Провадження № 2/752/1179/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Новак А.В. при
секретарі Чабанюк Л.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання договору позики грошових
коштів недійсним,-

встановив:

позивач звернулася до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання договору позики грошових
коштів недійсним.

Мотивувала свої вимоги тим, що 16 січня
2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
укладено договір безпроцентної позики,
згідно якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2
грошові кошти у розмірі 276745 гривень 81
копійку - еквівалент 34637.39 доларів США з
умовою поетапного погашення суми
заборгованості частками та кінцевим
терміном повернення до 16 березня 2012
року.

На момент укладення зазначеного
договору ОСОБА_3 перебував з нею у
шлюбі, і оскільки укладений договір
виходить за межі дрібного побутового,
необхідна була її згода на укладення
такого.

Позивач зазначає, що своєї згоди на
укладення договору безпроцентної
позики від 16 січня 2012 року укладеного
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вона не надавала, а
оскільки повернення боргу буде
відбуватися за рахунок коштів
сімейного бюджету порушуються її
права.

Вважає, що оспорюваний договір було
укладено з порушенням статті 65
Сімейного кодексу України та частини 1
статті 203 Цивільного кодексу України, а
тому відповідно до частини 3 статті 215
Цивільного кодексу України є підстави
для визнання зазначеного договору
недійсним.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала вимоги позовної
заяви та просила суд ухвалити рішення,
яким визнати недійсним договір
безпроцентної позики укладений 16 січня
2912 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а також
вирішити питання про судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позову з посиланням на
письмові заперечення, які долучені до
матеріалів справи. Просив суд ухвалити
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору в судове засідання не
з'явилися та не забезпечили в судове
засідання явку своїх представників, а
тому суд з врахуванням думки
представників сторін, що з'явилися в
судове засідання вважає за можливе
ухвалити рішення по справі за їх
відсутності на підставі доказів
досліджених в судовому засіданні.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши і проаналізувавши докази,
які містяться в матеріалах справи, суд
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
дійшов наступних висновків.

16 січня 2012 року між ОСОБА_3.(Позичальник)
та ОСОБА_2 (Позикодавець) було укладено
договір безпроцентної позики, згідно
якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2
грошові кошти у розмірі 276745 гривень 81
копійку - еквівалент 34637.39 доларів США з
умовою поетапного погашення суми
заборгованості частками та кінцевим
терміном повернення до 16 березня 2012
року.

З п. 2 договору безпроцентної позики від
16 січня 2012 року вбачається, що ОСОБА_3
грошові кошти було отримано до
підписання договору.

З п. 14 договору безпроцентної позики
від 16 січня 2012 року вбачається, що
позичальник в поданій ним заяві
повідомив, що перебуває у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, але
укладає цей договір не в інтересах
сім'ї, і кошти, отримані ним за цим
договором будуть використані не в
інтересах сім'ї, а на інші особисті
цілі.

Позивачем не надано суду доказів того,
що сума безпроцентної позики була
отримана в інтересах сім'ї та
використана для потреб сім'ї.

Суд вирішуючи даний спір, вважає
беззаперечно доведеним факт отримання
ОСОБА_3 грошових коштів від ОСОБА_2 для
власних особистих цілей.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України,
договір укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Суд, аналізуючи матеріали цивільної
справи та докази надані сторонами
дійшов категоричного висновку про те,
що оспорюваний договір було укладено
не в інтересах сімї, а грошові кошти
отримані за таким, були використані
ОСОБА_3 не на потреби сімї, а тому такий
договір не створює обовязку для ОСОБА_5
і згоди останньої на його укладення не
Законом не вимагається.

Суд вважає, що в конкретному випадку, з
врахуванням фактичних обставин справи,
укладення договору безпроцентної
позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 16 січня 2012
року не порушує прав позивача, оскільки
не створює жодних юридичних наслідків
для останньої.

Відповідно до ч. 1 ст. 60
Цивільного-процесуального кодексу
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.

Беручи до уваги вищенаведені мотиви та
проаналізувавши доводи сторін, суд у
сукупності з дослідженими доказами
дійшов висновку про безпідставність
вимог ОСОБА_1 з посиланням на норми
частини 1 статті 203, частини 3 статті 215
Цивільного кодексу України, оскільки
такі суперечать доказам дослідженим в
судовому засіданні та не ґрунтуються
на матеріалах справи, ретельно
досліджених судом в ході слухання
справи по суті.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилались сторони, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов категоричного висновку про
необхідність відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні позовних вимог, вважаючи
такі не обґрунтованими та переконливо
не доведеними перед судом.

Розподіл судових витрат між сторонами
вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 208-209, 212-215, 223, 294-296 ЦПК
України,суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання договору позики грошових
коштів недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
рішення яке було ухвалено без участі
особи, яка її оскаржує протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м. Києва через
Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя
А.Новак