Справа № 256/8189/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
м.
Донецьк

Калінінській районний суд м. Донецька у
складі:

головуючої судді
- Гладкої І.А.,

при секретарі
- Гаркуші І.А.,

за участю сторін:

представника позивача
- не з'явився,

відповідача
- ОСОБА_1,

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 - не
з'явились,

представник третьої особи
- не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3,
третя особа: Служба у справах дітей
Калінінської районної у м. Донецьку
ради про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення з
житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду із позовною заявою до ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа: Служба у
справах дітей Калінінської районної у
м. Донецьку ради про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення з житлового приміщення, яку
обґрунтував наступними обставинами:

25 лютого 2008 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір, відповідно до якого
Банк надав у тимчасове користування на
умовах забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти в
112000 дол. США на умовах, визначених
кредитним договором, із кінцевим
терміном повернення основної
заборгованості - 25 лютого 2033 року. Також
25 лютого 2008 року, в якості забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між кредитором та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
іпотечний договір, відповідно до якого
вона передала в іпотеку кредитору
нерухоме майно, а саме: квартиру за
АДРЕСА_1. Заставна вартість предмету
іпотеки - 565 948 грн. У порушення умов
договору, відповідач ОСОБА_2 свої
зобов'язання належним чином не виконує,
в результаті чого станом на 25 серпня 2013
рік має прострочену заборгованість, а
саме: за кредитом - 111 641,53 дол. США, що за
курсом НБУ на 25.08.2013 року складає - 892350,75
грн.; за відсотками - 76 846,56 дол. США, що за
офіційним курсом НБУ станом на дату
розрахунку складає - 614 234,55 грн. Станом
на 25 серпня 2013 року розмір неустойки
становить - 1514269,14 дол. США, що за
офіційним курсом НБУ станом на дату
розрахунку складає 12103553,24 грн., однак
позивач просить стягнути з ОСОБА_2 11%
від суми пені, що дорівнює - 1331390,86 грн.
Як зазначив позивач, для позасудового
врегулювання відносин які склалися в
зв'язку з невиконанням зобов'язань по
кредитному договору відповідачу
ОСОБА_2 було направлено вимогу про
усунення порушень, але станом на дату
подання позовної заяви в вимога не
виконана.

Представник позивача - Воробйова Т.М.,
яка діє по довіреності, у судове
засідання повторно не з'явилась, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлялась належним чином, доказів
поважності своєї неявки або заяви про
розгляд справи в її відсутність до суду
не надала.

Представник позивача - Остапенко Ю.Ю.,
яка діє по довіреності, у судове
засідання повторно не з'явилась, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлялась належним чином, проте
разом із позовною заявою надала до суду
заяву про розгляд справи в її
відсутність на підставі наявних
доказів та матеріалів.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове
засідання не з'явились, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, однак доказів
поважності своєї неявки або заяви про
розгляд справи у його відсутність до
суду не надали.

Представник третьої особи - Нікітенко
О.Л., у судове засідання не з'явилась,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлялась належним чином, проте
надала заяву про розгляд справи в її
відсутність з урахування інтересів
дитини.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позов не визнав та просив суд у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі, з огляду на той факт, що
в квартирі мешкають та зареєстровані
малолітні діти та у родини не має
іншого житла, до якого вони б могли
переїхати жити. Крім того позивач був
проінформований про наявність у
відповідача малолітніх дітей , але
всупереч вказаним вище нормам, сторони
при укладенні договорів між собою, не
отримали згоди органу опіки та
піклування (третьої особи) на укладання
договорів, укладених договорах
безумовно впливають на права та
інтереси дітей і на обов'язок органу
місцевого самоврядування про надання
родині відповідачів соціального житла.
Більше того, позивач не пред'являв до
відповідачів вимоги про виселення у
зв'язку з продажем предмета іпотеки , як
то передбачено ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР.

Таким чином, суд ухвалив розглянути
справу у відсутність представників
позивача, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3
та представника третьої особи.

Згідно ст. 1 Цивільного процесуального
кодексу України завданням цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 8 Цивільного процесуального
кодексу України визначає
законодавство, відповідно до якого суд
вирішує справи. Суд вирішує справи
відповідно до Конституції України,
законів України та міжнародних
договорів, згоду на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
встановлені Конституцією та законами
України.

Згідно ст. 11 Цивільного процесуального
кодексу України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
проти них. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
розгляді справи. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі щодо яких виникає у сторін спір,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Статтями 526, 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
повинно виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629, 638 Цивільного
кодексу України встановлено що договір
є обов'язковим до виконання сторонами.

Частина 1 статті 610 Цивільного кодексу
України передбачає, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; зміна умов
зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 624 Цивільного
кодексу України якщо за порушення
зобов'язання встановлено неустойку, то
вона підлягає стягненню у повному
розмірі, незалежно від відшкодування
збитків.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права
та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України, одним із способів захисту
судом цивільних прав та інтересів є
примусове виконання зобов'язання в
натурі. Примусове виконання
зобов'язання в натурі, - це спосіб
захисту, який випливає з загального
принципу повного і належного виконання
зобов'язання та полягає в зобов'язанні
здійснити дію, або утриматися від її
здійснення, незалежно від застосування
до боржника інших заходів впливу.

Згідно з ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050
Цивільного кодексу України наслідками
порушення відповідачем зобов'язань
щодо повернення чергової частини суми
кредиту є право позивача достроково
вимагати повернення всієї суми
кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

Згідно статті 553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Статтею 554 Цивільного кодексу України
визначено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 555 Цивільного
кодексу України, у разі одержання
вимоги кредитора поручитель
зобов'язаний повідомити про це
боржника, а в разі пред'явлення до нього
позову - подати клопотання про
залучення боржника до участі у справі.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено зобов'язання підлягають
виконанню у вказаний в договорі строк,
а якщо строк визначений моментом
вимоги, то протягом семи днів з моменту
отримання вимоги кредитора.

Згідно із ч.5 ст.3 Закону України «Про
іпотеку» іпотека має похідний характер
від основного зобов'язання і є дійсною
до припинення основного зобов'язання
або до закінчення строку дії
іпотечного договору.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1, 2 ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Положення частини першої
цієї статті не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду у
встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку», звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною 3 статті 109 ЖК УРСР, звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.
Після прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення всі громадяни,
що мешкають у ньому, зобов'язані на
письмову вимогу кредитора або нового
власника цього жилого приміщення
добровільно звільнити його протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо громадяни не звільняють
жиле приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно п. 37 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
№5 від 30.03.2012 року, невиконання вимог
частини першої статті 35 Закону України
«Про іпотеку» про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення, оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

Судом встановлено, що між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2 25 лютого 2008 року
було укладено кредитний договір №
800003214, відповідно до умов якого
відповідно банк надав у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості, платності та
цільового характеру використання
грошові кошти в 112000 дол. США на умовах,
визначених кредитним договором, зі
сплатою 14,75 % річних та кінцевим
терміном повернення основної
заборгованості - 25.02.2033 року.

25 лютого 2008 року, в якості забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
іпотечний договір № 800003214-И,
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрований в
реєстрі за № 1827, відповідно до якого
ОСОБА_2 передала в іпотеку кредитору
нерухоме майно, а саме квартиру, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Заставна вартість предмету іпотеки
склала 565948 грн.

Відповідно до п. 3 кредитного договору,
ОСОБА_2 зобов'язалсь в порядку та на
умовах, що визначені Договором
повертати Кредит, виплачувати проценти
за користування Кредитом, сплачувати
неустойки та інші передбачені платежі
в сумі, строки та на умовах, що
передбачені Договором та Графіком
погашення кредиту.

Згідно п. 5.1. позивач вправі вимагати
від ОСОБА_2 дострокового виконання
зобов'язань за Кредитним договором у
будь-якому з наступних випадків
істотного порушення нею зобов'язань за
Кредитним договором, зокрема: у разі
затримання сплати частини кредиту
та/або процентів за його користування,
щонайменше на один місяць; у разі
істотного порушення умов Кредитного
договору та/або договору забезпечення.

Як вбачається судом із долученого до
матеріалів справи розрахунку
заборгованості за кредитом на 25 серпня
2013 року, відповідач ОСОБА_2 мала
прострочену заборгованість: за
кредитом в розмірі 111641,53 дол. США, що за
курсом НБУ склало 892350,75 грн.; за
відсотками в розмірі 76 846,56 дол. США, що
за офіційним курсом НБУ склало 614 234,55
грн.; пеня - 1 514 269,14 дол. США, що за
офіційним курсом НБУ станом на дату
розрахунку склало 12 103 553,24 грн.

Судом також встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 є власником спірної квартири,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
про що свідчить копія договору
купівлі-продажу квартири від 25 лютого
2008 року та копія витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно №
17939028 від 29 лютого 2008 року.

Із долученої до матеріалів справи
копії довідки про склад родини, судом
вбачається, що в спірній квартирі
зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_1 та
неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із долученої до матеріалів справи
копії листа № 71157-34 від 05.07.2013 року,
судом вбачається, що позивач звертався
до відповідачів із вимогою про
усунення порушень та добровільне
виселення, мотивуючи її тим, що станом
на 25.08.2013 року загальна сума
заборгованості становила 1702757,23 дол.
США. При цьому банк наголошую, що якщо
відповідачі не мають наміру усувати
зазначені порушення умов основного
зобов'язання чи не усунуть їх протягом
30 днів з дня отримання даного
повідомлення, ПАТ «Альфа-Банк» вимагає
від них, протягом 30 днів з дня отримання
даного повідомлення, добровільно
звільнити всіма мешканцями житлове
приміщення, яке є предметом іпотеки.

Із долучених до матеріалів справи
копій листів № 71157-34 від 05.09.2013 року,
судом вбачається, що позивач звертався
до відповідачів із вимогою про
усунення порушень та добровільне
виселення, мотивуючи її тим, що станом
на 25.08.2013 року загальна сума
заборгованості становила 1702757,23 дол.
США та висував вищезазначені вимоги.

Як вбачається судом із копій
рекомендованих повідомлень про
вручення поштового відправлення, які
долучені до матеріалів справи, певні
листи були отримані особами, які у
відповідній графі зробили підпис:
«ОСОБА_2».

Під час ухвалення рішення по справі,
суд враховує важливість склавшихся
спірних правовідносин та тяжкість
наслідків, які може потягнути за собою
задоволення позовних вимог; бере до
уваги суперечливості, що маються у
наданих позивачем вимогах про усунення
порушень та добровільне виселення, які
розцінюються, як намагання ввести суд в
оману.

Разом із тим, позивачем не було надано
до суду оригіналів долучених до
матеріалів справи документів для їх
дослідження у судовому засіданні,
зокрема: кредитний договір; іпотечний
договір; вимога про усунення
порушень/добровільне виселення;
рекомендовані повідомлення про
вручення поштового відправлення, що
позбавило суд можливості
пересвідчитися у відповідності
наданих суду копій документів їх
оригіналам. Таким чином, оскільки
представник позивача у судове
засідання не з'явився, тому, з
урахуванням вимог ст.ст. 59, 60, 61, 64, ЦПК
України, підстави для звільнення
позивача від доказування судом не
встановлені, при цьому він, як позивач,
зобов'язаний довести ті обставини, на
які він посилається, як на підставу
своїх вимог, суд не бере до уваги надані
позивачем копії документів, у якості
належних письмових доказів по справі
долучених до поданої до суду позовної
заяви.

Крім того, банком не виконані вимоги
частини 4 статті 9 Житлового кодексу
України та статей 39, 40 Закону України
«Про іпотеку», згідно яких виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення,
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк, так як встановити
дійсність тверджень позивача щодо
направлення вимог про усунення
порушень/добровільне виселення, суду
не вдалось за вищезазначених обставин.

При задоволенні позову на користь
позивача з відповідача, відповідно до
ч.1 ст.88 Цивільного процесуального
кодексу України стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1, 10, 11, 525, 526, 530, 546, 549, 553, 554, 555, 610, 611,
624, 625, 629, 630, 638, 1050, 1054 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 1, 8, 10, 11, 57, 60, 88, 158, 169, 209, 212,
214-215, 216 Цивільного процесуального
кодексу України, ст.ст. 9, 109 Житлового
кодексу УРСР, ст.ст. 3, 11, 12, 17, 33, 35, 39, 40
Закону України «Про іпотеку», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3,
третя особа: Служба у справах дітей
Калінінської районної у м. Донецьку
ради про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення з
житлового приміщення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.А. Гладка

09.04.2014