МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ
СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №521/728/14-ц
Пр. №2/521/3345/14
27 березня 2014 року
Малиновський районний суд
міста Одеси в складі:
головуючого - судді Сегеди О.М.,
при секретарі - Бондаренко О.М.,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Одесі цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог:
Малиновський районний відділ м.Одеси
Головного Управління Державної
міграційної служби в Одеській області
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстраційного
У січні 2014р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулись до суду з зазначеним
позовом до ОСОБА_4, посилаючись на те, що
їм на праві приватної спільної
часткової власності на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 25.04.2000р., договору дарування від
01.10.2005р. та свідоцтва про право на
спадщину за законом від 21.09.2004р.
належить квартира АДРЕСА_1, в який крім
них зареєстрований також відповідач.
Позивачі зазначили, що відповідач
ОСОБА_4 хоча і зареєстрований в спірній
квартирі, але в ній не мешкає з вересня
2011р. по січень 2014р. Особистих речей
відповідача в квартирі немає і про своє
місце знаходження він нікого не
повідомляє. Стверджували, що
відповідачу до 2005р. належало на праві
власності 3/8 частини квартири АДРЕСА_1,
яку він на підставі договору дарування
від 01.10.2005р. відчужив позивачці.
Посилаючись на вказані вище обставини,
позивачі просили суд винести рішення,
яким визнати ОСОБА_4 таким, що втратив
право користування квартирою АДРЕСА_1.
Представник ОСОБА_2, діючий за
довіреністю від 24.12.2013р. в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
просив їх задовольнити, та розглянути
справу в порядку заочного провадження,
у зв'язку з систематичною неявкою
відповідача в судові засідання (а.с.17,
ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився,
надав до суду заяву про слухання справи
за його відсутності (а.с.19).
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час, місце і дату
судового засідання був повідомлений,
відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України.
Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в
судове засідання відповідача, який
належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.
У зв'язку з неявкою відповідача та
неповідомленням ним про поважні
причини такої неявки в судове
засідання в порядку статті 169 ЦПК
України, суд зі згоди позивача вважає
за можливе розглядати справу в
заочному порядку та ухвалити заочне
рішення, що відповідає вимогам ст. 224
ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши і оцінивши надані
докази в їх сукупності вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна із сторін повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених Кодексом.

Суд, вважає що між сторонами виникли
правовідносини, які регулюються главою
29, розділом першим, та главою 32 розділу
другого книгою третьою Цивільного
кодексу України, тому при винесенні
рішення суд застосовує норми
матеріального права, якими регулюються
правовідносини, які виникли між
сторонами.

Встановлено, що на підставі свідоцтва
про право власності на житло від
25.04.2000р. квартира АДРЕСА_1 належала на
праві власності в рівних частках
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, померла. Після її
смерті відкрилася спадщина на 1/4
частину квартири АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_5 були її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
які прийняли спадщину в рівних частках,
по 1/8, та отримали свідоцтва про право
на спадщину за законом (а.с.8).

01.10.2005р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було
укладено договір дарування 3/8 частин
квартири АДРЕСА_1, відповідно до умов
якого ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_2
прийняла в дар 3/8 частини спірної
квартири (а.с.10).

Таким чином, ОСОБА_2 на даний час
належить на праві власності 3/4 частин
квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 - 1/4 частина
спірної квартири.

За таких обставин ОСОБА_2 та ОСОБА_3
стали єдиними співвласниками квартири
АДРЕСА_1.

Згідно довідки про склад сім'ї та з
місця проживання від 09.12.2013р. в
спірній квартирі зареєстровані
ОСОБА_2, її син ОСОБА_3 та її брат ОСОБА_4,
відповідач у справі (а.с.31).

Із пояснень представника позивачки
вбачається, що на час її звернення до
суду, відповідач фактично з вересня
2011р. жилою площею квартири АДРЕСА_1 не
користується і нею не цікавиться, що
підтверджується актом від 16 січня 2014р.
(а.с. 14).

Факт не проживання відповідача в
квартирі АДРЕСА_1 з вересня 2011р. по
січень 2014р., підтверджується
поясненнями свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
які були допитані в судовому
засіданні ( а.с.48-51).

Встановлено що відповідач до
Малиновського РВ ОМУ ГУМВС в Одеській
області із заявами, скаргами, щодо
порушення його житлових прав,
перешкоджанню в проживанні, в квартирі
АДРЕСА_1 не звертався. (а.с.30).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Встановлено, що після відчуження своє
частки квартири АДРЕСА_1, відповідач
добровільно не знявся з
реєстраційного обліку за вказаною вище
адресою.

Відповідно до довідки про склад сім'ї
та з місця проживання від 09.12.2013р.
відповідач зареєстрований в спірній
квартирі, право власності на частку
якої втратив в добровільному порядку
уклавши договір дарування (а.с.22).

За таких обставин, суд прийшов до
висновку, що позивачі як співвласники
квартири АДРЕСА_1, мають право вимагати
визнання колишнього власника частини
спірної квартири таким, що втратив
право користування спірною квартирою,
та зняття його з реєстрації, оскільки
втрата права користування житловим
приміщенням є наслідком припинення
права власності на житлове приміщення
у колишнього співвласників житла.

Суд вважає доведеним факт того, що на
момент розгляду справи відповідач
втратив право власності, а тому і
користування спірною квартирою, а
своєю реєстрацією у квартирі позивачів
останній обмежує їх право власності.

За таких обставин, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом визнання відповідача
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням підлягають
задоволенню.

Що стосується вимог про зняття з
реєстраційного обліку, то дані вимоги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

У постанові Верховного суду України
від 16 січня 2012р. зазначено, що вирішення
питання про зняття особи з
реєстраційного обліку залежить,
зокрема, від вирішення питання про
право користування такої особи
житловим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК УРСР,
стаття 405). Отже, у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, зокрема
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши водночас одну
із таких вимог: про позбавлення права
власності на житлове приміщення; про
позбавлення права користування
житловим приміщенням; про визнання
особи безвісно відсутньою та про
оголошення фізичної особи померлою.

Закон України від 11.12.2003р. №13821У «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, пов'язані
зі зняттям з реєстрації місця
проживання, положення статті 7 цього
Закону підлягають застосуванню до
всіх правовідносин, виникнення, зміна
чи припинення яких пов'язані з
юридичним фактом зняття з реєстрації
місця проживання

Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, -
і за її межами.

Зі змісту ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»
вбачається, що підставою для зняття з
реєстрації є рішення суду про визнання
особи втратившою право на користування
житлом.

Таким чином рішення суду про визнання
особи втратившою право на користування
житлом є підставою для зняття даної
особи з реєстрації.

Крім того, відповідно до ст.7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється на підставі
остаточного рішення суду про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або право користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою.

Отже, рішення суду, яке набрало
законної сили є підставою для зняття
відповідача з реєстрації.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів в їх
сукупності.

Відповідачем до суду не було надано
жодних заперечень проти позову та
доказів у підтвердження цих
заперечень. Своїм правом бути
присутнім у судових засіданнях
відповідач також розпорядився на
власний розсуд.

За таких обставин, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги про
визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, підлягають задоволенню
частково.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд також
вирішує питання щодо розподілу між
сторонами судових витрат.

Судовий збір у справі складає 243,60 грн.,
які сплачені позивачами при зверненні
до суду і які підлягають стягненню з
відповідача на користь позивачів (а.с.2).

На підставі ст.ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 224-226 ЦПК
України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог: Малиновський
районний відділ м.Одеси Головного
Управління Державної міграційної
служби в Одеській області про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку -
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, таким, що втратив право
на користування квартирою АДРЕСА_1, яка
належить на праві спільної власності
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2,
ОСОБА_3 пропорційно судовий збір у сумі
243 (двісті сорок три) гривни 60 копійок.

В інший частині позовних вимог -
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Іншими особами, які брали участь у
справі, заочне рішення може бути
оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
О.М. Сегеда

27.03.2014