Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Іванченко А. М., при секретарі Мєткій
Ю.В. розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Маріуполі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про стягнення боргу кредитором
спадкодавця,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому зазначив, що
відповідно до укладеного договору №
б/н від 07.07.2005 року ОСОБА_3 отримала
кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Відповідно до умов договору,
якій складається із заяви
позичальника, умов надання банківських
послуг та правил користування
платіжною карткою. 25.03.2007 року
позичальник ОСОБА_3 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 26.03.2007 року. Згідно відповіді з
Третьої Маріупольської державної
нотаріальної контори, встановлено, що
спадкоємцями після смерті боржниці є
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
21.10.2013 року відповідачам було
направлено лист-претензію, згідно до
якого ПриватБанк пред'явив свої вимоги
щодо погашення боргу за кредитом, однак
з боку відповідачів ніяких дій
виконано не було. Станом на дату смерті
заборгованість позичальника становить
5581 грн.27 коп. Оскільки згідно до
законодавства у разі смерті фізичної
особи, боржника за зобов'язанням у
правовідносинах, що допускають
правонаступництво в порядку
спадкування, обов'язки померлої особи
(боржника) за загальним правилом
переходять до іншої особи - її
спадкоємців; таким чином відбувається
передбачена законом заміна боржника за
зобов'язанням. Позивач просив
задовольнити його позов та стягнути з
відповідачів солідарно на його
користь заборгованість в розмірі 5581
грн. 27 коп. та судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 229.40 грн.

11.03.2014 року та 07.04.2014 року представником
позивач Малервейн М.С. до суду було
надано заяву про уточнення позовних
вимог, в яких додала, що заборгованість
позичальника перед Банком становить 5581
грн. 27 коп. та складається з наступного:
3 133,31 грн. - заборгованість за кредитом,
2447,96 грн. - заборгованість за
відсотками, а також зазначила, що,
оскільки згідно до свідоцтва про
смерть від 25.11.2011 року відповідач
ОСОБА_4 помер (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1),
просила стягнути з відповідачів ОСОБА_1
та ОСОБА_2 солідарно на його користь
заборгованість в розмірі 5581 грн. 27 коп.
та судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 229.40 грн.

Представник позивача Малервейн М.С. у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала у повному обсязі, доводи
викладені у позові підтвердила та
просила задовольнити позов.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги ПАТ
«Приватбанк» не визнала. Просила
відмовити у позові з наступних підстав.
Банк в обґрунтування своїх вимог
посилається на договір, укладений
07.07.2005 року між банком та ОСОБА_3 Згідно
до цього договору, п. 6.2 Клієнт повинен
був сплатити заборгованість у повному
обсязі не пізніше дати, вказаної у п.1.1
договору. Пунктом 1.1 передбачено, що
строк дії-картки два роки. Тобто не
пізніше 07.07.2007 року. Клієнт повинен був
погасити заборгованість у повному
обсязі. Але ІНФОРМАЦІЯ_2 клієнт ОСОБА_3
померла після тривалої хвороби.
Відповідачка як донька, доглядала свою
матір - ОСОБА_3, але та, про наявність у
неї кредитної заборгованості нічого
не казала взагалі. Про те, що у матері
був борг, відповідачка ОСОБА_2
дізналася тільки у вересні 2013 року,
коли до неї приїхали представники
ПриватБанку. Вона повідомила їм, що
відповідачка ОСОБА_3 померла і надала
їм копію свідоцтва про смерть. Ніхто
протягом з 2005 року і до вересня 2013 року
не повідомляв її про наявність боргу її
матері. Строк вимоги за кредитним
договором сплинув ще 07.07.2007 року, тому
банк повинен був пред'явити свої вимоги
до спадкоємців не пізніше 07.07.2008 року.

Представник відповідачки ОСОБА_7 в
судовому засіданні позовні вимоги ПАТ
КБ «ПриватБанку» не визнала. Доводи
відповідачки ОСОБА_2 підтримала.
Просила відмовити позивачеві у позові.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, причини його неявки суду не
відомі. Про час та місце слухання
справи був повідомлений, однак, зі слів
відповідачки ОСОБА_2, суду відомо, що
вказаною адресою: АДРЕСА_1 останній не
мешкає більше 3-х років і взагалі не
зареєстрований в зазначеному будинку.
Місцезнаходження відповідача їй не
відомо.

Суд, вислухавши думку представника
позивача Малервейн М.С., відповідачки
ОСОБА_2, та представника відповідачки
ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 07.07.2005 року між
позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
б/н, згідно до якого остання отримала
кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть від 26.03.2007 року Серії НОМЕР_1.

Лише 21.10.2013 року позивач надіслав
лист-претензію відповідачам, в якій
пред'явив вимоги щодо погашення боргу
за кредитом ними як спадкоємцями.

Згідно копії свідоцтва про шлюб,
наданої до суду відповідачкою ОСОБА_2
встановлено, що остання 24.07.2010 року
зареєструвала шлюб з ОСОБА_8,
відповідно змінила прізвище з ОСОБА_2
на «ОСОБА_2».

Станом на дату смерті заборгованість
позичальника ОСОБА_3 становить 5581 грн.27
коп. Вказана сума боргу складається з
наступного: 3 133,31 грн. - заборгованість
за кредитом, 2447,96 грн. - заборгованість
за відсотками.

Згідно наданого до суду розрахунку
заборгованості за договором від
07.07.2005р. (а.с.7) останній рух коштів по
кредитній картці відбувся 30.06.2007р.
Після вказаної дати будь-яких платежів,
поповнень або зняття коштів не
відбувалось.

Крім того, пунктом 6.2. договору
передбачено обов'язок клієнта погасити
заборгованість за кредитом в повному
обсязі, сплатити нараховані за весь
період користування кредитом відсотки
та комісію не пізніше дати, зазначеної
в пункті 1.1.

Пунктом 1.1. договору передбачено, що для
виконання операцій Банк відкриває
клієнту картковий рахунок та видає
клієнту платіжну картку на умовах
строку її дії - на два роки. Погашення
заборгованості по договору
відбувається в наступному порядку:
щомісячно в період уплати, за який
береться період з 01 по 30 число кожного
місяця, клієнт надає на картрахунок
грошові кошти (щомісячний платіж) в
розмірі 7% від загальної сум
використаних коштів в рахунок кредиту.
Цей платіж включає в себе відсотки,
нараховані за звітний місяць та
заборгованості за кредитом.

Також згідно пункту 4.6. договору банк
зобов'язується по закінченню строку
дії картки, за умови продовження дії
цього договору, перевипустити та
передати клієнту карту з новим строком
дії.

Враховуючи, що строк дії першої картки
закінчився через два роки після її
випуску - тобто в липні 2007р., а також
факт настання смерті до цієї дати
ОСОБА_3 та відсутність доказів про
перевипуск та видачу нової картки з
новим строком дії, і припинення руху
коштів відповідно в червні 2007р., тому
суд приходить до висновку, що
закінчення строку дії картки ОСОБА_3, а
відтак і дата настання її обов'язку
погасити всю суму заборгованості за
кредитом із відсотками (строк вимоги),
настали 07.07.2007 року.

Саме 07.07.2007р. є остаточною датою
настання строку вимоги за договором
від 07.07.2005р. та моментом, з якого позивач
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, яке підлягало
захисту, в тому числі і в судовому
порядку.

Згідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання
припиняється смертю боржника, якщо
воно є нерозривно пов'язаним з його
особою і у зв'язку з цим не може бути
виконане іншою особою. Зобов'язання
припиняється смертю кредитора, якщо
воно є нерозривно пов'язаним з особою
кредитора.

Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Так, за положеннями ст. 1281 ЦК України
спадкоємці зобов'язані повідомити
кредитора спадкодавця про відкриття
спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не
міг знати про відкриття спадщини, він
має право пред'явити свої вимоги до
спадкоємців, які прийняли спадщину,
протягом одного року від настання
строку вимоги. Кредитор спадкодавця,
який не пред'явив вимоги до
спадкоємців, що прийняли спадщину, у
строки, встановлені частинами другою і
третьою цієї статті, позбавляється
права вимоги.

Аналіз указаної норми дає підстави для
висновку, що строки пред'явлення
кредиторами спадкодавця вимог до
спадкоємців є обмежувальними
(преклюзивними), тобто їх пропущення
припиняє права кредиторів. А тому ці
строки не призупиняються, не
перериваються й не поновлюються (є
присічними).

Таким чином, виходячи зі змісту ч. 3 ст.
1281 ЦК України, цей строк застосовується
у тому випадку, коли кредитор не знав і
не міг знати про відкриття спадщини.

Враховуючи наведені норми та обставини
справи встановлені судом, зокрема
настання 07.07.2007р. строку вимоги за
договором про відкриття картрахунку та
обслуговування кредитної карти від
07.07.2005р., суд приходить до висновку що
річний строк для пред'явлення
позивачем вимог до спадкоємців
боржника, встановлений ч.3 ст.1281 ЦК
України, закінчився 08.07.2008р.

Оскільки визначені ч. 3 ст. 1281 ЦК України
строки є преклюзивними строками, сплив
яких згідно із законом припиняє
існування права вимоги кредитора
внаслідок нездійснення ним свого
права, тому у позивача станом на день
звернення до суду було вже відсутнє
матеріальне право на задоволення
позовних вимог, що є підставою для
відмови у позові.

Подібні правові висновки також
містяться в ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04.04.2012 справа № 6-33599св11 та
Ухвалі Верховного суду України від
10.03.2010р. справа № 6-28760св09.

Крім того, ще однією незалежної
підставою для відмови у позові є
наслідки пропущення встановлених
строків позовної давності.

Як вже було наведено вище, відповідно
до пунктів 1.1 та 6.2. договору погашення
заборгованості за договором повинно
було відбуватись щомісячними
платежами, до яких входили, як
заборгованість за кредитом, так і
відсотки за користування ним. Кінцевим
строком погашення кредитного
зобов'язання є дата закінчення строку
дії карти, тобто 07.07.2007р.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

З наданих Позивачем доказів -
розрахунок заборгованості (а.с.7)
вбачається, що в останнє ОСОБА_3
сплатила частину боргу за кредитом в
червні 2007р. З того часу вона припинила
виконувати кредитні зобов'язання та
здійснювати оплату за кредитом.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається
з дня, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.
261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Отже, аналізуючи умови договору та
зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення кожного чергового
платежу. Саме до таких правових
висновків дійшов Верховний суд України
в своїх Постановах від 06.11.2013 справа №
6-116цс13 та від 19.03.2014р. справа № 6-20цс14,
які в силу ч. 2 статті 214 та ст. 360-7 ЦПК
України підлягають обов'язковому
застосуванню судом у подібних
правовідносинах та суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, строк позовної давності за
всією сумою заборгованості по договору
від 07.07.2005р. розпочав свій перебіг з
08.07.2007р. та сплинув через три роки, тобто
- 08.07.2010р. При цьому підстав для його
переривання або поновлення судом не
встановлено, а відповідних доказів
Позивачем не надано.

Позивач звернувся до суду з позовом
лише в грудні 2013 року, тобто з пропуском
трирічного строку позовної давності,
про застосування якого відповідачем та
його представником було заявлено під
розгляду справи, що відповідно до ч.4.
ст. 267 ЦК України є також окремою
підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Згідно з вимогами
ст.ст. 57-59 ЦПК України засобами
доказування в цивільній справі є
пояснення сторін і третіх осіб,
показання свідків, письмові докази,
речові докази і висновки експертів. Суд
приймає до розгляду лише ті докази, які
мають значення для справи. Обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК
України, ст. ст. ст. ст. 256, 257, 261, 267, 509, 526,
527, 530, 611, 625, 1048, 1050, 1054, 1218,1219,1281, 1282,1231 ЦК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позовній заяві ПАТ «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу
кредитором спадкодавця - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
А. М. Іванченко