АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/1636/13-ц
Провадження № 22ц/792/855/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого судді - Гринчука
Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю прокурора - Параскевича О.Г.,

представника Державного казначейства
України - Крепак Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
прокуратури Хмельницької області,
Державної казначейської служби
України про стягнення моральної шкоди,
завданої незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності та
застосуванням запобіжного заходу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
Державної казначейської служби
України на рішення Нетішинського
міського суду Хмельницької області від
12 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з даним позовом
ОСОБА_2 зазначив, що в період з 2005 року
по 2011 рік його безпідставно
обвинувачували у вчиненні злочинів,
передбачених ст.ст. 27 ч.5, 212 ч.3, 27 ч. 5, 364 ч.
2, 27 ч. 5, 366 ч.2 КК України, щодо нього було
обрано запобіжний захід у вигляді
підписки про невиїзд та тримання під
вартою.

26.12.2011 року прокуратурою Рівненської
області винесено постанову про
закриття відносно нього вказаної
кримінальної справи у зв'язку з
недоведеністю участі обвинуваченого у
вчинені злочинів.

Позивач вказав, що внаслідок
незаконного порушення кримінальної
справи, незаконного притягнення його в
якості обвинуваченого, незаконного
обрання відносно нього запобіжного
заходу у вигляді підписки про невиїзд
та тримання під вартою, незаконного
накладення арешту на майно, штучного
створення доказів прокуратурою
Хмельницької та Рівненської області,
Острозьким районним судом Рівненської
області йому завдана моральна шкода,
яку оцінив в розмірі 3 000 000 грн.

Рішенням Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 12 березня 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету
України

________________________________________________________________________
______________________

Головуючий у першій інстанції -
Гаврищук Л.П.
Справа № 679/1636/13

Провадження № 22ц/792/855/14

Доповідач - Гринчук Р.С.
Категорія
№ 29, 30, 33

шляхом списання з відповідного рахунку
Державної казначейської служби
України на користь ОСОБА_2 100 897 грн. 55
коп. моральної шкоди, 247 грн. витрат на
проведення судово-психологічної
експертизи, 1500 грн. витрат на правову
допомогу, а всього 102 644,55 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким стягнути моральну
шкоду в розмірі 1 753 920 грн., витрати на
послуги адвоката в сумі 3 000 грн. та
витрати на проведення
судово-психологічної експертизи в сумі
7 344 грн.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги ОСОБА_2 зазначив, що суд не взяв
до уваги висновок судово-психологічної
експертизи, відповідно до якого йому
спричинено моральні страждання
(моральну шкоду) в розмірі 1 440
мінімальних заробітних плат. Зважаючи
на те, що станом на день винесення
оскаржуваного рішення розмір
мінімальної заробітної плати становив
1 218 грн. (ст.8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»,
тому розмір завданої йому моральної
шкоди, визначеної експертним шляхом,
становить 1 753 920 грн.(1 440 м.з.п. х 1 218 грн.).
Крім того зазначив, що враховуючи
тривалий характер моральних страждань
(з 31 січня 2005 року по 26 грудня 2011 року,
глибину внутрішніх переживань,
створення штучних обвинувальних
доказів, грубе порушення права на
захист, порушення нормальних умов
життя свідчить, що відшкодування
моральної шкоди в розмірі, якому
зазначив експерт відповідає вимогам
розумності та справедливості і не може
вважатися явно завищеною чи надмірною.

В апеляційній скарзі Державна
казначейська служба України (далі -
казначейська служба) просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог до неї.

Обґрунтовуючи вимоги казначейська
служба зазначила, що підстав для
стягнення з неї на користь позивача
моральної шкоди немає, оскільки
службою не було вчинено жодних дій або
бездіяльності, які б свідчили про
заподіяння моральних страждань ОСОБА_2;
суд помилково ототожнив казначейську
службу з державою та залучив до участі
в справі в якості відповідача; питання
розподілу судових витрат між сторонами
вирішено судом невірно, з порушенням
вимог закону.

В судовому засіданні представник
казначейської служби підтримала
подану нею апеляційну скаргу, проти
апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечила.

Прокурор в суді заперечив проти
апеляційних скарг обох сторін та
пояснив, що рішення суду є законним та
обґрунтованим.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга ОСОБА_2 не
підлягає до задоволення, апеляційна
скарга казначейської служби підлягає
до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Суд першої інстанції неповно встановив
обставини, якими обґрунтовувались
позовні вимоги та заперечення сторін,
що призвело до порушення норм
процесуального права.

У зв'язку з порушенням судом норм
процесуального права оспорюване
рішення підлягає скасуванню в частині
вирішення питання про розподіл судових
витрат між сторонами.

Судом встановлено, що постановою
слідчого відділу прокуратури
Рівненської області від 26.12.2011 року, у
зв'язку з недоведеністю участі
обвинувачених, зокрема ОСОБА_2, була
закрита кримінально справа, порушена
прокуратурою Хмельницької області
31.01.2005 року за ознаками злочинів,
передбачених ст.ст. 27 ч. 3, 212 ч. 3, 27 .ч 5, 212,
27 ч.3, 364 ч.2, 27 ч.3, 366 ч.2 КК України,
запобіжний захід у вигляді підписки
про невиїзд скасовано.

Таким чином в період з 31.01.2005 року
по 26.12.2011 року ОСОБА_2 незаконно
перебував під слідством.

Частково задовольняючи позов суд
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що з врахуванням вимог закону та
встановлених обставин справи позивач
має право на відшкодування за рахунок
коштів Державного бюджету моральної
шкоди, яка була йому заподіяна в зв'язку
з незаконним притягненням як
обвинуваченого, накладення арешту на
майно, правильно визначивши розмір
цієї шкоди - 100 897 грн. 55 коп.

За вимогами Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду" в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176
ЦК України, шкода в порядку,
передбаченому цими нормами, може бути
відшкодована лише внаслідок обставин,
визначених ст. 1 цього Закону, а право на
її відшкодування виникає у випадках,
зазначених у ст. 2 Закону.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду" в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин передбачено, що підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 2 вказаного
Закону право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках закриття
кримінальної справи за відсутністю
події злочину, відсутністю у діянні
складу злочину або недоведеністю
участі обвинуваченого у вчиненні
злочину.

Статтею 4 цього ж Закону
передбачено, що відшкодування
моральної шкоди провадиться у разі,
коли незаконні дії органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду, суд повинен визначити страждання,
заподіяні громадянинові внаслідок
фізичного чи психічного впливу, що
призвело до погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру, при
цьому суд зобов'язаний враховувати, що
таке відшкодування проводиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць на момент перебування
під слідством чи судом (ст. 13 Закону).

Пунктом 9 постанови Пленуму ВСУ
„Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" від 31.03.1995 року, № 4 передбачено,
що у випадку, коли межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати суд при
вирішенні цього питання має виходити з
такого розміру мінімальної заробітної
плати, що діє на час розгляду справи.

Крім того, визначаючи розмір
відшкодування, суд має керуватися
принципами рівності, поміркованості,
розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної
шкоди має бути не більш, ніж достатнім
для розумного задоволення потреб
потерпілої особи і не повинен
призводити до її збагачення.

Діючи у відповідності з вимогами
закону та фактичними обставинами
справи суд обґрунтовано визначив
розмір моральної шкоди, заподіяної
ОСОБА_2 в мінімальній сумі 100 897 грн. 55
коп.

При цьому висновки судової
психологічної експертизи №634/13-25 від
28.01.2014 року в частині визначення
розміру компенсації моральної шкоди,
заподіяної ОСОБА_2 внаслідок
незаконного притягнення останнього до
кримінальної відповідальності,
обрання запобіжного заходу у вигляді
підписки про невиїзд, проведення
обшуку і накладення арешту на майно в
сумі 1440 мінімальних заробітних плат не
прийняті судом до уваги правомірно.

Частиною 1 статті 143 ЦПК України
передбачено, що суд призначає
експертизу для з'ясування обставин, що
мають значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд
призначає експертизу за заявою осіб,
які беруть участь у справі.

Визначення розміру моральної
шкоди в даному випадку має правовий
характер, за чинним законодавством
відноситься до виключної компетенції
суду, тому враховуючи вимоги ст.ст. 58, 59
ЦПК України висновок експертизи в цій
частині не слід приймати до уваги.

Питання визначення граничних
розмірів компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільної
справи регламентується Законом
України „Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах від 20.12.2011 року, № 4191-VI.

Статтею 1 цього Закону
передбачено, що розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Відповідно до ст. 2 Закону № 4191-VI
компенсація витрат на правову допомогу
виплачується за рахунок державного
бюджету в межах видатків, передбачених
Державній судовій адміністрації
України на здійснення правосуддя
місцевими загальними та місцевими
адміністративними судами.

Судом необґрунтовано, без
достатніх правових підстав стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_2 1500 грн. витрат на правову
допомогу.

При цьому колегія суддів виходить
з того, що відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК
України судові витрати на правову
допомогу - це фактично понесені
стороною і документально підтверджені
витрати, пов'язані з наданням цій
стороні правової допомоги адвокатом
або іншим спеціалістом в галузі права
під час вирішення цивільної справи. В
матеріалах справи відсутні дані про
кількість годин, які затратив для
надання правової допомоги адвокат
ОСОБА_4 в даній справі. Крім договору
між адвокатом та ОСОБА_2 від 16 червня 2013
року на адвокатське обслуговування та
надрукованої адвокатом ОСОБА_4,
квитанції про вартість послуг 3000 грн.,
інших доказів того, що ОСОБА_2 як
позивач, на користь, якого ухвалено
рішення, поніс витрати на правову
допомогу в матеріалах справи немає. При
цьому слід зауважити, що зі місту
вищевказаних договору та квитанції не
вбачається, що позивач дійсно провів
оплату 3000 грн. адвокату за надання
правової допомоги в конкретній справі.

За таких обставин в задоволенні
позову в цій частині слід відмовити.

Суд також допустив помилку при
розрахунку розміру судових витрат по
оплаті експертизи, яка підлягає
стягненню на користь ОСОБА_2

Приймаючи до уваги фактичні
обставин справи вказана сума
становитиме 247,50 грн. (7344х3,37:100=247,50) і
підлягає стягненню в такому ж порядку,
що і моральна шкода.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Державної
казначейської служби України
задоволити частково.

Рішення Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 12 березня 2014
року в частині вирішення питання про
розподіл судових витрат між сторонами
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Стягнути з Державного бюджету України
шляхом списання з відповідного рахунку
Державної казначейської служби
України на користь ОСОБА_2 247 грн. 50 коп.
судових витрат на проведення
судово-психологічної експертизи. В
стягненні судових витрат на правову
допомогу відмовити. В решті рішення
суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук