Справа № 572/490/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року

Сарненський районний суд Рівненської
області в складі :

головуючий суддя -
Товстика І.В.

при секретарі -
Полупан Р.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Сарни справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
спільної часткової власності на
нерухоме майно та його поділ,-

В С Т А Н О
В И В :

ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2
про визнання права спільної часткової
власності на нерухоме майно та його
поділ.

Позивач в обґрунтування позовних
вимог посилається на те, що його батьки
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, перебуваючи у
зареєстрованому шлюбі, побудували на
відведеній земельній ділянці у
встановленому законом порядку
житловий будинок з погосподарськими
будівлями, спорудами по АДРЕСА_1, право
власності на який оформили на ОСОБА_2,
де проживали сім"єю до розірвання шлюбу
батьками в 1997 році, після чого
залишився з батьком проживати у даному
житловому будинку, а відповідач
переїхала в іншу місцевість.

ОСОБА_1 покликається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_3,
після смерті якого відкрилась
спадщина, яка складалась із
транспортного засобу, іменних акцій,
належних на праві власності
спадкодавцю, та 1/2 частини
будинковолодіння по АДРЕСА_1, яке було
спільною сумісною власністю батьків,
крім гаража "Д", якого він збудував сам,
і дану спадщину він прийняв як єдиний
спадкоємець першої черги за законом
шляхом вступу в оперативне управління
спадковим майном, так як постійно
проживав з батьком на момент смерті
останнього та залишився проживати в
спірному будинку, яким користується з
сім"єю до даного часу, крім того в 2002
році отримав свідоцтво про право на
спадщину за законом на частину майна,
належного ОСОБА_3 у виді іменних акцій
та транспортного засобу, однак щодо
заяви про прийняття спадщини у виді 1/2
частини спірного будинковолодіння, то
постановою державного нотаріуса від
27.11.2013 року йому відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом через відсутність
правовстановлюючих документів на
частину будинковолодіння на ім"я
ОСОБА_3, який за життя не зареєстрував
право спільної сумісної власності на 1/2
частину спірного будинку, в зв"язку з
чим просить визнати за ним право
спільної часткової власності на 1/2
частину житлового будинку по АДРЕСА_1,
за ОСОБА_2 право спільної часткової
власності на 1/2 частину житлового
будинку по АДРЕСА_1, визнати за ним
право власності на гараж "Д", що входить
до господарських забудов спірного
будинковолодіння.

Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_4 підтримали позов у повному
обсязі та дали пояснення згідно заяви.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали,
заперечуючи факт належності спірного
будинковолодіння по АДРЕСА_1 на праві
спільної сумісної власності бувшому
подружжю померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
оскільки даний житловий будинок
будувався відповідачем та її батьком, а
ОСОБА_3 не приймав участі у його
будівництві, в зв"язку з чим право
власності на будинок зареєстроване за
ОСОБА_2 і з цих же підстав будинок не
ділився після розлучення між бувшим
подружжям в судовому порядку, а тому
померлий ОСОБА_3 не набув права
власності на частку в даному
будинковолодінні, в зв"язку з чим і син
ОСОБА_1 не має права на спадкування
частки нерухомого майна, яке фактично
не належало спадкодавцю, а тому
посилання на вступ в управління
спадщиною у виді 1/2 частини
будинковолодіння по АДРЕСА_1 є
необгрунтованим, крім того гараж є
самочинним будівництвом на належній їй
на праві власності земельній ділянці,
що перешкоджає визнанню права
власності на нього, просять відмовити у
задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
приймають участь у справі, дослідивши
докази, вважає, що позовні вимоги
підлягають до часткового задоволення
зі слідуючих підстав.

Згідно виписки з рішення
Сарненського районного суду
Рівненської області від 03.03.1997 року
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
зареєстрований 18.08.1974 року
Любиковицькою сільською радою актовий
запис №15, розірваний, що також
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу від 20.05.1997 року серія
НОМЕР_1 (а.с.13,41).

Із оглянутих схеми відводу земельної
ділянки від 03.10.1983 року, акту відводу
земельної ділянки від 10.10.1983 року,
проекту забудови земельної ділянки
індивідуального забудовника, договору
про надання і безстрокове користування
земельною ділянкою для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності від 13.10.1983
року, довідки виконкому Сарненської
міської ради про присвоєння
домоволодінню АДРЕСА_1 нового АДРЕСА_1
на підставі рішення №36 від 01.02.1984 року,
технічного паспорту на житловий
будинок індивідуального житлового
фонду від 17.07.1990 року, акту прийомки в
експлуатацію індивідуального
домоволодіння від 10.07.1991 року,
реєстраційного посвідчення від 10.03.1992
року (а.с.45-53), технічного паспорту на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок від 12.12.2012 року (а.С.56-58) судом
встановлено, що житловий будинок з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1
збудований у встановленому законом
порядку та зареєстрований на праві
особистої власності за ОСОБА_2, що
записано в реєстрову книгу
Рівненського ОБТІ №11-172 за реєстровим
№2672, та підтверджується витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 24.09.2013 року (а.с.55).

ОСОБА_2 на підставі рішення
Сарненської міської ради №401 від 06.09.1993
року оформила право власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1 згідно
Державного акту на право приватної
власності на землю серія РВ 00147
виданого в 1997 році (а.с.54).

Свідок ОСОБА_6 дав показання по факту
придбання старого житлового будинку по
АДРЕСА_1 на ім"я дочки ОСОБА_2, після чого
їй була виділена дана земельна ділянка
згідно закону, на якій для сім"ї дочки
почали будівництво нового будинку, в
якому приймали участь і він, і ОСОБА_3,
після чого вся сім"я з його онуком
ОСОБА_9 почали проживати в ньому.

Свідок ОСОБА_7 підтвердив факт
будівництва сім"єю ОСОБА_3 нового
житлового будинку по АДРЕСА_1 на
початку 80-х років того століття, в якому
приймали участь ОСОБА_3 та ОСОБА_6, які
виконували різні будівельні роботи.

Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Згідно ч.1 ст.28 КпШС України в разі
поділу майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Таким чином, судом достовірно
встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в
період зареєстрованого шлюбу протягом
1983 - 1992 років збудували у встановленому
законом порядку житловий будинок з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1, в
зв"язку з чим дане майно є нажитим
подружжям за час шлюбу і належало
подружжю на праві спільної сумісної
власності в рівних частках.

Згідно рішення Сарненського
районного суду Рівненської області від
15.05.1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
розділене майно, яке є спільною
сумісною власністю, а саме рухоме майно
у виді меблів, побутової техніки, речей
домашнього вжитку, транспортного
засобу, спірне будинковолодіння не
було предметом спору та поділу.

Відповідно до положень ст.29 КпШС
України якщо між подружжям не
досягнуто згоди про спосіб поділу
спільного майна, то за позовом подружжя
або одного з них суд може постановити
рішення: про поділ майна в натурі, якщо
це можливо без шкоди для його
господарського призначення; про
розподіл речей між подружжям з
урахуванням їх вартості та частки
кожного з подружжя в спільному майні;
про присудження майна в натурі одному з
подружжя, з покладенням на нього
обов'язку компенсувати другому з
подружжя його частку грішми. При цьому
суд також бере до уваги інтереси
неповнолітніх дітей або інтереси
одного з подружжя, що заслуговують на
увагу. Поділ спільного майна подружжя
може бути проведений як під час
перебування в шлюбі, так і після
розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ
майна, яке є спільною сумісною
власністю розведеного подружжя,
встановлюється трирічний строк
позовної давності.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий
запис №186) згідно свідоцтва про смерть
серія НОМЕР_2, виданого 11.08.1998 року
(а.с.14).

Із пояснень сторони позивача, свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_7 судом з"ясовано, що
ОСОБА_3 трагічно загинув, перебуваючи
на сезонних роботах в Київській
області, куди прибув з метою отримання
доходів для вирішення спору про поділ
будинку з бувшою дружиною.

Отже, судом встановлений факт, що
ОСОБА_3 після розірвання шлюбу в 1997 році
до моменту смерті в 1998 році не
скористався правом поділу майна
подружжя у виді спірного
будинковолодіння в межах трирічного
строку позовної давності, що
спростовує позицію сторони
відповідача про те, що ОСОБА_3 при житті
не оспорював право власності ОСОБА_2 на
спірне будинковолодіння і втратив це
право після прийняття судом рішення
про поділ рухомого майна подружжя.

Із оглянутого свідоцтва про
народження серія НОМЕР_3 встановлено,
що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його
батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.10).

Відповідно до ст.529 ЦК України в
редакції 1963 року, ОСОБА_1 є спадкоємцем
першої черги ОСОБА_3

Згідно положень ст.549 ЦК України в
редакції 1963 року, визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; 2) якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Із пояснень позивача, відповідача,
показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7 судом
з"ясовано, що після розлучення батьків
в 1997 році ОСОБА_1 залишився проживати з
батьком ОСОБА_3 в будинку по АДРЕСА_1, де
були зареєстровані, а ОСОБА_2 вибула на
проживання в іншу місцевість, після
смерті батька в ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1
залишився проживати в спірному
будинку, яким постійно до даного часу
користувався із сім"єю, проводив
ремонтні роботи, забезпечив підведення
природного газу, сплачував комунальні
платежі, користувався земельною
ділянкою, на якій самочинно збудував
гараж, тобто фактично вступив в
оперативне управління спадковим
майном, після чого в 2002 року звернувся
до державного нотаріуса із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом, яке 04.07.2002 року було видане в
частині спадкування іменних акцій ВАТ
"Рівнголовпостач" та транспортного
засобу, які належали спадкодавцю на
праві власності, заяву про відмову від
спадщини не подавав, що
підтверджується оглянутими
оригіналами документів спадкової
справи №272 до майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3

Згідно роз"яснень п.1 Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування" - при вирішенні спорів про
спадкування, спадщина по яких
відкрилась і була прийнята до 01 січня
2004 року, не допускається застосування
судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню
підлягають норми законодавства,
чинного на час відкриття спадщини,
зокрема ЦК УРСР.

Суд вважає доведеним факт прийняття
спадщини ОСОБА_1 як спадкоємцем першої
черги за законом після смерті батька
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом вступу в
управління спадковим майном протягом
шести місяців з часу відкриття
спадщини відповідно до положень ст.549
ЦК України в редакції 1963 року.

Постановою нотаріуса Сарненської
районної державної нотаріальної
контори від 27.11.2013 року ОСОБА_1
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину на 1/2 частину
житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 в зв"язку з
відсутністю у спадкодавця ОСОБА_3
правовстановлюючого документу на
нерухоме спірне майно.

Згідно роз"яснень п.3.4 Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування" - визначення судами частки
подружжя у праві спільної сумісної
власності на нерухоме майно (квартиру)
за померлими суперечить вимогам ст. 3
ЦПК, статей 27 - 31 ЦПК, оскільки судом
вирішується питання про права осіб, які
не є сторонами процесу та у зв'язку зі
смертю не мають цивільної
процесуальної правоздатності та
дієздатності.

Отже, з урахуванням вищенаведеного,
судом достовірно встановлено, що
спадкодавцю ОСОБА_3 на праві спільної
сумісної власності на час відкриття
спадщини належала 1/2 частина житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1 Рівненської області, і дане
майно входить до складу спадщини, яку
прийняв позивач після смерті батька,
так як вступив в управління даним
спадковим майном та подав до
державного нотаріуса заяву про видачу
свідоцтва про право на спадщину, однак
постановою державного нотаріуса
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на дану спадщину в зв"язку з
відсутністю у спадкодавця ОСОБА_3
правовстановлюючого документу на
нерухоме спірне майно, що є підставою
для судового захисту цивільних прав
ОСОБА_1 шляхом визнання за ним права
спільної часткової власності на 1/2
частину садибного (індивідуального)
житлового будинку АДРЕСА_1, загальною
площею по будинку 99,5 м.кв., житловою
площею 55,8 м.кв., допоміжною площею 43,7
м.кв. з належними до нього
господарськими будівлями, спорудами, в
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Щодо позовної вимоги про визнання
права власності на приміщення гаража
"Д", то судом з"ясовано, що будівництво
даного гаража є самочинним,
проводилось без дотримання діючого
законодавства на земельній ділянці,
належній на праві власності ОСОБА_2,
крім того визнання самостійно права
власності на будівлю, яка є надвірною і
входить до складу будинковолодіння
законом не передбачається, в зв"язку з
чим відсутні правові підстави для
задоволення даної позовної вимоги.

Крім того, позивач заявив у своїй
позовній заяві вимоги про визнання
права власності на іншу 1/2 частину
житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 Рівненської
області за відповідачем ОСОБА_2, чим
порушив вимоги ст.3 ЦПК України, яка
передбачає, що кожна особа має право
звернутись за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, та принцип
диспозитивності цивільного
судочинства, так як просить судового
захисту прав особи, до якої звертається
з вимогою про спір, яка в свою чергу
заперечує право позивача, що є
підставою для відмови у задоволенні
даної вимоги, заявленої стороною
позивача.

На підставі ст.88 ЦПК України
пропорційно до задоволених вимог суд
присуджує стягненню з відповідача на
користь позивача судові витрати по
оплаті судового збору в сумі 1352,51 грн.,
які документально підтверджені.

Керуючись ст.ст.22,28,29 КпШС України,
ст.ст.524,525,526,529,548,549 ЦК України 1963 року,
п.1, п.3.4 Листа Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування",
ст.ст.3,4 Закону України від 01 липня 2004
року "Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень",
ст.ст. 3,5,6,11,88.212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш
И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права спільної часткової власності на
нерухоме майно та його поділ
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
спільної часткової власності на 1/2
частину садибного (індивідуального)
житлового будинку АДРЕСА_1, загальною
площею по будинку 99,5 м.кв., житловою
площею 55,8 м.кв., допоміжною площею 43,7
м.кв. з належними до нього
господарськими будівлями, спорудами, в
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати по оплаті судового
збору в сумі 1352 (тисячу триста п"ятдесят
дві) грн. 51 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення через Сарненський районний
суд.

СУДДЯ: