Справа №672/440/14-ц
Провадження №2/672/166/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 квітня 2014 р.
м. Городок

Городоцький районний суд
Хмельницької області в складі:
головуючого - судді Шинкоренка С.В., при
секретарі - Терещук Н.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду міста Городка цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю "БМП
Планета-міст"

про стягнення належних при звільненні
сум, заборгованості по заробітній
платі, моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення належних при
звільненні сум, заборгованості по
заробітній платі та моральної шкоди,
посилаючись на те, що він був
звільнений з підприємства 16.08.2013 р. без
виплати заробітної плати та інших
передбачених законодавством сум. В
добровільному порядку відповідач не
бажає сплатити дані кошти.

В судове засідання позивач не
з'явився, однак його представник ОСОБА_2
подала суду заяву про слухання справи
за їх відсутності, просить позов
задовольнити, стягнути з відповідача
заборгованість по заробітній платі в
сумі - 7144 грн. 80 коп. (з вирахуванням
обов'язкових платежів із суми 8777 грн. 40
коп.), компенсацію за невикористану
відпустку в сумі - 849 грн. 42 коп.,
моральну шкоду в сумі - 3000 грн., а також
судові витрати.

Представник відповідача в судове
засідання не з"явився, про день та час
слухання справи повідомлений належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив. Клопотань про розгляд
справи без його участі чи про
відкладення розгляду справи не
подавав.

Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК
України, а також беручи до уваги згоду
представника позивача на проведення
розгляду справи за відсутності
відповідача, суд вважає за можливе
провести заочний розгляд справи на
підставі тих доказів, які є в
матеріалах справи.

Оголосивши заяву представника
позивача, вивчивши матеріали справи в
межах наданих суду доказів, суд
приходить до висновку, що позовна заява
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом було об"єктивно
встановлено, що ОСОБА_1. з 16.06.2013 р. по
16.08.2013 р. працював на посаді
електрогазозварювальника 5-го розряду
в ТОВ "БМП Планета-міст", що
підтверджується записами у трудовій
книжці позивача (а.с.3-4).

Після його звільнення - 16.08.2013 р. з
ним не було проведено повного
розрахунку. Дана обставина
відповідачем не спростована, будь-яких
доказів про зворотне суду надано не
було.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП
України України, при звільненні
працівника виплата усіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення.

Визначаючи розмір заборгованості
по заробітній платі, суд враховує ту
обставину, що відповідачем не надано
будь-яких заперечень та не оспорено
розмір невиплаченої заробітної плати,
що вказаний позивачем. При обрахунку
розміру заборгованості по заробітній
платі у якості доказу суд приймає до
уваги дані, що вказані у індивідуальних
відомостях про застраховану особу,
наданих Управлінням Пенсійного фонду
України у Городоцькому районі
Хмельницької області, з яких
вбачається, що за період часу з 16.06.2013 р.
по 16.08.2013 р. ОСОБА_1 було нараховано
заробітну плату в сумі - 8777 грн. 40 коп.
Саме дана сума заробітної плати
підлягає до стягнення на користь
позивача, а не 7144 грн. 80 коп., що
зазначені позивачем у прохальній
частині позовної заяви (з
відрахуванням необхідних виплат),
оскільки проведення таких відрахувань,
перевірка їх правильності не входить
до компетенції суду, і це мають
здійснювати уповноважені державні
органи. У зв'язку із цим суд не вважає
зазначення більшої суми до стягнення
ніж та, що вказана позивачем у
прохальній частині позовної заяви -
виходом за межі позовних вимог.

При обрахування суми компенсації
за невикористанні дні відпустки, суд
виходить із наступного.

Згідно з ч.3 ст. 2 Закону України
«Про відпустки»: право на відпустки
забезпечується гарантованим наданням
відпустки визначеної тривалості із
збереженням на її період місця роботи
(посади), заробітної плати (допомоги) у
випадках, передбачених цим Законом, та
забороною заміни відпустки грошовою
компенсацією, крім випадків,
передбачених статтею 24 цього Закону.

Відповідно до ч.1,3 ст. 24 Закону України
«Про відпустки»: у разі звільнення
працівника йому виплачується грошова
компенсація за всі не використані ним
дні щорічної відпустки, а також
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей.

У разі переведення працівника на
роботу на інше підприємство грошова
компенсація за не використані ним дні
щорічних відпусток за його бажанням
повинна бути перерахована на рахунок
підприємства, на яке перейшов
працівник.

Оскільки відомостей про бажання
ОСОБА_1 про переведення грошової
компенсації на нове місце роботи, куди
в подальшому перевівся позивач - надано
не було, суд виходить із того, що саме
відповідач мав би виплатити ОСОБА_1
дані кошти.

Статтею 6 Закону «Про відпустки»
визначено загальну тривалість
щорічної відпустки для працівників за
відпрацьований робочий рік. Щорічна
відпустка не може бути менше, ніж 24
календарних дні.

Суд вважає помилковим обрахунок
позивача в частині визначення розміру
компенсації за невикористанні дні
відпустки з тих причин, що позивачем не
враховано право на додаткову відпустку
згідно Списку №2), невірно обраховано
середньоденний заробіток (в бік його
зменшення, оскільки при його
обрахуванні взято до уваги календарні
дні).

Виходячи із положень діючого
законодавства, визначення кількості
днів невикористаної відпустки
обраховується наступним чином: (А х В) :
355, де А - кількість відпрацьованих днів,
В - кількість днів щорічної відпустки,
355 - це кількість днів у розрахунковому
періоді (365 днів року зменшуємо на
вихідні та неробочі дні, перелік яких
наведено у ст.73 Кодексу законів про
працю).

За таких обставин, очевидним є те,
що дійсна сума невиплаченої
компенсації за невикористані дні
відпустки (з врахуванням лише невірно
обрахованого середньоденного
заробітку та інших вище вказаних
допущених позивачем помилок) є значно
вищою, ніж зазначена позивачем, а тому
суд, беручи до уваги межі позовних
вимог, за які вийти не має права, вважає
за можливе задовольнити у повному
обсязі вимоги позивача щодо стягнення
на його користь 849 грн. 42 коп.
компенсації за невикористанні дні
відпустки.

Вирішуючи питання про стягнення на
користь позивача завданої моральної
шкоди, суд приходить до висновку про
можливість часткового задоволення
позовних вимог в цій частині з
наступних підстав.

У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 після
звільнення не отримав належну йому
заробітну плату. Більш того,
керівництво підприємства відмовилось
надати йому будь-які підтверджуючі
документи про наявність
заборгованості по заробітній платі,
ігноруючи його звернення.

Невиплата заробітної плати фактично
призвела до того, що позивач був
змушений звільнитися з підприємства,
оскільки тривалий період часу не мав
можливості утримувати сім"ю, був
позбавлений джерел до існування.

З врахуванням вищевикладеного,
враховуючи вимоги розумності та
справедливості, а також згідно
положень п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
враховуючи характер та обсяг психічних
і душевних страждань, яких зазнав
позивач, тривалості характеру
немайнових втрат, понесених ним,
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану, суд приходить до
висновку про можливість стягнення з
відповідача на користь ОСОБА_1 в якості
відшкодування завданої моральної суми
грошових коштів в сумі - 500 грн.

Суд не вбачає підстав для
стягнення на користь позивача судових
витрат, в т.ч. витрат на правову
допомогу, оскільки відсутні будь-які
докази на підтвердження понесення
ОСОБА_1 таких витрат.

В порядку ч.2 ст. 88 ЦПК України стягненню
з відповідача на користь держави
підлягає судовий збір - 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України,
ст.ст. 116 КЗпП України, п.п.8,10 Постанови
Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року „Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці", суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "БМП Планета-міст" (01001
м. Київ, вул. Причальна 1) на користь
ОСОБА_1 заборгованість по заробітній
платі в сумі - 8777 грн. 40 коп., 849 грн. 42
коп. компенсації за невикористанні дні
відпустки, з відрахуванням усіх
необхідних податків і зборів, а також 500
грн. у якості відшкодування завданої
моральної шкоди, а всього - 10126 грн. 82
коп. (десять тисяч сто двадцять шість
грн. 82 коп.).

В решті позову - відмовити.

Допустити негайне виконання
рішення суду в частині стягнення
заробітної плати в межах суми платежу
за один місяць.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "БМП Планета-міст" на
користь держави судовий збір в сумі - 243
грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив за
заявою відповідача, яка подається
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягом 10 днів з дня його
проголошення, однак якщо учасники
процесу не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення - вони можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: