Справа № 2-3489/2011
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2014
м. Артемівськ

Артемівський міськрайонний суд
Донецкої області у складі:

головуючого судді
Тверського С.М.

при секретарі
Зубенко Т.А.,

за участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2.

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Артемівська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про встановлення факту
сумісного проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та розподіл спільної
сумісної власності подружжя і виділу ?
ідеальної долі.

В С А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
позовом, в якому вказує, що з червня 2010
р. вона стала мешкати однією сім'єю з
відповідачем за адресою: АДРЕСА_1. Вони
вели разом домашнє господарство та
мали загальний бюджет.

У червні 2010 р. на матеріальні
кошти її батьків для неї були придбані
будівельні матеріали на суму 5029 грн.
для того, щоб зробити ремонт у великій
кімнаті, де вони проживали з
відповідачем. Також була проведена
оплата майстрам-робочим на суму 2000 грн.

На теперішній час шлюб між
сторонами розірваний та, позивач
просить суд:

1. Встановити факт проживання однією
родиною ОСОБА_3 та ОСОБА_1 без шлюбу з
початку червня 2010 р. по вересень 2011 р.

2. Визнати майно, що вказане у позові та
придбане за час спільного проживання,
об'єктом права загальної спільної
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1

3. Розділити майно, що вказане у позові
та є об'єктом права загальної спільної
власності, та виділити мені, ОСОБА_1, ?
ідеальну частку у вигляді компенсації
за майно у грошовому еквіваленті у
розмірі - 3514,50 грн.

4. Стягнути з відповідача скоєний
моральний збиток у розмірі - 10000 грн.

5. Стягнути з відповідача №2 ОСОБА_3 всі
судові витрати, що були завдані мені, у
розмірі - 70,29 грн. та 8,50 грн.

6. Стягнути з відповідача витрати на
правову допомогу у розмірі - 1200 грн.

Ці обставини і з'явилися підставами
позову.

У судовому засіданні позивач та його
представник наполягали на своїх
позовних вимогах та, просять їх
задовольнити.

Відповідач та його представник позов
не визнали, мотивуючи тим, що він є
недійсним.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, допитавши свідків,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України, спільна
власність двох або більше осіб без
визначення

часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною

власністю.

Згідно ст. 370 ч.1, 3 ЦК України,
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності.

Виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється у
порядку, встановленому ст.. 364 ЦК
України, а саме співвласник має право
на виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим, відповідно до
ч.2 ст. 183 ЦК України, співвласник, який
бажає виділу, має право на одержання
від інших співвласників грошової або
іншої матеріальної компенсації
вартості його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Право на частку у праві
спільної часткової власності у
співвласника, який отримав таку
компенсацію, припиняється з дня її
отримання. У разі виділу співвласником
у натурі частки із спільного майна для
співвласника, який здійснив такий
виділ, право спільної часткової
власності на це майно припиняється.
Така особа набуває право власності на
виділене майно, і у випадку,
встановленому законом, таке право
підлягає державній реєстрації. Договір
про виділ у натурі частки з нерухомого
спільного майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Згідно ст.. 372 ЦК України, майно, що є у
спільній сумісній власності, може
бути поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ними або законом. У разі поділу майна
між співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється.

Таким чином виділ частки з майна та
поділ майна в натурі - це різні поняття,
але позивач, заявивши вимоги про виділ,
не заявляв вимог про поділ майна в
натурі та не пропонував обґрунтований
варіант такого поділу судом, тому не
може вимагати компенсації вартості
цього майна грошима.

Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України, якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим, якщо згідно
ст.. 183 ч.2 ЦК України, неподільною є річ,
яку не можна поділити без втрати її
цільового призначення, співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.
Спірне майно є подільним, отже вимоги
про грошову компенсацію є
необґрунтованими.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України в пп. 23, 24 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне в нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СКУ)
(ухвала ВСУ від 15.10.2008р.).

В судовому засіданні позивач не довів
наявність саме у відповідача спірного
майна, хоча має обов'язок доказування в
силу ст..10, 60 ЦПК України. Спірна
квартира на час виникнення спірних
правовідносин не належала відповідачу
ОСОБА_3 ні на праві власності, ні на
праві володіння чи користування, ні на
іншому речовому праві.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюється положення глави 8 цього
Кодексу. Аналіз указаних норм дає
підстави для висновку, що ст. 74 СК
України поширюється на правовідносини
між чоловіком та жінкою, які проживають
у фактичних шлюбних відносинах, і для
визнання майна, придбаного під час
фактичних шлюбних відносин, спільною
сумісною власністю необхідні докази:
ведення спільного господарства,
наявності у сторін спільного бюджету,
проведення спільних витрат, придбання
іншого майна в інтересах сім'ї
(Постанова ВСУ від 12.12.2012р.).

Крім того, допитані в судовому
засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 не могли точне пояснити
з якого часу сторони стали проживати
разом.

В порушення ст.10, 60 ЦПК України, позивач
не довів придбання ними та передання
саме до спірної квартири спірного
майна, оскільки чеки не підтверджують
знаходження індивідуально визначених
речей у спірній квартирі, відповідач
цей факт заперечує, інших доказів не
надано. Крім того, платником за
спірними чеками позивачка не значиться
(вказано лише прізвище без ініціалів), в
окремих чеках не вказане навіть і
прізвище покупця, а щодо певного майна
чеки взагалі відсутні.

Щодо визнання факту - період проживання
не доведено, оскільки покази свідків
посилаються на різні періоди, а
доказів, передбачених ст.74 СК України,
позивачка не надала.

Моральна шкода відшкодовується на
підставі ст.1167 ЦК України, проте
обставин, що зумовлюють компенсацію
моральної шкоди не наведено, доказів не
надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позивачем не надано доказів в
судовому засіданні в обґрунтування
своїх позовних вимог, а тому позов
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 11, 60, 110, 208-210, 213-215,
ст.. 74 СК України, ст..ст. 364, 368, 370, 372, 1167

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
встановлення факту сумісного
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та розподіл спільної
сумісної власності подружжя і виділу ?
ідеальної долі, відмовити.

Це рішення набирає законної сили, якщо
його не буде оскаржено в строк,
передбачений для оскарження
останнього.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду Донецької
області через Артемівський
міськрайонний суд Донецької області
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Рішення винесено суддею
одноособово в нарад чий кімнаті.

Головуючий суддя
С.М.Тверський