Справа № 761/23/14-ц
Провадження №6/761/185/2014
У Х В А Л А

іменем України

15 квітня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі - Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за заявою
Концерну «Санта Рес», про
скасування рішення Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України від
17 вересня 2013 року (м. Київ) у справі за
позовом Компанії «F.J. Eisner & Co. Gesellschaft mbH»
до Концерну «Санта Рес» про стягнення
боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

У грудні 2013 року до суду надійшла заява
Концерну «Санта Рес», про
скасування рішення Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України від
17 вересня 2013 року (м. Київ) (далі МКАС
ТППУ) у справі за позовом Компанії «F.J.
Eisner & Co. Gesellschaft mbH» до заявника про
стягнення боргу за договором позики.

Заявник зазначив, що рішенням МКАС ТППУ
у даній справі стягнуто з Концерну
«Санта Рес» на користь компанії «F.J.Eisner
& Co. Gesellschaft mbH» 273 499,75 евро основного
боргу за договором позики,
147 818,14 евро відсотків за користування
позикою, 23 903, 94 евро - 3 відсотків
річних, 2 000,0 евро витрат з захисту
інтересів Позивача в суді, 12 172,02 євро
витрат Позивача зі сплати арбітражного
збору, а всього - 457 393,85 євро.

Концерн «Санта Рес», не погоджуючись з
даним рішенням, просить його скасувати
з посиланням на порушення судом ст. 34
Закону України «Про міжнародний
комерційний арбітраж», оскільки він,
відповідач не був належним чином
повідомлений про призначення арбітрів
та про арбітражний розгляд справи. При
цьому відповідач зазначив, що Концерн
«Санта Рес» у зв'язку з закінченням
строку дії Договору оренди нежитлових
приміщень, з 31.12.2007 р. змінив юридичну
адресу у м. Миколаїві по вул.
Велика Морська будинку № 89, яка
надходить на юридичну адресу по вул.
Велика Морська, буд. 89 на нову адресу: м
Миколаїв, вул.
Адміральська, 34, у зв'язку із чим
звернувся до Миколаївської дирекції
Українського державного поштового
підприємства зв'язку з проханням про
досилку поштової кореспонденції.

На порушення п. 5 ст. 15 Регламенту МКАСУ
про те, що рекомендоване повідомлення
про вручення поштового відправлення із
ТПП України від 12.06.2013 р. не має
будь-якої відмітки про вручення
рекомендованого листа будь-кому, при
цьому стверджуючи, що підпис
працівника поштового зв'язку та дата «
14.06.13» ніяк не можуть бути доказом
доставки листоношею даного листа до
місця юридичної адреси чи до місця
поштової адреси Відповідача, а вказує
тільки що такий лист точно був
доставлений до поштового відділення №
1 м. Миколаєва.

Оскільки позивачем всупереч п. 5 ст. 15
Регламенту МКАСУ не долучено будь-яких
доказів щодо вжиття заходів для
встановлення місця знаходження
Відповідача шляхом розумного
наведення довідок, вважає зазначене є
підставою для задоволення вимог
заявника у даній справі.

Крім того, зазначив, що для скасування
рішення згідно із ст. 34 Закону України
«Про міжнародний комерційний
арбітраж» є також те, що Договір позики
№ 1 від 08 вересня 2008 року є недійсним за
законом, якому сторони цю угоду
підпорядкували, а в разі відсутності
такої вказівки - за законом України.
Так, відповідач посилається на те, що
вказаний договір підписаний особою не
уповноваженою на це, а саме в тексті
преамбули Договору № 1 вказано, що «в
особі генерального директора ОСОБА_1,
що діє на підставі Статуту з іншого
боку, при спільному згадуванні
поіменовані в подальшому Сторони,
уклали даний Договір про
нижченаведене» ... Однак, в ст. 9.2.8.
Статуту Концерну «Санта Рес» (який діяв
на той час) вказано до особистої
компетенції голови правління
(Президента) Концерну належить: п.7
виконання дій від імені Концерну без
довіреності; відкриття рахунків у
кредитних установах, укладання
договорів, у тому числі трудових,
видача довіреностей. Концерн «Санта
Рес» не знав до теперішнього часу про
укладену Додаткову Угоду № 1 від 30
грудня 2009 року до Договору позики № 1
від 08.09.2008 року та не мав оригіналу або
копії Додаткової Угоди № 1.

Вказана Додаткова Угода № 1 від 30
грудня 2009 року подовжила термін дії
Договору позики № 1 від 30 грудня 2008 року
з 31.12.2009 року до 30.06.2010 року, чим
подовжила строк терміну давності до
30.06.2013 року, що дало можливість Позивачу
23 травня 2013 року подати заяву до МКАСУ.

Згідно наказу голови правління № 07-К
від 30 жовтня 2009 року та інших
бухгалтерських документів Концерну
«Санта Рес» генеральний директор
ОСОБА_1 був звільнений з посади 31 жовтня
2009 року, за 2 місяця до підписання
Додаткової Угоди № 1.

Таким чином, наведене свідчить про
відсутність, станом на 30 грудня 2009 року,
повноважень ОСОБА_1 на підписання
Додаткової Угоди № 1 про подовження
терміну дії Договору позики.

У зв'язку з вказаними обставинами,
заявник просить суд вважати пропущеним
Позивачем строк терміну давності та
скасувати арбітражне рішення.

Заперечуючи проти викладених у заяві
відповідача обставин, представник
Компанії «F.J. Eisner & Co. Gesellschaft mbH» в
Україні зазначив, що підстави для
скасування рішення МКАС ТПП викладені
у ст.4 ст. 389-5 ЦПК України, згідно із якою
Рішення міжнародного комерційного
арбітражу може бути скасовано судом
лише з підстав, передбачених
міжнародним договором України та/або
Законом України "Про міжнародний
комерційний арбітраж". Щодо викладених
у заяві доводів про порушення судом
ст.34 Закону України «Про міжнародний
комерційний арбітраж», (далі Закон) у ч.
2 йдеться про те, що таке рішення може
бути скасовано, зокрема у разі якщо:
сторона, що заявляє клопотання про
скасування, подасть докази того, що:

1) одна із сторін у арбітражній
угоді, зазначеній у статті 7, була
якоюсь мірою недієздатною; або ця
угода є недійсною за законом, якому
сторони цю угоду підпорядкували, а в
разі відсутності такої вказівки - за
законом України;

2) або її не було належним чином
повідомлено про призначення арбітра
чи про арбітражний розгляд або з
інших поважних причин вона не могла
подати свої пояснення.

Представником позивача наведені
обставини, які на думку позивача
спростовують посилання відповідача на
наявність підстав стосовно порушень
наведених положень ч.2 ст. 34 зазначеного
Закону, посилаючись на відсутність
зміни юридичної адреси відповідача у
реєстраційних документах згідно із
ст.17 Закону України «Про державну
реєстрацію», що підтверджено копіями
витягів із Єдиного державного реєстру,
(останній витяг від 09.2013 року, а також
публікацією на сайті Вищого
господарського суду 22.01.2014 року про
банкрутство відповідача, у якому
вказана також адреса, яка значилась у
реєстрах протягом всього часу, м.
Миколаїв, вул. Велика морська, 89. За
змістом заяви до суду, відповідач не
посилався на те, що він повідомив
позивача чи суд про зміну адреси. Тобто,
кореспонденція, яка надсилалась
відповідачу за адресою, підтвердженою
витягами із реєстраційних документів,
є належним повідомленням.

Посилання відповідача на те, що особа,
якою підписана додаткова Угода № 1 від
30 грудня 2009 року, що подовжило термін
дії Договору позики № 1 від 30 грудня 2008
року з 31.12.2009 року до 30.06.2010 року, чим
подовжила строк терміну давності до
30.06.2013 року, що дало можливість Позивачу
23 травня 2013 року подати заяву до МКАСУ,
а саме Генеральний директор Концерна
«Санта Рес» був звільнений з посади
згідно наказу голови правління № 07-К
від 30 жовтня 2009 року та інших
бухгалтерських документів Концерну
«Санта Рес» генеральний директор
ОСОБА_1 був звільнений з посади 31 жовтня
2009 року, представник позивача вважає
таким, що не є підставою для скасування
рішення суду, оскільки належних
доказів про те, що позивач знав чи не
міг знати про обмеження повноважень
представника відповідача при
підписання додаткового договору № 1
(якщо такі дійсно існували) щодо
укладання договору позики та включення
до нього арбітражного застереження,
заявник не надав.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи №
761/23/14-Ц, провадження № 6-761/185/2014 та
оглянувши справу АС № 165у/213,
витребувану з Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України (м.
Київ) суд вважає, що заява Концерну
«Санта Рес» про скасування рішення не
підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи
Рішенням Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України від
17 вересня 2013 року стягнуто з Концерну
«Санта Рес» на користь компанії «F.J.Eisner
& Co. Gesellschaft mbH» 273 499,75 євро основного
боргу за договором позики, 147 818,14 євро
відсотків за користування позикою, 23 903,
94 евро - 3 відсотків річних, 2 000,0 євро
витрат з захисту інтересів Позивача в
суді, 12 172,02 євро витрат Позивача зі
сплати арбітражного збору, а всього - 457
393,85 євро.

Підставами для скасування зазначеного
рішення суду представником
відповідача у поданій заяві від 08.01.2013
року зазначено, що Відповідач всупереч
ч.2 ст. 34 Закону України «Про
міжнародний комерційний арбітраж» не
був належним чином повідомлений про
призначення арбітрів та про
арбітражний розгляд. Зокрема, він
стверджує, що рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення від 12.06.2013 р. не має
будь-якої відмітки про вручення
рекомендованого листа саме
відповідачу, а підпис працівника
поштового зв'язку та дата « 14.06.13» ніяк
не можуть бути доказом доставки
листоношею даного листа до місця
юридичної адреси чи місця поштової
адреси. До того ж позивачем не
дотримано п. 5 ст. 15 Регламенту МКАСУ
щодо вжиття заходів для встановлення
місця знаходження відповідача, який
змінив юридичну адресу, шляхом
розумного наведення довідок.

Крім того, у заяві є посилання на те, що
додаток до договору позики № 1 від
30.12.2009 року, яким продовжено дію
договору позики від 08.09.2008 року
підписаний особою не уповноваженою на
підписання Додаткової Угоди № 1 від
30.12.2009 року, оскільки ОСОБА_1 був
звільнений з посади 31 жовтня 2009 року.
Вказана Додаткова Угода № 1 від 30
грудня 2009 року подовжила термін дії
Договору позики № 1 від 30 грудня 2008
року з 31.12.2009 року до 30.06.2010 року, чим
подовжила строк терміну давності до
30.06.2013 року, що дало можливість Позивачу
23 травня 2013 року подати заяву до МКАСУ.

Згідно із положеннями п.1 ч.2. ст.34 Закону
Арбітражне рішення може бути скасоване
судом, зазначеним в пункті 2 статті 6,
лише у разі, якщо:

1) сторона, що заявляє клопотання про
скасування, подасть докази того, що:
одна із сторін в арбітражній угоді,
зазначеній у статті 7, була якоюсь
мірою недієздатною; або ця угода є
недійсною за законом, якому сторони
цю угоду підпорядкували, а в разі
відсутності такої вказівки - за законом
України; або її не було належним чином
повідомлено про призначення арбітра чи
про арбітражний розгляд або з інших
поважних причин вона не могла подати
свої пояснення….

Як роз'яснено у п.7 Постанови № 12 від
24.12.99 року «Про практику розгляду
судами клопотань про визнання й
виконання рішень іноземних судів та
арбітражів і про скасування рішень,
постановлених у порядку міжнародного
комерційного арбітражу на території
України» до клопотання мають бути
додані всі документи, зокрема:
документ, із якого видно, що
сторона, проти якої постановлено
рішення і яка не брала участі у
процесі, була в належному порядку і
своєчасно викликана в суд. Виклик у
судове засідання може
підтверджуватись оригіналом або
засвідченою копією документа, за
допомогою якого мав здійснюватися
виклик згідно з міжнародним
договором або законодавством держави,
де розглядалася справа».

Як вбачається із досліджених судом
матеріалів справи, на час укладання
договору позики № 1 від 08.09.2008 року між
Компанією «F.J. Eisner & Co. Gesellschaft mbH», як
позикодавцем та Концерном «Санта Рес»,
як позичальником, були надані
відповідні підтверджуючи документи,
які уповноважували сторін на
підписання договору. Так, з боку
позичальника представник Концерну
«Санта Рес» діяв на підставі Статуту
Коцерну. Ці ж сторони підписали додаток
до договору позики № 1 від 30.12.2009 року, у
якому йдеться про продовження терміну
договору позики до 30.06.2010 року замість
вказаного у договорі позики 31.12.2009 року,
та повторені умови, вказані у договорі
позики щодо порядку вирішення
суперечок. Договір позики та додаткова
угода посвідчені реєстраційними
свідоцтвами від 29.09.2008 року та додатком
до нього від 03.03.2010 року, де вказано
строк погашення 30.06.2010 року.
Повноваження осіб, які підписали
договір позики підтверджено виконання
договору позикодавцем та
позичальником, яким отримана 29.09.2008
року передбачена у договорі сума
позики у розмірі 1.499.000 євро, яка була
частково погашена у сумі 1.225.500,25 євро,
останній платіж 27.09.2010 року. Розрахунки
здійснювались через АТ «Райффазен Банк
Аваль», що підтверджено довідкою.

Представник позивача посилався у
запереченнях на абзац другий ч.3 ст.92 ЦК
України, у якій передбачено, що у
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не
має юридичної сили, крім випадків,
коли юридична особа доведе, що третя
особа знала чи за всіма обставинами не
могла не знати про такі обмеження.

Однак доказів про те, що позивач знав чи
не знав про обмеження повноважень
особи, яка представляла позичальника
при підписанні додаткової угоди до
договору позики №1, якщо таке дійсно
існувало.

На час подання позову Компанії «F.J. Eisner &
Co. Gesellschaft mbH» до Концерну «Санта Рес» до
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України від
17 вересня 2013 року (м. Київ) (далі МКАС
ТППУ) про стягнення боргу за договором
позики у Єдиному державному реєстрі
були відомості щодо відповідача, як
юридичної особи із зазначенням у
наданих офіційних документах, місцем
знаходження юридичної особи згідно із
реєстраційними даними була вказана
адреса: 54001, Миколаївська область, м.
Миколаїв, вулиця Велика морська,
будинок 89.

Досліджуючи матеріали справ,
встановлено, що до Єдиного державного
реєстру, у якому протягом всього часу
значилось місцезнаходження
відповідача за вказаною адресою, зміни
не вносились, що підтверджено витягами
із Єдиного державного реєстру на а.с.
(МКАС) 47-45, у яких міститься
вищезазначена адреса у договорі позики
від 08.09.2008 року не була змінена у
державному реєстрі на 2013 рік.

Згідно із ст.ст. 89 ЦК України юридична
особа підлягає обов'язковій реєстрації
у порядку встановленому законом. (ч.1)
Зміни до установчих документів
юридичної особи, які стосуються
відомостей, включених до єдиного
державного реєстру, набирають чинності
для третіх осіб з дня їх державної
реєстрації. Юридичні особи та їх
учасники не мають права посилатися на
відсутність державної реєстрації
таких змін у відносинах із третіми
особами, які діяли з урахуванням цих
змін. (ч.5).

Згідно із ст.17 Закону України «Про
державну реєстрацію» місце
знаходження юридичної особи вноситься
до державного реєстру, а у разі зміни
місця знаходження юридична особа
повинна також повідомити щодо внесення
змін до державного реєстру. Однак,
Концерном «Санта Рес», який до того ж є
боржником, такі зміни не були внесені,
хоча як зазначено у заяві до суду
відповідач змінив місце знаходження з
01.01.2008 року на іншу адресу, тобто на час
підписання договору позики № 1 від
08.09.2008 року між Компанією «F.J. Eisner & Co.
Gesellschaft mbH» та Концерном «Санта Рес»,
останнім були надані недостовірні дані
про фактичне місце перебування, що
фактично не оспорюється у поданій
заяві, так як і та обставина, що
відповідач протягом всього часу не
повідомляв позивача про місце свого
знаходження.

У публікації на сайті Вищого
господарського суду 22.01.2014 року про
банкрутство відповідача вказана
адреса, яка значилась у реєстрах
протягом всього часу, м. Миколаїв, вул.
Велика морська, 89. За змістом заяви до
суду, відповідач не посилався на те, що
він повідомив позивача чи суд про зміну
адреси. Отже, кореспонденція, яка
надсилалась відповідачу за цією
адресою, підтвердженою витягами із
реєстраційних документів, є належним
повідомленням.

Посилання заявника на п.5 ст.15
Регламенту МКАСУ щодо невжиття заходів
до розшуку відповідача не може бути
прийняте судом, як доказ порушення
позивачем відповідних положень,
оскільки за встановленими обставинами
не виникло необхідності для вчинення
таких дій.

Отже, посилання на його домовленості з
поштовим відділенням, про які позивачу
також не були відомі, приймаючи до
уваги, долучені до справи МКАС надані
поштою повідомлення про вручення
кореспонденції адресату направлені
відповідачу 12.06.2013 року, 31.07.2013 року та
22.10.2013 року про направлення рішення
суду, суд вважає не є підставою для
визнання їх неналежними, оскільки
повідомлення були направлені на адресу
відповідача, яка зазначена у всіх
офіційних документах, що були
предметом розгляду суду.

За наведених обставин на підставі ст. 89,
92, ч.2 ст.34 Закону України «Про
міжнародний комерційний арбітраж»,
керуючись ч.4 ст. 15, ч.4 ст.389-5 ЦПК
України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви Концерну
«Санта Рес», про скасування рішення
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України від
17 вересня 2013 року (м. Київ) у справі за
позовом Компанії «F.J. Eisner & Co. Gesellschaft mbH»
до Концерну «Санта Рес» про
стягнення боргу за договором позики
відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали
до Апеляційного суду міста Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя:
О.Ф. Малинников.