Справа №490/5811/13-ц 07.04.2014 07.04.2014 07.04.2014
Провадження №22-ц/784/1016/14
Суддя по 1 інстанції - Алєйніков В.О.
Доповідач апеляційної інстанції
Рішення

Іменем України

07 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів - Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Бакути Т.В.,

з участю:

- представника позивача
Ремешевського Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк"

на заочне рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 29 січня
2014 року ухваленого за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

встановила:

03 червня 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "ПриватБанк" звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач вказував, що 19 жовтня 2007
року між закритим акціонерним
товариством комерційний банк
"ПриватБанк", правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
комерційний банк "ПриватБанк" (далі -
Банк) та відповідачкою укладено
кредитний договір, за умовами якого
вона отримала 2 421 грн. 60 коп. кредиту під
12 % річних строком до 19 жовтня 2009 року.

Умови кредитного договору
відповідачка виконувала неналежно,
тому станом на 28 травня 2013
року залишок заборгованості за
кредитом становив 26 067 грн. 20 коп., із
яких:

- 1 477 грн. 56 коп. заборгованість за
кредитом,

- 118 грн. 12 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом,

- 1 237 грн. 46 коп. - заборгованість по
комісії за користування кредитом,

- 21 516 грн. 57 коп. - пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань,

- 500 грн. - штраф (фіксована складова) та
1 217 горн. 49 коп. штраф (процентна
складова).

Посилаючись на викладене, а також
на те, що вказаним договором
встановлена позовна давність
тривалістю у п'ять років, позивач
просив про задоволення позову.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 29 січня
2014 року відмовлено у
задоволенні позову з підстав пропуску
позовної давності.

В апеляційній скарзі представник
Банку, посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду, просив
його скасувати та ухвалити нове, яким
повністю задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
Банк пропустив трирічний строк
позовної давності, а договір про
збільшення строку позовної давності до
п'яти років відповідачка не
підписувала. Тому, як вважав суд,
правовідносини між сторонами з приводу
кредитування регулюються лише заявою
позичальника, строк виконання
зобов'язань за якою встановлений до 19
жовтня 2009 року.

Проте, колегія суддів не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.

За змістом ст. ст. 526, 527, 530, 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений сторонами строк,
відповідно до вказівок договору та
вимог Цивільного Кодексу, одностороння
відмова від виконання або
одностороння зміна його умов не
допускається. Боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Статтями 256, 257 ЦК України
визначено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутись до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частина 1 статті 259 ЦК України
передбачає можливість збільшення, за
домовленістю сторін, позовної
давності, що встановлена законом.

При цьому, договір про збільшення
позовної давності повинен укладатися у
письмовій формі.

Як вбачається із матеріалів
справи, 19 жовтня 2007 року між закритим
акціонерним товариством комерційний
банк "ПриватБанк", правонаступником
якого є Банк, та відповідачкою
укладений кредитний договір, який
складається із заяви позичальника
разом з Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам та Тарифами.
Датою укладення договору є дата
підписання позичальницею заяви (а.с.4
-26).

За умовами вказаного договору
ОСОБА_3 отримала 2 421 грн. 60 коп.
кредитних коштів строком на 24 місяці
зі строком повернення до 19 жовтня 2009
року, під 1,0 % на місяць (або 12,00% річних)
з щомісячною винагородою за надання
фінансового інструменту у розмірі 88
грн. 39 коп. та зобов'язалася щомісячно
(з 10 по 15 число) сплачувати по 202 грн. 57
коп. для погашення заборгованості по
кредиту, відсоткам, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно з
Умовами.

На виконання умов договору, Банк
надав відповідачці 2 018 грн. на
придбання товару, а 403 грн. 60 коп. -
склала сума одноразової винагороди.

Відповідачка зобов'язалася у
випадку несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту, сплачувати
Банку пеню у розмірі 0,5 % від суми
простроченого платежу, але не менше 1
грн. (5.1 Умов).

Крім того, за порушення строків
будь-яких платежів, передбачених
договором більш ніж на 30 днів,
позичальниця зобов'язалася сплатити
Банку штраф у розмірі 500 грн. +
5% від суми заборгованості ( п.5.3 Умов).

Строки позовної давності по
вимогам про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором встановлювалися
сторонами тривалістю у 5 років ( п. 5.5
Умов).

Так, із заяви, підписаної
позичальницею вбачається, що вона
ознайомлена та погодилася з Умовами
надання вказаного споживчого кредиту,
а також тарифами банка, які були надані
їй для ознайомлення у письмовому
вигляді. Своїм підписом вона
підтвердила факт отримання нею
інформації про умови кредитування у
банку (а.с.4).

Таким чином, сторони у письмовій
формі домовилися про збільшення строку
позовної давності відносно стягнення
заборгованості за кредитом до 5 років,
що не заборонено ст. 259 ЦК України.

Отже, висновок суду першої
інстанції, що договір про збільшення
строку позовної давності до п'яти років
відповідачка не підписувала, а тому
застосуванню підлягала загальна
позовна давність тривалістю у три роки,
є помилковим.

Як вбачається із матеріалів
справи, 11 серпня 2008 року ОСОБА_3
здійснила останні платежі на погашення
заборгованості по кредиту в сумі 97 грн.
87 коп., на погашення процентів - 16 грн. 33
коп., комісії - 88 грн. 39 коп.

Вчинив такі дії відповідачка,
згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України, перервала
перебіг позовної давності.

Тому висновок суду першої
інстанції про те, що позивач
звернувшись до суду з даним позовом 03
червня 2013 року пропустив позовну
давність, є помилковим.

За такого і відповідно до статей
525, 589, 590, 625, 1048, 1049, 1054, глави 51 ЦК України
та розділу 5 Умов надання споживчого
кредиту, ОСОБА_3 повинна була б
відповідати за неналежне виконання
кредитного зобов`язання і нести
негативні наслідки таких своїх дій, а
саме, повернути Банку заборговані
грошові кошти, сплатити відсотки,
комісію та нараховані за неналежну
договірну поведінку штраф та пеню.

Проте, 31 березня 2010 року, в силу
виконання договору страхування №
08/12/30-01К від 30 грудня 2008 року, 1 477 грн. 56
коп. заборгованості по тілу кредиту за
неї сплатила страхова компанія (а.с.
73-82).

Залишок заборгованості склав:

- 118 грн. 12 коп. заборгованість зі
сплати відсотків за користування
позиченими грошима,

- 1 237 грн. 46 коп. заборгованість з
комісії,

- 12 991 грн. 06 коп. - пені за
прострочку виконання грошового
зобов'язання,

- 250 грн. штраф (фіксована частина),

- 67 грн. 78 коп. штраф (процентна
складова) а всього - 14 664 грн. 42 коп.
(а.с.71-72).

Названа сума і підлягає стягненню
з відповідачки на користь позивача.

Оскільки суд першої інстанції був
іншої думки, то на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням судом апеляційної
інстанції нового рішення про часткове
задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог підлягають поверненню
позивачу сплачені судові витрати в
сумі 145 грн. 97 коп. в суді першої
інстанції та 72 грн. 99 коп. - за подачу
апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" задовольнити
частково.

Заочне рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 29 січня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" залишок
заборгованості за кредитним договором
№ NКХRRХ10150985 від 19 жовтня 2007 року, станом
на 28 травня 2013 року, 118 грн. 12 коп.
заборгованість зі сплати відсотків за
користування позиченими грошима; 1 237
грн. 46 коп. заборгованість з
комісії; 12 991 грн. 06 коп. - пені за
прострочку

виконання грошового зобов'язання і 317
грн. 78 коп. - штрафів, а всього -
14 664 грн. 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" 218 грн. 96
коп. на відшкодування витрат зі сплати
судового збору в суді першої та
апеляційної інстанцій.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: