому було відмовлено без
зазначення причини відмови. Через
неналежне оформлення трудової книжки
позивач був змушений відмовитися від
її отримання.

Вважає, що дійсною причиною звільнення
є неприязне відношення директора
Кругляк М.І. через звернення позивача
до органів прокуратури та інспекції з
питань праці в зв'язку із постійними
затримками виплат заробітної плати.

Неправомірними діями відповідача
позивачу завдано матеріальну шкоду в
сумі втраченого заробітку у вигляді
виплати за вимушений прогул з 28.08.2013
року по день прийняття судового
рішення та моральні збитки пов'язані з
переживанням, стресом в сумі 3000 грн., а
також витрати на складання позовної
заяви в сумі 300 грн..

Рішенням Веселівського районного суду
Запорізької області від 13 лютого 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи, що позивач
перебував з відповідачем у трудових
відносинах з 01 квітня 2008 року, працюючи
сторожем на дільниці охорони та
транспорту (а.с.42).

Наказом №16-к від 27 серпня 2013 року
ОСОБА_3 було звільнено з роботи на
підставах, передбачених п. 1 ч. 1 ст.40
КЗпП України в зв'язку із скороченням
штату робітників (а.с.55).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Частиною ч. 2 ст. 40 КЗпП України
визначено, що звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці ( ст. 49-2 КЗпП України).

При вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Згідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України в п. 19
постанові №9 від 06 листопада 1992 року
«Про практику розгляду судами трудових
спорів», з наступними змінами,
зазначено, що розглядаючи трудові
спори, пов'язані зі звільненням за п. 1
ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати,
чи дійсно у відповідача мали місце
зміни в організації виробництва і
праці, зокрема ліквідація,
реорганізація або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників, чи додержано власником
або уповноваженим ним органом норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці, про те, що працівник відмовився
від переведення на іншу роботу або що
власник чи уповноважений ним орган не
мав можливості перевести працівника за
його згодою на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи попереджався
він за два місяці про наступне
вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_3 27 червня 2013 року було
попереджено відповідачем про його
звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з
28 серпня 2013 року та запропоновано
переведення на посаду робітника по
благоустрою території, про що було
складено акт (а.с.51, 53).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Відповідно до акту від 28.08.2013 року, в
день звільнення ОСОБА_3 відмовився
отримати свою трудову книжку (а.с.88).

До того ж , сам позивач пояснив, що не
бажав отримати трудову книжку,
оскільки в ній містились виправлення.

Твердження апелянта про те, що
підприємство повинно було надіслати
трудову книжку цінним листом через
пошту, не ґрунтуються на законі.

Так, п.4.2 Інструкції про порядок ведення
трудових книжок № 58 від 29 липня 1993 року,
затвердженого наказом міністерства
праці України ( в редакції станом на
06.12.2013 року) встановлено, що якщо
працівник відсутній на роботі в день
звільнення, то власник або
уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки. Пересилання трудової
книжки поштою з доставкою на зазначену
адресу допускається тільки за
письмовою згодою працівника.

Як вбачається з матеріалів справи та
пояснень сторін, роботодавець після
відмови ОСОБА_3 отримати трудову книжку
в день звільнення декілька разів
направляв звільненому працівнику
поштові повідомлення із вказівкою про
необхідність отримання трудової
книжки.

Так, матеріали справи містять
повідомлення АТ «Продмаш - Веселе»
адресовані ОСОБА_3 з проханням забрати
на підприємстві свою трудову
книжкуНОМЕР_1 від 28.08.2013 ( а.с.94); №256 від
30.09.2013 р. ( а.с.95 ); № 271 від 23.10.2013 року (
а.с.96), які вручені особисто ОСОБА_3, які
позивачем були проігноровані (а.с.94-96).

Письмова заява про надіслання йому
трудової книжки поштою на визначну ним
адресу відсутня.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі

Позивачем позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
видачі трудової книжки не заявлялось.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Актом перевірки додержання ПАТ
«Продмаш-Веселе» законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування № 08100024/1551
встановлена відсутність
заборгованості ПАТ «Продмаш-Веселе» з
виплати заробітної плати та інших
виплат ОСОБА_3 (а.с.90-92).

Твердження апелянта про те, що його
особисто письмово керівник
підприємства не повідомив про
скорочення штату за два місяці, є
неприйнятими, так як чинне трудове
законодавство України не містить
такого застереження.

Доводи апелянта стосовно того, що на
підприємстві фактично не було
проведено скорочення чисельності
працівників, є безпідставними.

У відповідності до вимог ст.. 49-2 КЗпП
України та ч.5 ст. 20 Закону України «Про
зайнятість населення» відповідачем 27
червня 2013 року надіслано до
Веселівського районного центру
зайнятості Звіт про заплановане
вивільнення працівників ( а.с. 86; 93)

Суд першої інстанції, встановивши, що
на ПАТ «Продмаш-Веселе» мало місце
скорочення чисельності працівників,
позивач за два місяці був попереджений
про скорочення займаної ним посади,
йому було запропоновано іншу посаду,
від якої він відмовився, враховано
переважне право на залишення на посаді,
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що звільнення ОСОБА_3 з посади було
проведено з дотриманням норм трудового
законодавства, а тому підстави для
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди
відсутні та відмовив у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Під час установлення зазначених фактів
судом першої інстанції не було
порушено норм процесуального права,
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права та встановленим
обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги є
повторенням обставин, якими позивач
обґрунтовував свої позовні вимоги,
всебічна оцінка яким була дана судом
першої інстанції, і зводяться лише до
особистої незгоди з висновками суду
щодо їх оцінки.

Судом першої інстанції повно і
всебічно з'ясовані обставини справи, що
мають для неї значення, висновки суду
відповідають цим обставинам і набутим
доказам, характер правовідносин між
сторонами судом визначений правильно,
норми матеріального і процесуального
законів при розгляді справи судом не
порушені і застосовані вірно.

Підстав для скасування судового
рішення або його зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Веселівського районного суду
Запорізької області від 13 лютого 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: