Справа № 461/6443/13
Головуючий у 1 інстанції: Государський
Провадження № 22-ц/783/2326/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу Галицького районного суду м.
Львова від 03 лютого 2014 року про
передачу справи за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» про визнання виконавчого
напису нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню,

В С Т А Н О
В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_2
звернулася з позовом та просила
визнати таким, що не підлягає
виконанню, виконавчий напис,
зареєстрований в реєстрі за №614 від
21.03.2013 року, вчинений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3

Оскаржуваною ухвалою Галицького
районного суду м. Львова від 3 лютого 2014
року справу за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» про визнання виконавчого
напису нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню передано на розгляд
Франківського районного суду м. Львова.

Не погоджуючись з даною ухвалою ОСОБА_2
оскаржила таку в апеляційному порядку.
Посилаючись на її незаконність,
винесення з недотриманням правил
підсудності просить ухвалу скасувати,
справу направити до суду першої
інстанції для продовження розгляду.
Мотивує тим, що перед тим, як звертатись
до Галицького районного суду м. Львова,
зверталась до Франківського районного
суду м. Львова з даним позовом та
ухвалою Франківського районного суду
м. Львова від 31 травня 2013 року позовна
заява була їй повернута у зв'язку з
непідсудністю її Франківському
районному суду. Дана ухвала не
оскаржувалась та набрала законної
сили.

Відповідно до п. 12 ст.110 ЦПК України,
позови до стягувача про визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню або про
повернення за виконавчим написом
нотаріуса можуть пред'являтися також
за місцем його вчинення.

На підставі п. 14 ст.110 ЦПК України
позивач має право на вибір між кількома
судами, яким згідно з цією статтею
підсудна справа.

Зазначає, що постановою про передачу
виконавчого провадження від 12.04.2013
року, начальника Франківського ВДВС
зобов'язано забезпечити передачу
виконавчого провадження ВП №3738935 з
виконання виконавчого напису №614 від
21.03.2013 року про стягнення
заборгованості з позивача на користь
ПАТ «Дельта Банк» до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, що знаходиться за
адресою м. Львів, пл.. Шашкевича,1
/Галицький район м. Львова/. За таких
обставин вважає, що спір підлягає
розгляду Галицьким районним судом м.
Львова.

Сторони в судове засідання не
з»явились. Належним чином повідомлені
про розгляд справи за апеляційною
скаргою, про що до справи долучені
розписки про отримання судових
повісток завчасно, в тому числі і
представником позивачки . Про причини
неявки суд не повідомили. Судова
колегія вважає, що справу можна
розглянути у їх відсутності, що
відповідає вимогам ч.2 ст. 305 ЦПК України
.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 197
ЦПК України фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про
передачу справи на розгляд
Франківського районного суду м. Львова,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідно до ч.1 ст. 114 ЦПК України,
позови з приводу нерухомого майна,
пред'являються за місцезнаходженням
майна або основної його частини.
Враховуючи, вищенаведене положення та
відповідні роз'яснення зазначені у
Постанові Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року
за №3 «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» та те, що
позов стосується нерухомого майна -
квартири АДРЕСА_1, відтак спір підлягає
вирішенню Франківським районним судом
м. Львова, на території якого
знаходиться це нерухоме майно.

Такий висновок є вірним та
відповідає вимогам закону.

У відповідності до вимог ст. 50 Закону
України «Про нотаріат» нотаріальна дія
або відмова у її вчиненні, нотаріальний
акт оскаржується до суду. Право на
оскарження нотаріальної дії або
відмови у її вчиненні має особа, прав та
інтересів якої стосуються такі дії чи
акти.

Аналогічне положення зазначено у п.16
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ».

Спори між боржниками і стягувачами, а
також спори за позовами інших осіб,
прав та інтересів яких стосуються
нотаріальні дії чи акт, у тому числі про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню повністю або
частково, про повернення стягнутого за
виконавчим написом вирішуються судом
у порядку цивільного судочинства за
позовами боржників або зазначених
осіб до стягувачів, якщо однією із
сторін спору є фізична особа.

За правилами цивільного судочинства,
як спір про право в позовному
провадженні розглядаються позови про
оскарження дій нотаріуса щодо вчинення
виконавчого напису, коли йдеться
виключно про порушення нотаріусом
правил вчинення відповідної
нотаріальної дії і при цьому позивачем
не порушується питання про захист
права відповідно до положень
цивільного законодавства.

Із змісту позовної заяви вбачається, що
предметом позову у даній справі є
питання правомірності вчинення 21.03.2013
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
виконавчого напису за реєстровим №614,
яким звернуто стягнення на нерухоме
майно, предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1, переданої за Іпотечним
договором №1-021/Zфквіп-08 від 15 січня 2008
року для забезпечення виконання
зобов'язань на суму 537 469 грн. 24 коп.

Матеріалами справи встановлено, що на
підставі оскаржуваного виконавчого
напису нотаріуса 23 квітня 2013 року
головним державним виконавцем відділу
ПВР управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області 23 квітня 2013 року
описано й арештовано квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 56,5 кв.м, житловою 38,1
кв.м., яка належить на праві власності
ОСОБА_2 /а.с.19/

Згідно п.12 ст.110 ЦПК України, позови до
стягувача про визнання виконавчого
напису нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню, або про повернення
стягненого за виконавчим написом
нотаріуса можуть пред'являтися також
за місцем виконання.

П.1 ст. 20 Закону України «Про виконавче
провадження» визначає місце виконання
рішення, за яким виконавчі дії
провадяться державним виконавцем за
місцем проживання, перебування, роботи
боржника або за місцезнаходженням його
майна.

Відповідно до ч.14 ст. 110 ЦПК України
позивач має право на вибір між кількома
судами, яким згідно із цією статтею
підсудна справа, за винятком виключної
підсудності, встановленої ст. 114 цього
Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що
належна позивачу квартира, на яку
звернуто стягнення, розташована на
території Франківського району м.
Львова, отже місцезнаходження
нерухомого майна, так і місцем
виконання виконавчого напису є
Франківський район м. Львова, тому суд
при вирішенні передачі справи на
розгляд Франківському районному суду
м. Львова вірно застосував спеціальну
процесуальну норму - ст. 114 ЦПК України,
згідно якої спір підсудний
Франківському районному суд м. Львова.

Доводи апелянта про наявність ухвали
Франківського районного суду м. Львова
від 31 травня 2013 року про повернення
аналогічної позовної заяви-
правильності висновків суду першої
інстанції не спростовує .

З огляду на викладене висновок суду про
підсудність справи Франківському
районному суду м. Львова відповідає
обставинам справи та ґрунтується на
вимогах ст. ст. 109, 110, 114 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування ухвали суду.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що ухвала суду
першої інстанції постановлена із
дотриманням норм процесуального права
і не може бути скасована з підстав, що
викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. 2 ст.307,
п.1 ч.1 ст.312, ст.313, п.4 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Ухвалу Галицького районного
суду м. Львова від 3 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді