АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/2122/14
Головуючий 1 інстанції
Справа № 2029/7125/12
Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія - право власності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П.,
Трішкової І.Ю.,

при секретарі: Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 28 січня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи - ОСОБА_3, ПАТ «УкрСиббанк»
про встановлення юридичного факту
проживання однією сім»єю без
реєстрації шлюбу та визнання права
власності на ? частину квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2012 року позивач звернувся
до суду з позовом, який в подальшому
уточнив та просив встановити юридичний
факт, що вони проживали однією сім"єю
без реєстрації шлюбу з червня 2004 року
по серпень 2009 року, коли вони шлюб
зареєстрували та визнати за ним право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, тобто на половину майна,
придбану ним разом з відповідачкою в
період проживання однією сім*єю без
реєстрації шлюбу. В обґрунтування
позовних вимог вказав, що влітку 2003
року сторони познайомилися між собою в
Сумській області, взимку-навесні 2004
року ОСОБА_1 декілька раз приїзджала в
гості до ОСОБА_2 в якості його дівчини,
познайомилася з батьками, і було
вирішено, що вони( сторони) стануть
проживати разом, однією сім*єю в
м.Харкові, за місцем проживання
позивача. В результаті чого в червні 2004
року відповідачка переїхала проживати
до позивача, в 2-хкімнатну ізольовану
квартиру АДРЕСА_2. 29.06.2006 року згідно
договору купівлі-продажу ОСОБА_1 купила
двокімнатну ізольовану квартиру
АДРЕСА_1 за 161000 грн. 29.06.2006 року ОСОБА_1
взяла в кредит в АКІБ «Укрсіббанк»
грошові кошти в сумі 24000 доларів США
забезпечивши свої зобов'язання
іпотекою вказаної квартири та
договіром поруки між ОСОБА_3 та АКІБ
«Уксіббанк». Кредит за вказану
квартиру сплачувався за його кошти
спочатку його матір'ю коли він був за
кордоном, а потім ним самим. 07.08.2009 року
сторони зареєстрували шлюб, а 07.07.2012
року розірвали його. Вважає, що
оскільки з червня 2004 року до моменту
реєстрації шлюбу до 07.08. 2009 р. вони
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу, тому позивач в порядку
розподілу сумісно нажитого майна має
право на половину цього майна, тобто на
1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Представник відповідачки проти позову
заперечував. Пояснив, що відповідачка
в пошуках роботи приїхала до м.Харкова
і так як нікого крім позивача та його
двоюрідного брата не знала, то з січня
2005 року стала знімати житло по місцю
проживання позивача та його батьків.
Вона вела відокремлене від позивача
господарство, окремо харчувалася, мала
окремий побут, однак за квартиру не
платила, так як у них були довірливі
відносини. Батьки позивача допомогли
їй прописатися в Харківській області,
влаштували на роботу так як її брат
допоміг в подальшому позивачу виїхати
на заробітки за кордон. Квартиру вона
придбала особисто за рахунок кредитних
коштів, коштів, які ії дала мати ОСОБА_3
та які вона отримала від продажу
належного їй в порядку спадкування
будинку в м.Лебедин та земельної
ділянки. З позивачем вони стали
проживати однією сім»єю лише з 2008 року,
а тому він не має права власності на
спірну квартиру.

Представник третьої особи ОСОБА_3 проти
позовних вимог заперечувала. Пояснила,
що відповідачка ОСОБА_1 є її дочкою. Між
позивачем та відповідачкою у вказаний
період були романтичні відносини, але
їх неможливо назвати сімейними. Для
придбання спірної квартири донькою
вона дала їй гроші в сумі 50 000 грн, а
залишок дочка взяла в кредит, при чому
поручителем в кредитному договорі
стала вона- її мати, а не позивач. Донька
та вона оплачували кредит, а тому
позивач не має прав на спірну квартиру.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду мХаркова від 28 січня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Встановлено юридичний факт проживання
однією сім»єю без реєстрації шлюбу
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з червня 2004 року по
07.08.2009 року. В порядку розподілу
сумісного майна чоловіка та жінки, що
проживають однією сім*єю без
реєстрації шлюбу визнано за ОСОБА_2
право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Не погодившись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить змінити рішення районнго суду
та відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_2 в повному обсязі, стягнути з
ОСОБА_2 суму судового збору в розмірі 700
грн., сплачені нею за подання
апеляційної скарги, та витрати
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката в розмірі 1000грн. В
обгрунтування апеляційної скарги
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи. Вказує, що якщо
навіть сторони й перебували у
фактичних шлюбних відносинах, але не
проживали разом на період придбання
спірного майна, не залежно від причин,
положення статті 74 СК України на ці
правовідносини не поширюється.
Матеріали справи не містять належних
доказів проживання їх однією сім'єю на
час придбання квартири. Положення
частини 2 ст.З СК України, згідно з яким
подружжя вважається сім'єю і тоді, коли
дружина та чоловік у зв'язку з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно, стосуються лише
офіційно зареєстрованих шлюбів. Така
позиція, викладена у постанові
Верховного Суду України від 20.02.2012 року
№ 6-97 цс 11 та яка відповідно до ст. 360-7
ЦПК України є обов'язковою для
застосування судами України. Суд
першої інстанції не звернув увагу на
той факт, що на момент придбання нею
спірної квартири - 29.06.2006 року позивач
по справі знаходився за межами України
до грудня 2006 року. Вказане він
підтвердив особисто, та підтвердили
свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12,що також вбачається з наданих
ним копій квитанцій про сплату кредиту.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 316
ЦГЖ України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається
рішення, в якому повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд
зобов'язаний з'ясувати, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду першої
інстанції.

Судом першої інстанції було
встановлено та не заперечувалось
сторонами по справі, що квартира
АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_1 в особисту
приватну власність 29.06.2006 року за
договірною ціною у розмирі 161 000
гривень, згідно договору
купівлі-продажу посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_13,
зареєстрованого в реєстрі за № 562,
номер правочину 1401381. Згідно з п.5
зазначеного договору продавці
отримали суму в розмірі 161000грн. від
ОСОБА_1 ще до підписання цього договору(
а. с. 2).

Згідно витягу про реєстрацію
прав власності на нерухоме майно від
06.07.2006р. №11139232 виданого КП «МБТІ» право
власності на вказану квартиру
зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_1
( а. с. 3).

29.06.2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ
«УкрСиббанк» було укладено договір про
надання споживчого кредиту згідно з
умовами якого вона отримала кошти в
розмірі 24000,00 доларів США. З пояснень
сторін вбачається, щ кредитні кошти їй
були необхідні для купівлі зазначеної
квартири. В забезпечення виконання
умов Кредитного договору між ОСОБА_1 та
АКІБ «УкрСиббанк» було укладено
Договір Іпотеки від 29.06.2006року.

В забезпечення виконання умов
Кредитного договору між Відповідачем,
та її матір'ю: - 3-ю особою по справі
ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було
укладено Договір Поруки від 29.06.2006року
про солідарну відповідальність ОСОБА_3
як Поручителя, та Відповідача, як
Позичальника.

Реєстрація відповідача ОСОБА_1
на час укладання Кредитного договору
вказана за адресою: АДРЕСА_3 про що
свідчить зміст цього Кредитного
договору та супутніх документів.

З 27.09.2006 року по теперішній час
відповідач зареєстрована одна в
АДРЕСА_1, що вбачається з довідки№2392
від 29.09.2006 року ( а. с. 115).

Реєстрація ОСОБА_2 з 16.01.1997року до
теперішнього часу вказана за іншою ніж
позивача адресою- АДРЕСА_2, що
вбачається з копії паспорту на ім'я
Позивача( а. с. 114). У період з початку
грудня 2004року по середину грудня
2006року ОСОБА_2 перебував за межами
кордонів держави України - в Англії, що
вбачається з уточненої позовної заяви
від 16 жовтня 2013 року та з його пояснень
в суді першої та апеляційної інстанції(
а. с. 124).

07серпня 2009 року відповідач ОСОБА_1
зареєструвала шлюб з позивачем
ОСОБА_2.( а. с. 31). 07 липня 2012року вказаний
шлюб розірвано відповідно рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова . Спір про поділ майна був
відсутній, проти чого ОСОБА_2 не
заперечував( а. с. 105-108).

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд
першої інстанції виходив з того, що
проживаючи з відповідачкою без
реєстрації шлюбу в період з червня 2004
року по 07.08.2009 року в квартирі позивача
сторони фактично проживали однією
сім'єю, вели спільне господарство, мали
спільний бюджет, спільно дбали про
матеріальне забезпечення сім'ї,
спільно дбали про побудову сімейних
відносин, допомагали один одному. У
сторін були взаємні права та обв'язки.
Ці обставини суд першої інстанції
вважав доказаними, тому позивач в
порядку розподілу сумісно нажитого
майна має право на половину цього
майна, тобто на 1/2 частину квАДРЕСА_1
Судова колегія не може погодитися з
таким висновком суду першої інстанції,
так як він не відповідає вимогам
закону та зібраним по справі доказам.

Згідно ст. 29 ЦК України - місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому, у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Відповідно до ст.6 Закону України „Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні", громадяни
України, іноземці та особи без
громадянства реєструють своє місце
проживання. Статтею 3 цього Закону
передбачено, що реєстрація це внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесенням цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу.

За змістом вказаних норм місцем
проживання особи є її місце реєстрації
за певною адресою.

В зв»язку з наведеним зазначення на
фактичне місце проживання
відповідачки в АДРЕСА_2,т обто за місцем
реєстрації позивача, не може бути
взята до уваги на підтвердження
проживання сторін однією сім'єю як
чоловіка та жінки які не перебувають у
шлюбі між собою.

В якості доказів спільного проживання
сторін, ведення ними спільного бюджету
та інше без реєстрації шлюбу, а в
подальшому визнанні за позивачем права
власності на частку спірної квартири
суд першої інстанції не обґрунтовано
прийняв копії квитанції надані
позивачем в період з 03.07.2006 року, та
протягом 2007 року по березень 2010 року,
досліджених фотознімків.

З висновком суду в частині визнання
встановленим факту проживання сторін
однією сім'єю без шлюбу погодитися не
можливо, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. З ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Статею З СК України передбачено,
що сім»ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли
дружина та чоловік, у зв'язку з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно, Сім'я створюється
на підставі шлюбу, кровного
споріднення, усиновлення, а також інших
підставах, не заборонених законом і
таких, що не суперечать моральним
засадам суспільства.

За положеннями ч.ч.1,2 ст. 21 СК
України шлюбом є сімейний союз
чоловіка та жінки, зареєстрований у
державному органі реєстрації актів
цивільного стану. Проживання однією
сім»єю жінки та чоловіка без шлюбу не є
підставою для виникнення у них прав та
обов»язиків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 36 цього
Кодексу шлюб є підставою для
виникнення прав та обов»язків
подружжя.

У відповідності зі ст. 74 Сімейного
кодексу України, якщо чоловік і жінка
проживають однією родиною, але не
одружені між собою, майно, придбане
ними за період спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності.

На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності, у цьому
випадку поширюються положення розділу
8 цього кодексу. Відповідно до частини 1
ст.70 глави 8 Сімейного кодексу України у
випадку розподілу майна, що є об'єктом
права спільної власності подружжя,
частки майна дружини і чоловіка є
рівними. Зазначене свідчить, що для
визначення осіб як таких, що
перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі ст. 74 СК України, суд
повинен встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу в період, протягом якого було
придбано спірне майно.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК
України слід виходити з того, що
указана норма поширюється на випадки,
коли чоловік і жінка не перебувають у
будь- якому іншому шлюбі та між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю, а також якщо вони
проживають однією сім'єю без шлюбу в
період, протягом якого придбане спірне
майно. Отже, якщо навіть сторони й
перебували у фактичних шлюбних
відносинах, але не проживали разом на
період придбання спірного майна, не
залежно від причин, положення статті 74
СК України на ці правовідносини не
поширюється.

Матеріали справи не містять належних
доказів проживання сторін однією
сім'єю в зазначений позивачем час та на
час придбання спірної квартири.

Положення частини 2 ст.З СК України,
згідно з яким подружжя вважається
сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у
зв'язку з навчанням, роботою,
лікуванням, необхідністю догляду за
батьками, дітьми та з інших поважних
причин не проживають спільно,
стосуються лише офіційно
зареєстрованих шлюбів.

Така позиція, викладена у постанові
Верховного Суду України від 20.02.2012 року
№ 6-97 цс 11.

Між тим, суд першої інстанції
правовідносинам, що виникли між
сторонами, належної правової оцінки не
дав. Не звернув увагу на той факт, що на
момент придбання спірної квартири -
29.06.2006 року позивач по справі
знаходився за межами України до грудня
2006 року. Вказане він підтвердив
особисто, та підтвердили свідки ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,що також
вбачається з наданих ним копій
квитанцій про сплату кредиту.Вказане
підтверджується і матеріалами справи.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких обставин судова колегія
вважає, що матеріали справи свідчать,
що позивач не надав суду безперечних
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог.

При вирішенні справи судом
першої інстанції допущено неповне
з'ясування обставин у справі, що мають
істотне значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважав встановленими та не
застосування закону, який підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
що згідно до ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням судом
апеляційної інстанції нового рішення.

В зв»язку з наведеним апеляційна
скарга підлягає задоволенню. Рішення
суду суду першої інстанції про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 з червня 2004 року по 07.08.2009 року,
про розподіл сумісного майна чоловіка
та жінки, що проживають однією сім'єю
без реєстрації шлюбу, визнання за
ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину
кв.АДРЕСА_1 підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову ОСОБА_2 в повному
обсязі.

З відповідача також слід стягнути
судові витрати в сумі 700 грн., сплачені
апелянтом за подання апеляційної
скарги, та витрати пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката в розмірі
1000грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307,
309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 28 січня 2014 року
скасувати, постановити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_3,
ПАТ «УкрСиббанк» про встановлення
юридичного факту проживання однією
сім»єю без реєстрації шлюбу в період з
червня 2004 року до серпня 2009 року та
визнання права власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1 в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму судового збору в розмірі 700 грн.,
сплачені нею за подання апеляційної
скарги, та витрати пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката в розмірі
1000грн.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
Судді: