Справа № 539/823/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2014 року
Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді -
Волювача О. В.

при секретарі - Джадан І.В.,

з участю: представника позивача за
довіреністю - Іващенка О.Г.,

представника відповідача -
адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м Лубни
цивільну справу за позовом виконавчого
комітету Лубенської міської ради
Полтавської області до ОСОБА_3 про
примусове знесення самовільно
збудованих споруд,

В С Т А Н О В И В :

Виконавчий комітет Лубенської
міської ради звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про примусове
знесення самовільно збудованих споруд.

В позові вказав, що до Лубенської
міської ради з депутатським зверненням
звернувся депутат Лубенської міської
ради Больбот Валерій Григорович, який
повідомив, що власник садиби АДРЕСА_1 -
ОСОБА_3 самовільно захопив частину
проїзду, який відноситься до земель
комунальної власності.

Розгляд вказаного звернення було
доручено комісії з вирішення земельних
спорів виконкому. За результатами
роботи комісії було складено акт від
15.01.2013 року, який виконком затвердив
своїм рішенням №16 від 23.01.2013 року.

Комісією було встановлено, що
рішенням виконкому Лубенської міської
ради №564 від 27.12.1961 року ОСОБА_5 було
надано право індивідуального
житлового будівництва на земельній
ділянці площею 600 кв.м АДРЕСА_2, та з цією
метою з ним було укладено договір про
надання в безстрокове користування
земельної ділянки. Згідно акту відводу
до земельної ділянки ОСОБА_5 веде
проїзд завширшки 3 метри та довжиною 40
метрів.

Згідно викопіювання з плану кварталу
від 15.06.1954 року у ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 перебувала в користуванні
земельна ділянка площею 588 кв.м по вул.
Залізничній, 89. В подальшому, згідно
викопіювання із плану кварталу від
30.09.1975 року, номер даної садиби змінився
АДРЕСА_3. В даний час садиба перебуває у
власності ОСОБА_9 та ОСОБА_8.

Рішенням виконкому Лубенської
міської ради №220 від 28.05.1970 року ОСОБА_10
було надано право індивідуального
житлового будівництва на земельній
ділянці площею 600 кв.м АДРЕСА_4, та з цією
метою з ним було укладено договір про
надання в безстрокове користування
земельної ділянки. В подальшому, згідно
викопіювання із плану кварталу від
30.09.1975 року, номер даної садиби змінився
АДРЕСА_1. Площа земельної ділянки
становила 602 кв.м.

При цьому до садиби АДРЕСА_3 та до
садиби АДРЕСА_1 вів один проїзд.

Відповідно до викопіювання від
30.09.1975 року з реєстрацією внесених змін
в 1985 та 2007 роках визначено, що ОСОБА_10
самовільно захопив 28 кв.м земель
загального проїзду, у зв'язку з чим
площа земельної ділянки стала 630 кв.м.

21.08.2008 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 продали
ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1. Право
користування земельною ділянкою
ОСОБА_3 на своє ім'я не оформив.

Актом комісії з вирішення земельних
спорів виконкому від 15.01.2013 року було
зобов'язано ОСОБА_3 до 01 квітня 2013 року
добровільно за власні кошти перенести
існуючі металеві ворота, встановивши
їх на рівні паркану з шиферу, що
встановлений між садибами АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_3.

Не погодившись з вказаним рішенням
комісії та виконкому, ОСОБА_3 оскаржив
їх до суду в порядку адміністративного
судочинства. Постановою Лубенського
міськрайонного суду від 23.07.2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено.
Однак, постановою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17.10.2013 року постанова суду першої
інстанції була скасована та в
задоволенні позову відмовлено.

Незважаючи на вказане, відповідач
рішення комісії не виконав, своїми
діями чинить перешкоди ОСОБА_9 та
ОСОБА_8 в обслуговуванні належного їм
житлового будинку, а також порушує
інтереси територіальної громади тим,
що самовільно використовує земельну
ділянку комунальної власності.

Позивач прохає зобов'язати ОСОБА_3
за його рахунок знести металеві ворота,
самочинно збудовані на проїзді до
садиб АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3, та встановити
їх на рівні паркану з хвилястого
шиферу, що встановлений між садибами.

В судовому засіданні представник
позивача за довіреністю - Іващенко О.Г.
заявлені позовні вимоги підтримав.

Відповідач - ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений завчасно,
належним чином, що підтверджується
поштовими повідомленнями.

Представник відповідача - адвокат
ОСОБА_2 проти позову заперечив.
Зазначив, що предмет спору фактично
відсутній, оскільки ворота встановлені
ще в 1985 році попередніми власниками
домоволодіння, ніхто проти їх
встановлення не заперечував, і вони не
підлягають перенесенню за набувальною
давністю.

Третя особа - ОСОБА_9 позовні вимоги
підтримала. Вказала, що через
знаходження воріт відповідача на
спільному проїзді, вона, як власник
сусіднього домоволодіння, позбавлена
можливості вільного підходу до частини
свого будинку для його обслуговування.
Раніше у воротах була калитка, але
відповідач її прибрав, чим зовсім
унеможливив прохід ОСОБА_9 до свого
домоволодіння.

Третя особа - ОСОБА_8 надав заяву з
проханням розглянути справу без його
участі, позовні вимоги підтримує. /а.с.34/

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, третьої особи,
дослідивши матеріали справи та надані
докази, суд приходить до переконання,
що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.144 Конституції
України органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Згідно п.34 ст.26 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» виключно на
пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради вирішуються
такі питання вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин.

Відповідно до підпунктів 5, 8 пункту
б) частини 1 ст.33 «Про місцеве
самоврядування в Україні» до відання
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належать
делеговані повноваження щодо
вирішення земельних спорів у порядку,
встановленому законом та підготовки
висновків щодо надання або вилучення в
установленому законом порядку
земельних ділянок, що проводиться
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування.

Згідно ч.1 ст.73 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» акти ради,
сільського, селищного, міського голови,
голови районної в місті ради,
виконавчого комітету сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради, прийняті в
межах наданих їм повноважень, є
обов'язковими для виконання всіма
розташованими на відповідній
території органами виконавчої влади,
об'єднаннями громадян, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами, а також
громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Відповідно до ч.3 ст.158 ЗК України органи
місцевого самоврядування вирішують
земельні спори у межах населених
пунктів щодо меж земельних ділянок, що
перебувають у власності і користуванні
громадян, та додержання громадянами
правил добросусідства, а також спори
щодо розмежування меж районів у містах.

Відповідно до ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Судом встановлено, що відповідачу -
ОСОБА_3 на підставі договору купівлі
продажу від 21.08.2008 року, укладеного з
ОСОБА_10 та ОСОБА_11, належить житловий
будинок АДРЕСА_1. Для будівництва
вказаного житлового будинку та
подальшого обслуговування з
попередніми власниками був укладений
договір про надання в безстрокове
користування земельної ділянки площею
600 кв.м., зареєстрований 24.12.1970 року за
№3614.

Водночас, встановлено, що з 2010 року
треті особи - ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в порядку
спадкування є співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_3

До обох вказаних садиб - АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_3 веде один проїзд.

За життя попередня власниця
домоволодіння АДРЕСА_3 - ОСОБА_6 надала
дозвіл попередньому власнику
домоволодіння АДРЕСА_1 - ОСОБА_10
встановити ворота на проїзді між
їхніми будинками з умовою вільного
проходу на загороджену частину проїзду
для обслуговування та ремонту будинку.

В 1985 році ОСОБА_10 встановив ворота
на проїзді, де вони знаходяться по
теперішній час.

Згідно акту від 17.06.2010 року комісії
виконавчого комітету Лубенської
міської ради по вирішенню спорів щодо
меж земельних ділянок, які перебувають
у власності і користуванні громадян,
спірний проїзд закріплений за садибою
АДРЕСА_1. Вказаний акт був затверджений
рішенням виконавчого комітету
Лубенської міської ради №151 від 23.06.2010
року.

У нових власників вищевказаних
домоволодінь - ОСОБА_9 та ОСОБА_3 виник
спір щодо правомірності встановлення
воріт на проїзді та порядку
користування проїздом.

ОСОБА_9 звернулася до Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_10
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, приведення
земельної ділянки в попередній стан,
знесення самовільно збудованих воріт.
Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 16.02.2012
року у задоволенні вказаного позову
було відмовлено, оскільки встановлено,
що земельна ділянка проїзду перебуває
у комунальній власності і ставити
питання про усунення перешкод у
користуванні землею територіальної
громади ОСОБА_9 не вправі. /а.с.18-19/

З метою вирішення даного спору
ОСОБА_9 звернулася до депутата
Лубенської міської ради - Больбота В.Г.,
ініціювавши розгляд земельного спору з
ОСОБА_3 комісією Лубенського
міськвиконкому з вирішення земельних
спорів.

В акті комісії від 15.01.2013 року
зроблено висновок, що ОСОБА_3
користується самовільно захопленою
частиною проїзду площею 28 кв.м, що
створює перешкоди ОСОБА_9 в
обслуговуванні належної їй частини
будинку, у зв'язку з чим визнано
нечинним акт комісії по вирішенню
спорів щодо меж земельних ділянок, які
перебувають у власності і користуванні
громадян від 17.06.2010 року за
результатами розгляду заяви ОСОБА_3 При
цьому рекомендовано виконавчому
комітету внести зміни до рішення
виконкому від 23.06.2010 року №151 «Про
затвердження актів комісії по
вирішенню спорів щодо меж земельних
ділянок, які перебувають у власності і
користуванні громадян», виключивши з
переліку актів, які були затверджені
вказаним рішенням, акт комісії,
складений за результатами розгляду
заяви ОСОБА_3 /а.с.8-9/ Акт комісії від
15.01.2013 року був затверджений рішенням
виконавчого комітету Лубенської
міської ради Полтавської області №16
від 23 січня 2013 року, а також були
внесені відповідні зміни до рішення
виконкому від 23 червня 2010 року №151.
/а.с.10/

Не погодившись з актом комісії
виконавчого комітету Лубенської
міської ради з вирішення земельних
спорів від 15.01.2013 року та рішенням
виконкому №16 від 23.01.2013 року, ОСОБА_3
оскаржив їх до суду в порядку
адміністративного судочинства.
Постановою Лубенського міськрайонного
суду від 23.07.2013 року позовні вимоги
ОСОБА_3 було задоволено. /а.с.11-13/
Однак, постановою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17.10.2013 року постанова суду першої
інстанції була скасована та в
задоволенні позову відмовлено з тих
підстав, що спірна земельна ділянка
проїзду має правовий статус земель
комунальної власності, і позивачем не
вирішено питання щодо набуття права
власності або користування на законних
підставах самовільно захопленою
частиною проїзду площею 28 кв.м. /а.с.14-17/

Таким чином, з матеріалів справи,
зокрема постанови Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17.10.2013 року, яке має преюдиціальне
значення відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК
України, вбачається, що спірна земельна
ділянка проїзду площею 28 кв.м має
статус земель комунальної власності і
наразі перебуває в незаконному
володінні ОСОБА_3 шляхом розміщення на
ній самовільно збудованих воріт.

Не зважаючи на акт комісії
Лубенського міськвиконкому з
вирішення земельних спорів від 15.01.2013
року, рішення виконавчого комітету
Лубенської міської ради Полтавської
області №16 від 23 січня 2013 року та
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.10.2013 року,
ОСОБА_3 самовільно встановлені ворота з
землі комунальної власності не
прибрав, що тягне за собою наслідки
передбачені ст.376 ЦК України - знесення
самочинного будівництва особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Враховуючи викладене, позовні
вимоги є обґрунтованими, а тому їх слід
задовольнити.

Керуючись ст.144 Конституції України,
ст.ст.26, 33, 73 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст.158 ЗК
України, ст.376 ЦК України, ст. ст. 5-11, 61, 88,
213-214, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов виконавчого комітету
Лубенської міської ради Полтавської
області до ОСОБА_3 про примусове
знесення самовільно збудованих споруд,
задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 знести металеві
ворота, самочинно збудовані на проїзді
до садиб АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3, та
встановити їх на рівні паркану з
шиферу, що встановлений між суміжними
садибами та окреслює межі земельних
ділянок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
виконавчого комітету Лубенської
міської ради сплачений судовий збір в
сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Полтавської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду
Волювач О. В.