Номер провадження: 22-ц/785/3998/14
Номер справи місцевого суду: 523/4155/13-ц
Головуючий у першій інстанції Зудіхін
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Кварталової А.М., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Суворовського районного суду м.Одеси
від 25 лютого 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи -
приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
Комунальне підприємство „Бюро
технічної інвентаризації" Одеської
міської ради про визнання недійсними
довіреності, договору дарування,
припинення права власності та
виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовною заявою, яку згодом
уточнила, збільшивши позовні вимоги
(а.с. 115-116) до ОСОБА_2, треті особи -
приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
Комунальне підприємство "Бюро
технічної інвентаризації" Одеської
міської ради про визнання недійсною
довіреності від імені ОСОБА_5, видану
ОСОБА_6, посвідчену 10.12.2011 року
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстровану в реєстрі за № 2231;
визнання недійсним договору дарування
та припинення права власності
відповідача на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 35 кв.м.; та виселення
ОСОБА_2 із зазначеної квартири. Позивач
мотивує свій позов тим, що відповідач
неправомірно на підставі договору
дарування заволоділа нерухомим майном
- квартирою АДРЕСА_1, в той час як
спадкодавцем ОСОБА_5, яка є тіткою
позивача, ще у 1992 році на ім'я
останньої було складено заповіт.
Позивачка зазначає, що її тітка будучи
людиною похилого віку та маючи ряд
хвороб, з невідомих причин подарувала
відповідачеві, шляхом надання спочатку
довіреності з правом розпорядження з
подальшим укладенням договору
дарування зовсім сторонній особі -
ОСОБА_2, належну їй квартиру АДРЕСА_1.
Зазначена довіреність та договір
дарування були укладені, за
твердженням позивача, шляхом обману та
помилки розуміння ОСОБА_5 правових
наслідків угоди. Наведені обставини
стали підставою для звернення до суду.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Одеси від 25 лютого 2014 року позовну
заяву ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано недійсною довіреність,
посвідчену 10.12.2011 року від імені ОСОБА_5
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
(Зареєстровано в реєстрі за №2231).

Визнано недійсним договір
дарування, укладений 14.12.2011 року, за
умовами якого ОСОБА_6 від імені ОСОБА_5
подарувала, а ОСОБА_2 прийняла у дар
нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 (Зареєстровано в реєстрі
за №2265).

У задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної
інстанції з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення
Суворовського районного суду м.Одеси
від 25 лютого 2014 року та ухвалити нове,
яким у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при постановленні рішення
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для
справи;

2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими;

3) невідповідність висновків
суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також
розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Частково задовольняючи позов, визнаючи
недійсними довіреність та договір
дарування, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_5 помилилася
щодо правових наслідків правочину і це
є обставиною, що має істотне значення.
Вона неправильно сприймала предмет
угоди, яку укладала, що вплинуло на її
волевиявлення, при правильному
розумінні обставин угоди ніколи б не
підписала дану угоду, тим більш з
зовсім сторонньою особою. Ініціатива
надання довіреності з подальшим
укладенням договору дарування
виходила не від ОСОБА_5, а від її
двоюрідної сестри - ОСОБА_6 Те, що ОСОБА_5
помилялася з приводу правових
наслідків оформленої довіреності та
укладеного від її імені договору
дарування свідчить також той факт, що
після укладення зазначених правочинів
вона продовжувала проживати у спірній
квартирі. Заповіт на ім'я позивача
ОСОБА_3 вона не скасовувала, що, у свою
чергу, додатково підтверджує
відсутність намірів ОСОБА_5 дарувати
будь-якій особі, тим більше сторонній,
своє єдине житло. Суд вважав, що
заявлені вимоги є доведеними та
ґрунтуються на законі, посилаючись на
ст. 229 ЦК України.

Проте погодитися з таким висновком
районного суду не можна.

Судом установлено, що 14.12.2011 року ОСОБА_5
підписала довіреність, за якою
уповноважила громадянку ОСОБА_6
подарувати від її імені належну їй
квартиру АДРЕСА_1. Ця довіреність
посвідчена приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 (а. с. 60).

14.12.2011 року на підставі договору
дарування, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_6
від імені ОСОБА_5 подарувала
відповідачеві ОСОБА_2 зазначену вище
спірну квартиру (а. с. 58).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Із позовної заяви ОСОБА_3 (а. с. 2-3)
вбачається, що вона посилалася на те, що
ОСОБА_5 будучи дієздатною особою
тривалий час хворіла і внаслідок
хвороби під час вчинення правочину не
могла розуміти значення своїх дій та
керувати ними, чим скористалася
відповідач, яка спонукала ОСОБА_5
оформити договір дарування квартири.
Посилаючись на вказані обставин
передбачені 225 ЦК України, вона просила
визнати договір дарування недійсним . В
подальшому позивач доповнила позов (а.
с. 115) та просила визнати недійсною
довіреність, якою ОСОБА_5 уповноважила
ОСОБА_6 від її імені укласти договір
дарування і подарувати належну їй
квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2, посилаючись,
що ОСОБА_5 не мала освіти, не володіла
українською мовою, не розуміла
юридичної термінології, мала плохий
зір, а відмітка про те, що довіреність
прочитана уголос з одночасним
перекладом на російську мову, відсутня.
Дані порушення призвели, на думку
позивача, до невідповідності
волевиявлення ОСОБА_5 її внутрішній
волі і, як вважає позивач, це є
підставою до визнання правочину
недійсним.

Зміна підстав заявлених вимог про
визнання довіреності та договору
дарування недійсними на ст. 229 ЦК
України, як укладених внаслідок
помилки, позивачем у встановленому
порядку шляхом подання до суду
письмової заяви відповідно до ст. 31 ЦПК
України, не заявлялася.

Як роз`яснено в абз. 1, 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судове рішення у цивільній справі» від
18 грудня 2009 року № 14 відповідно до
положень статей 10 і 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, ст. 1 ЦПК України та з
урахуванням положення ч. 4 ст. 10 ЦПК
України вийти за межі заявлених вимог
(вирішити незаявлену вимогу,
задовольнити вимогу позивача у
більшому розмірі, ніж було заявлено)
суд має право лише у випадках, прямо
передбачених законом. Наприклад, суд
має право вийти за межі заявлених вимог
і з власної ініціативи вирішити
питання про стягнення аліментів на
дитину одночасно з позбавленням
батьківських прав (ч. 2 ст. 166 СК України);
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину (ч. 5 ст. 216 ЦК
України).

Оскільки суд першої інстанції у
порушення ст. ст. 10, 11 ЦПК України,
вийшов за межі заявлених позовних
вимог, судове рішення не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 309 ЦПК України є підставою для
його скасування та ухвалення в цій
частині нового рішення.

В засіданні судової колегії
представник позивача пояснила, що
клопотання про призначення судової
посмертної психіатричної експертизи
не заявлялося в суді першої інстанції,
оскільки немає медичної картки ОСОБА_5
без якої проведення даної експертизи
недоцільно.

Судом у відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК
України роз`яснено представнику
позивача, що вона може заявити
відповідне клопотання на стадії
апеляційного розгляду справи. Втім,
представником позивача будь-яких
клопотань із забезпечення доказів не
заявлено.

Допитані в засіданні судової колегії з
ініціативи позивача свідки ОСОБА_8 і
ОСОБА_9 показали, що ОСОБА_5 хворіла і
потребувала стороннього догляду. Жила
вона одна і неодноразово пропонувала
знайти людину, яка погодилася б її
доглядати, а вона одразу би подарувала
б їй квартиру.

Приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 в
засіданні судової колегії пояснив, що
його викликали для проведення
нотаріальних дій до особи, яка не може
самостійно пересуватися. Він прибув по
місцю проживання ОСОБА_5 і бесідував з
нею та особисто переконався в
справжності її наміру подарувати
квартиру жінці на ім`я ОСОБА_2, яка за
нею доглядає. Він роз`яснив про
можливість укладення договору
довічного утримання та про те, що у разі
укладення договору дарування, ОСОБА_2
завтра може продати квартиру або
виселити її і вона може опинитися на
вулиці, але незважаючи на це ОСОБА_5
наполягала саме на даруванні і казала,
що ОСОБА_2 порядна людина і вона бажає
подарувати їй квартиру.

В засіданні судової колегії відповідач
ОСОБА_2 пояснила, що після дарування
ОСОБА_5 прожила близько одного року і
вона продовжила доглядати її і у неї, як
дарувальника, за життя ніколи не
виникло бажання розірвати договір
дарування або визнати його недійсним.
Після смерті ОСОБА_5 вона її і поховала.
При цьому племінниця не прийшла навіть
проститися з тіткою.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте будь-яких належних доказів на
обгрунтування своїх вимог позивач не
надала та не заявила про їх
забезпечення.

Судова колегія доходить до
переконання, що давши неправильну
оцінку доводам позивача, вийшовши за
межі заявлених вимог, не вивчивши
заперечень відповідача, не оцінивши
належним чином докази, районний суд
ухвалив помилкове рішення про
підставність позову.

При таких обставинах, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції,
постановляючи рішення, неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи, що є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні
позову в частині задовлених вимог про
визнання недійсними довіреності від
14.12.2011 року та договору дарування від
14.12.2011 року. В іншій частині рішення про
відмову у задоволенні вимог про
припинення права власності та
виселення фактично не оскаржується.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова
колегія -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 25 лютого 2014 року в частині
визнання недійсними довіреності від
14.12.2011 року та договору дарування від
14.12.2011 року - скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
треті особи - приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, Комунальне підприємство
„Бюро технічної інвентаризації"
Одеської міської ради про визнання
недійсними довіреності, договору
дарування - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили рішенням
суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
А.М. Кварталова

В.П. Фальчук