АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі:

головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м.
Києві, ОСОБА_1, про звільнення майна
з-під арешту, за апеляційною скаргою
представника Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» Шуліки Аліни
Володимирівни на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 17 лютого 2014
року, -

встановила:

10.07.2013 р. Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
вказаним позовом, в якому з урахуванням
заяви про уточнення позовних вимог
від 02.09.2013 р. просило відповідно до
положень ст. 54, 60 Закону України «Про
виконавче провадження» звільнити з-під
арештів автомобіль марки SUBARU модель
FORESTER, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий
седан, №кузова/шасі: НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1, накладених
відділом державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції в м. Києві згідно виконавчих
проваджень №28329938, №16245207, №31111789,
№31314051. Також просило стягнути
солідарно з обох відповідачів судові
витрати.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що
20.06.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 було укладено
кредитно-заставний договір №K2P6A800000103,
згідно з яким останній отримав кредит в
розмірі 30148,93 доларів США. В
забезпечення виконання своїх
кредитних зобов'язань, ОСОБА_1 передав в
заставу позивачу вищевказаний
автомобіль. В процесі зняття вказаного
автомобіля з обліку, позивачу стало
відомо, що він перебуває під арештом
відповідно до виконавчих проваджень
№28329938, №16245207, №31111789, №31314051.

Оскільки право застави у ПАТ КБ
«ПриватБанк» виникло 20.06.2008 р., останнє
має вищий пріоритет зареєстрованих
обтяжень та переважне право на
звернення стягнення на предмет
обтяження, державна виконавча служба
не мала правових підстав для
звернення стягнення на заставлене
майно на користь стягувачів, які не є
заставодержателями.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 17 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи.

Свої доводи мотивує тим, що ПАТ КБ
«ПриватБанк», як заставодержатель,
має право звернути стягнення на
предмет застави. Відповідно до ст.60
Закону України «Про виконавче
провадження», особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт,
належить їй, а не боржникові, може
звернутися до суду з позовом про
визнання права на майно і про
звільнення з-під арешту. Статтею 54
цього Закону передбачено право
заставодержателя звернутися до суду
з позовом про зняття арешту із
заставленого майна. Оскаржуване
рішення не відповідає таким нормам та
принципам, як законність, рівність
перед законом і судом, змагальність,
диспозитивність цивільного
судочинства, щодо обов'язків
доказування і подання доказів.

В судовому засіданні представник ПАТ
КБ «ПриватБанк» Прилипко  Є.М.
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити.

Представник відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м. Києві
Гудзь Р.М. просив апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь по справі,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 04.12.2009 р. державним
виконавцем ВДВС Деснянського ВДВС у
м. Києві, на підставі ухвали Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
№2-12617/09 від 30.09.2009 та заяви стягувача
ПАТ КБ «ПриватБанк», винесено
постанову про накладення арешту на
все майно боржника ОСОБА_1 (ВП №16245207)
(а.с.64)

Заочним рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська
від 17 жовтня 2011 року позовні вимоги
ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено
частково. Звернуто стягнення на
нерухоме майно за кредитно-заставним
договором №K2P6A800000103 від 28.03.2008 р., а
саме: автомобіль марки SUBARU модель
FORESTER, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий
седан, №кузова/шасі: НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_1, для
задоволення грошових вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» за цим договором в сумі
527 579,31 грн. шляхом проведення
прилюдних торгів у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження».

З метою забезпечення реального
виконання вказаного судового
рішення, 04.04.2012 р. державним виконавцем
ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві
складено акт опису й арешту автомобіля
марки SUBARU модель FORESTER, 2006 року випуску,
тип ТЗ: легковий седан, №кузова/шасі:
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності ОСОБА_1 ( ВП
31314051) (а.с.16-19).

Відповідно до постанови старшого
державного виконавця ВДВС
Деснянського РУЮ у м. Києві, з метою
примусового виконання виконавчого
листа №2-2584, виданого 13.12.2011 р., про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» коштів в розмірі 408963,44
грн., в рахунок погашення
заборгованості звернути стягнення на
автомобіль марки SUBARU модель FORESTER, 2006
року випуску, тип ТЗ: легковий седан,
№кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_1, що належить на праві
власності ОСОБА_1, на вказаний
автомобіль було накладено арешт (ВП
31111789) (а.с.46).

Відповідно до постанови державного
виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у
м.Києві від 29.08.2011 р. на підставі
постанови ВДАІ Деснянського району
м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на
користь держави штрафу в сумі 255 грн.
було накладено арешт на все майно,
що належить боржнику (ВП №28329938).
Оскільки вжитими заходами стягнути
кошти не виявилось можливим,
виконавчий документ було повернуто
органу, що його видав (а.с.67).

Представник відповідача в судовому
засіданні пояснив, що з заявою про
скасування вказаного арешту
заставодержатель до них не
звертався.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України
«Про виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом
про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 4 ст.54 цього Закону,
про звернення стягнення на
заставлене майно для задоволення
вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателя не пізніше
наступного дня після накладення
арешту на майно або якщо йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
перебуває в заставі, та роз'яснює
заставодержателю. Право на звернення
до суду з позовом про зняття арешту
із заставленого майна.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
накладенням арешту на предмет
застави права позивача порушені не
були, оскільки арешт майна відбувався
з метою забезпечення реального
виконання судових рішень, відповідно
до заяв самого позивача, як стягувача
у виконавчих провадженнях. Крім цього,
позивач не є власником майна, права
якого порушуються внаслідок
накладення на нього арешту за
вимогами іншої особи.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки останній
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно до ч.3, ч. 4 ст.154 ЦПК
України заходи забезпечення позову
можуть бути скасовані судом, який
розглядає справу. Особа, щодо якої
вжито заходи забезпечення позову без
її повідомлення, протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали може
подати до суду заяву про їх
скасування, яка розглядається судом
протягом двох днів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Позивачем не надано належних доказів
на підтвердження порушення її прав,
свобод чи інтересів внаслідок арешту
заставленого майна.

Доводи позивача про наявність у нього
переважного права на звернення
стягнення на предмет обтяження є
безпідставними, оскільки вказане
право ніким не оспорюється та
відповідачами не порушується.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
заставу» в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», пріоритет
зареєстрованих обтяжень визначається
у черговості їх реєстрації, за
винятками, встановленими цим Законом.
Обтяжувач з вищим пріоритетом має
переважне право на звернення стягнення
на предмет обтяження.

Оскільки позивач є єдиним
зареєстрованим обтяжувачем предмету
застави, останній реалізував своє
право звернути стягнення на предмет
застави на підставі рішень судів,
доводи останнього про те, що
накладення арешту унеможливлює
добровільний продаж заставленого
автомобіля є необґрунтованими.

Відповідно до ст.4 цього Кодексу,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних
осіб, державні та суспільні інтереси
у спосіб, визначений законами України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для його
скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» Шуліки
Аліни Володимирівни відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 17 грудня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 22-ц/796/5261/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Шевчук О.П.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.