Справа № 274/7474/13-ц Провадження № 2/0274/389/14
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2014 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області Корбут В.В.,
за участю секретаря судового засідання
Жмурко В.І.,

розглянувши цивільну справу за
позовомОСОБА_1доОСОБА_2простягнення
боргу

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом, у
якому просить стягнути на її користь з
ОСОБА_2 борг у розмірі 1 107,00 грн.

ОСОБА_2 проти позову заперечила,
посилаючись на те, що домовленості про
придбання нею у ОСОБА_1 дерев'яного
хреста та вінків досягнуто не було. При
цьому ОСОБА_2 визнала, що має
заборгованість перед ОСОБА_1 за доріжку
у розмірі 487,00 грн. та за наволочку у
розмірі 15,00 грн., усього 502,00 грн.

Судом з'ясовано наступне.

ОСОБА_1 стверджує, що вона 20.10.2013 р. дала
в борг ОСОБА_2 хрест вартістю 135,00 грн.,
три корзини (вінка) вартістю 250,00 грн.,
наволочку вартістю 15,00 грн., квіти
вартістю 32,00 грн., а до цього (раніше) -
доріжку 3,5 м вартістю 875,00 грн. При цьому
ОСОБА_2 розрахувалась лише за доріжку і
то частково - у розмірі 200,00 грн., а
відтак має заборгованість у розмірі 1
107,00 грн.

Свідок ОСОБА_3 дала показання про те, що
ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1 доріжку 2,5 м чи 3,5
м і дала за це 200,00 грн., а каже, що дала
400,00 грн. Коли у ОСОБА_2 померла мати, то
вона прийшла до ОСОБА_1 і попросила дати
їй хрест, гроб, корзини (вінки) в борг.
ОСОБА_1 дала їй це, підписала при цьому
вінки (стрічки). А тепер ОСОБА_2 не
віддає ОСОБА_1 гроші за це. ОСОБА_2
неодноразово дзвонила ОСОБА_1, що б та
забрала хрест та вінки.

Свідок ОСОБА_4 дала показання про те, що
коли взнала, що померла мама ОСОБА_2, то
прийшла до неї у квартиру, де раніше не
була, та попросила дозволу оглянути
квартиру. Під час огляду вийшла на
балкон, побачила вінок та гірлянду у
дуже поганому стані, запитала у ОСОБА_2,
що це таке. Та відповіла, що це її
знайомої, у якої купляли гроб. Зі слів
ОСОБА_2 їй відомо, що ОСОБА_2 придбала у
ОСОБА_1 у розстрочку у доріжку, за яку
частково розрахувалась, залишилось
віддати ще 500,00 грн.

Свідок ОСОБА_5 дала показання про те, що
про доріжку їй нічого невідомо. Коли
померла її бабуся (мати ОСОБА_2),
прибігла ОСОБА_1 і почала казати, що в
неї є все для похорону: гроб, хрест,
вінки, і що це можна купите в неї. На що
їй ОСОБА_6 (невістка) відповіла, що поки
не подивимось в інших місцях, то нічого
купувати не будемо. Також одразу
сказали ОСОБА_1, що хрест має бути
тільки залізний. На наступний день
ОСОБА_1 заїхала за нею (свідком), вони
поїхали у місце, де були гроби, і
погрузили два гроба на машину. Потім
приїхали до дому, занесли кришку гроба
та хреста. ОСОБА_2 запитала, чому хрест
дерев'яний, хотіли ж залізний. Потім
занесли до квартири решту. Після цього
поїхали у гараж ОСОБА_1, остання почала
показувати вінки. Хрест залишився у
квартирі. Вона (свідок) подивилась, і
сказала ОСОБА_1, що поки не подивляться
в інших місцях, то не будуть в неї
купувати. На це ОСОБА_1 відповіла, що б
забрали зараз, що б другий раз не їхати,
краще потім занести їй у гараж.
Привезли вінки до квартири. Потім
поїхала з ОСОБА_2 у ритуальний магазин,
де були набагато кращі вінки і ціна
була дешевша. Вона (свідок) подзвонила
до ОСОБА_1, сказала, що тут кращі вінки,
знайшли хрест, що робити? ОСОБА_1
відповіла, що можна купувати, тільки те
що взяли, необхідно занести їй у гараж..
У подальшому ОСОБА_1 почала казати, що
від покійника не буде вінки забирати.
Між тим, вінки були покладені на
балконі, а хрест - у ванній, біля
покійника нічого не стояло. На вінках
(стрічках) були написи, які зробила
ОСОБА_1, однак коли з нею
розраховувались за гроб, простирадло,
то за стрічку та напис розрахувались.

Свідок ОСОБА_6 дала показання про те, що
після смерті матері ОСОБА_2 прийшла в
квартиру до останньої. Через деякий час
туди прийшла ОСОБА_1. Вона (свідок), її
чоловік, сестра, почали обговорювати
процес і організацію похорону. ОСОБА_1
повідомила, що в неї є усі ритуальні
приналежності - вінки, гроб, хрести. Але
згоду на їх придбання не дали, оскільки
не бачили. Вирішили сходити до
ритуального магазину, проте ОСОБА_1
настоювала, що в неї все є. ОСОБА_1
пропонувала дерев'яний хрест, але від
нього відмовились. На наступний ранок
привезли вінки, гроб, стрічки. Хото
привіз - не знає. Хрест був дерев'яний,
від нього відмовились категорично, бо
хотіли ставити залізний. Хрест стояв
біля двері, а вінки на балконі. ОСОБА_5
подзвонила з ритуального магазину та
сказала, що в там кращі вінки і
нормальна ціна, що вона здзвонилась з
ОСОБА_1, і та погодилась, що б вони
покупали в ритуальному магазині. Після
похорон склали список, що взяли у
ОСОБА_1, потім сіли на кухню, ОСОБА_5
достала гроші, порахували за списком,
ОСОБА_1 погодилась зі списком, з нею
розрахувались, претензій не було.
ОСОБА_1 згадала за якісь стрічки, їй
доплатили 10,00 грн. Щодо вінків (свідок)
дзвонила до ОСОБА_1 після похорон,
казала, що хоче занести вінки, але
ОСОБА_1 відповідала , що вони їй
непотрібні. Потім ОСОБА_1 перестала
брати трубку. Вона (свідок) та ОСОБА_2
пішли до гаража ОСОБА_1, принесли туди
вінки та хрест. Це було через. 2-3 дня
після похорону, може більше, до тижня.
Залишили це біля гаража і пішли. ОСОБА_1
не хотіла нічого забирати. До цього
вона (свідок) попереджала, особисто
дзвонила до ОСОБА_1 та повідомляла, що
принесе сьогодні вінки та хрест у
конкретний час.

Суд критично оцінює показання свідка
ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 дала ОСОБА_2
хрест, гроб, корзини (вінки) в борг,
оскільки з них випливає, що ОСОБА_3
особисто цього бачила, це їй відомо зі
слів ОСОБА_1. При цьому ці показання
спростовуються показаннями свідків
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яким особисто відомі
обставини, про які вони повідомили.

Оцінюючи ж показання свідків ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, суд приходить до висновку, що
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було досягнуто
згоди на придбання дерев'яного хреста
та вінків.

Про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було
досягнуто згоди на придбання
дерев'яного хреста та вінків, свідчать
також відібрані старшим ДІМ
Беридчіувського МВ УМВСУ у
Житомирської області майором міліції
Рудницьким Г.В. письмові пояснення від
04.11.2013 р. ОСОБА_2, про те, що вона, коли
побачила вінки та дерев'яний хрест,
одразу повідомила ОСОБА_1 про те, що не
буде їх купувати.

Відсутність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згоди
на придбання дерев'яного хреста та
вінків підтверджується також
висновком по заяві громадянки ОСОБА_1
від 06.11.2013 р., затвердженим начальником
Бердичівського МВ УМВСУ у Житомирської
області, у якому, зокрема, зазначено, що
ОСОБА_2 дійсно брала у ОСОБА_1 вінки та
хрест, проте одразу після їх надання
повідомила, що поверне їх, а у
подальшому ОСОБА_1 відмовилась їх
забрати, що підтверджується
поясненнями опитаної ОСОБА_6.

Таким чином, суд вважає, що між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 не було досягнуто згоди на
придбання дерев'яного хреста вартістю
135,00 грн. та трьох вінків вартістю 250,00
грн.

ОСОБА_1 не подала будь-яких доказів
того, що вона дала в борг ОСОБА_2 квіти
вартістю 32,00 грн.

Зважаючи на викладене, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_1 не довела, що вона
дала ОСОБА_2 в борг, тобто, виходячи з
норм глави 54 "КУПІВЛЯ-ПРОДАЖ"
Цивільного кодексу України, продала з
відстроченням або розстроченням
платежу, хрест вартістю 135,00 грн., три
корзини (вінка) вартістю 250,00 грн. та
квіти вартістю 32,00 грн.

При цьому ОСОБА_2 довела, що вона
взагалі не купувала у ОСОБА_1 хрест
вартістю 135,00 грн., три корзини (вінка)
вартістю 250,00 грн. та квіти вартістю 32,00
грн.

Разом з тим, ОСОБА_2 визнала, що має
заборгованість перед ОСОБА_1 за доріжку
у розмірі 487,00 грн. та за наволочку у
розмірі 15,00 грн., усього 502,00 грн., які, як
випливає з її пояснень, вона купила з
розстроченням платежу.

Існування заборгованості за доріжку
підтверджується показаннями свідка
ОСОБА_4, які наведені раніше.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Частинами першою та другою статті 692
Цивільного кодексу України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

Таким чином, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено договір купівлі-продажу
доріжки та наволочки на загальну
вартість 502,00 грн. (487,00 грн. + 15,00 грн.),
яким передбачалось розстрочення
платежу.

Між тим, будь-яких доказів, які б
вказували, на який самий строк (термін)
було встановлено розстрочення платежу,
не подану, а відтак суд виходить з того,
що цей строк (термін ) не було
встановлено.

Частиною другою статті 530 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

З пояснень ОСОБА_2, ОСОБА_1 та показань
свідка Свідок ОСОБА_3 випливає, що
ОСОБА_1 до подання позову зверталась до
ОСОБА_2 з вимогою розрахуватись за
доріжку та наволочку, проте це
зобов'язання ОСОБА_2 виконано не було.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу
України визначено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 про стягнення
її користь з ОСОБА_2 боргу у розмірі 1
107,00 грн. підлягає частковому
задоволенню, а саме - з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 підлягають стягненню
502,00 грн. (за доріжку - 487,00 грн., за
наволочку - 15,00 грн.).

Керуючись статтями 1 - 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 -
60, 63, 64, 79, 88, 209, 212 - 215 Цивільного
процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2
грошові кошти у розмірі 502,00 грн.

У задоволенні іншої частини позову
відмовити.

Роз'яснити, що:

- рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано;

- у разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом;

- апеляційна скарга на рішення може
бути подана до Апеляційного суду
Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення;

- особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
В.В. Корбут

Повне рішення складено 23.04.2014 р.