Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/1802/14
Головуючий у 1 інстанції: Котляр
Суддя-доповідач: Ломейко В.О.
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:
Головуючого: Онищенка Е.А.
Суддів: Ломейка В.О.
При секретарі Камінській О.Є
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Хортицького районного суду
м.Запоріжжя від 27 січня 2014 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та договором поруки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит» звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та договором поруки.

В позові зазначало, що 08 серпня 2007 року
між ОСОБА_3 та ВАТ «Банк «Фінанси та
кредит», правонаступником якого є ПАТ
«Банк «Фінанси та кредит» було
укладено Договір про відкриття
кредитної лінії №9-4007-087 К, згідно з
умовами якого, Банк надав ОСОБА_3 в
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, поворотності,
строковості, платності кредитні
ресурси в сумі 35 000 доларів США з
оплатою по процентній ставці 13,5
процентів річних, з кінцевим терміном
повернення кредиту в строк до 08 серпня
2016 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором , між Банком та
ОСОБА_5 було укладено договір поруки
№9-4007-087П від 08.08.2007 року, відповідно до
умов якого, поручитель зобов'язаний
відповідати у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 п.2 договору
поруки, Поручитель у випадку
невиконання зобов'язань по Кредитному
договору, відповідає перед Банком як
солідарний відповідач.

Відповідачі не виконали належним чином
договірні зобов'язання щодо
щомісячного погашення заборгованості
та повернення Кредитних ресурсів в
обумовлені сторонами та визначені
Кредитним договором строки.

Станом на 18.05.2013 року сума
заборгованості за Кредитним договором
№9-4007-087К від 07.08.2007р. становить 1 167 632,46
гривень та складається з:
заборгованості за кредитом у розмірі 256
713,41грн., заборгованістю за процентами у
розмірі 114 197,74грн., пені по несплаченим
процентам та кредиту у розмірі 796 721,30
грн.

Посилаючись на викладені обставини,
просило суд стягнути солідарно з
ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь року ПАТ
«Банк «Фінанси та кредит» суму
заборгованості за кредитним договором
№9-4007-087К від 07.08.2007р. у розмірі 1 167 632,46
гривень та складається з:
заборгованості за кредитом у розмірі 256
713,41грн., заборгованістю за процентами у
розмірі 114 197,74грн., пені по несплаченим
процентам та кредиту у розмірі 796 721,30
грн., та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Хортицького
районного суду м.Запоріжжя від 27 січня
2014 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Запорізьке регіональне управління»
ПАТ «Банк Фінанси та Кредит»
заборгованість за кредитним договором
№ 9-4007-087 К від 07.08.2007 року у сумі 1 167 632,46
грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Запорізьке регіональне управління»
ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» судовий
збір в розмірі 1720,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Запорізьке регіональне управління»
ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» судовий
збір в розмірі 1720,50 грн.

Ухвалою Хортицького районного суду
м.Заопріжжя від 03 березня 2014 року заяву
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про перегляд заочного
рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення
яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Оскаржуючи рішення суду першої
інстанції апелянти як основний довід
посилаються на те, що позивачем
пропущено строк позовної давності,
оскільки після 28.10.2008року відповідач -1
перестав здійснювати погашення
кредиту, тобто з цього часу
відліковується на його думку загальний
строк позовної давності, а з позовом до
суду позивач звернувся 11.06.2013року.

Однак такі доводи апелянта не
ґрунтуються на обставинах справи і
положеннях матеріального та
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
08 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ
«Банк «Фінанси та кредит»,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит» було укладено
Договір про відкриття кредитної лінії
№9-4007-087 К, згідно з умовами якого, Банк
надав ОСОБА_3 в тимчасове користування
на умовах забезпеченості,
поворотності, строковості, платності
кредитні ресурси в сумі 35 000 доларів США
з оплатою по процентній ставці 13,5
процентів річних, з кінцевим терміном
повернення кредиту в строк до 08 серпня
2016 року(а/с 5-6).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором , між Банком та
ОСОБА_5 було укладено договір поруки
№9-4007-087П від 08.08.2007 року, відповідно до
умов якого, поручитель зобов'язаний
відповідати у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором(а/с
8).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 п.2 договору
поруки, Поручитель у випадку
невиконання зобов'язань по Кредитному
договору, відповідає перед Банком як
солідарний відповідач.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 611,
623, 625 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

За ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладені договору та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачі не виконали належним чином
договірні зобов'язання щодо
щомісячного погашення заборгованості
та повернення Кредитних ресурсів в
обумовлені сторонами та визначені
Кредитним договором строки.

Станом на 18.05.2013 року, за розрахунком
позивача, сума заборгованості за
Кредитним договором №9-4007-087К від
07.08.2007р. становить 1 167 632,46 гривень та
складається з: заборгованості за
кредитом у розмірі 256 713,41грн.,
заборгованістю за процентами у розмірі
114 197,74грн., пені по несплаченим
процентам та кредиту у розмірі 796 721,30
грн(а/с 9-13).

12.06.2013року позивач з даним позовом до
відповідачів звернувся до суду першої
інстанції.

Статтею 257 ЦК України визначено,
що загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Проте, як видно з кредитного Договору
сторін( п.3.2 ), кінцевим терміном
повернення кредиту є строк 08 серпня 2016
року, який ще не настав(а/с 5).

Крім того, відповідно до ч.1 ст.264 ЦК
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов*язку.

Як видно з матеріалів справи та
наданих заяв відповідача(від
15.05.2013року; 27.06.2013року; 21.10.2013р), він
неодноразово звертався до позивача
стосовно врегулювання кредитної
заборгованості та вирішення питання
про реструктуризацію кредитної
заборгованості, в тім числі і підчас
розгляду справи в суду першої
інстанції(а/с 82), що свідчить про
часткове визнання ОСОБА_3 свого боргу.

В той же час, як вбачається з заяв
відповідачів суду першої інстанції,
вони не згідні з розміром дійсної
заборгованості, оскільки, як вони
вважають, загальна сума заборгованості
не перевищує 205000гр, що суттєво
відрізняється від суми банку, яка
становить 1 167 632,46 гривень(а/с 44, 47), та
вважають що сума повинна бути суттєво
зменшена.

Такі ж доводи про суттєве зменшення
суми заборгованості містить і
апеляційна скарга та посилання на те,
що відповідний розрахунок зменшення
заборгованості та його обгрунтування
відповідачі не змогли надати суду
першої інстанції в зв*язку з тим, що
справа розглянута заочно в їх
відсутність, оскільки вони хворіли та
перебували на лікарняному.

Наведені заяви відповідачів, які не в
повній мірі мали змогу захистити свої
права, так як справа розглянута в їх
відсутність, дають підстави для
зменшення неустойки - пені, оскільки
вона значно перевищує розмір кредиту
та відсотків.

Так як видно з розрахунку позивача,
пеня, нарахована за прострочення
сплати заборгованості за користування
кредитом з 18.05.2012року по 18.05.2013рік та
склала 464576.51гр., а пеня за прострочення
сплати процентів за користування
кредитом склала 332145.79гр, всього
нараховано пені 796721.30гр(а/с 12), при тому,
що сама заборгованость за кредитом
складає у розмірі 256 713,41грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд
має право, оцінивши розмір
заборгованості та розмір штрафних
санкцій (неустойки), зменшити її розмір
у тому випадку, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, тобто зменшити
розмір штрафних санкцій (неустойки)
через її неспівмірність із розміром
основного зобов'язання.

Розмір заборгованості та штрафних
санкцій (розмір неустойки), їх
співмірність, обставини, які дають суду
право застосувати або не застосувати ч.
3 ст. 551 ЦК України, є фактичними
обставинами справи, встановлення яких
судом, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 214
ЦПК України, є обов'язковою умовою при
розгляді справи та ухваленні судового
рішення у справі про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, заяв відповідачів поданих до
суду першої інстанції ВАТ «Банк
«Фінанси та кредит» збитків не зазнав у
зв*язку з простроченням виконання
відповідачами свого зобов*язання і
банк на збитки не посилається, тому
колегія суддів вважає за можливе
зменшити пеню, нараховану за
прострочення сплати заборгованості за
користування кредитом з 464576.51гр., до
150000гр., а пеню за прострочення сплати
процентів за користування кредитом з
332145.79гр до 70000гр.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
частково обґрунтовані та дають
підстави для зміни рішення суду першої
інстанції в частині зменшення
стягнення з відповідачів неустойки
відповідно до ч.ч.3, 4 ст.309 ЦПК України. В
іншій частині рішення суду першої
інстанції законне і обґрунтоване і
зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст.209, 218, 309, 313-314, 316-317 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Заочне рішення Хортицького
районного суду м.Запоріжжя від 27 січня
2014 року у цій справі, в частині
стягнення пені змінити та в цій частині
ухвалити рішення наступного змісту:
«Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5 солідарно на
користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в
особі Філії «Запорізьке регіональне
управління» ПАТ «Банк Фінанси та
Кредит» заборгованость за кредитом у
розмірі 256 713,41грн., заборгованість за
процентами у розмірі 114 197,74грн., пеню, за
прострочення сплати заборгованості за
користування кредитом 150000гр., пеню за
прострочення сплати процентів за
користування кредитом 70000гр., а всього
заборгованість за кредитним договором
№ 9-4007-087 К від 07.08.2007 року у сумі 590
911.15гр.»

В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: