інстанції Телепенька А.Д.Провадження №
22-ц/780/2240/14 Доповідач у 2 інстанції
Березовенко Р.В.Категорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Верланова С.М., Воробйової
Н.С.,при секретарі:Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на заочне рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 24 грудня 2013 року в справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, посилаючись на те, що 23
травня 2005 року між ним та ОСОБА_5
укладено кредитний договір № К3WWGF15003379,
за яким остання отримала кредит у
розмірі 35459 доларів США, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12 % річних з кінцевим терміном
повернення до 23 травня 2020 року.

06 липня 2005 року в забезпечення
виконання зобов'язання по кредитному
договору № К3WWGF15003379 від 23 травня 2005
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5
був укладений іпотечний договір,
відповідно до умов якого позивачу було
передано в заставу нерухоме майно, а
саме: АДРЕСА_1, житловою площею 43,50 кв.м.,
загальною площею 51,60 кв.м., яка
належить відповідачу на підставі
договору купівлі - продажу квартири.
Оціночна вартість квартири на момент
укладення договору іпотеки складала
148470 грн.

Позивач, відповідно до умов кредитного
договору виконав свої зобов'язання,
позичальник взяті на себе зобов'язання
за умовами договорів не виконала, тому
загальна сума заборгованості станом на
31 жовтня 2013 року становить 21690 доларів
США 73 центи, що еквівалентно за курсом
НБУ 173308,93 грн.

Просив звернути стягнення на квартиру
загальною площею 51,60 кв.м., житловою
площею 43,50 кв.м. що знаходиться в
будинку АДРЕСА_1 шляхом продажу
вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладенням від імені
ОСОБА_5 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Держаному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки, виселити ОСОБА_5 та інших осіб,
які зареєстровані та/або проживають у
вищевказаній квартирі та вирішити
питання щодо судових витрат.

Заочним рішенням Вишгородського
районного суду Київської області від 13
грудня 2013 року позовні вимоги
задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № К3WWGF15003379 від 23
травня 2005 року, яка становить 21690
доларів США 73 центи, що еквівалентно за
курсом НБУ 173308 грн. 93 коп., звернуто
стягнення на нерухоме майно шляхом
продажу ПАТ КБ «ПриватБанк»
трикімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 51,60 кв.м., житловою
площею 43,50 кв.м., яка належить ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу
квартири, шляхом укладення від імені
ОСОБА_5 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Держаному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5
подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати, посилаючись
на порушення норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог. При цьому посилається
на те, що суд першої інстанції не
з»ясував належним чином дійсний розмір
заборгованості, яка є значно меншою, а
тому не переваірив співмірність
заявлених позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права. Норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Судом першої інстанції встановлено, що
23 травня 2005 року між ПАТ «ПриватБанк»
та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №
К3WWGF15003379, за яким остання отримала
кредит у розмірі 35459 доларів США, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12 % річних з кінцевим
терміном повернення до 23 травня 2020
року.

06 липня 2005 року в забезпечення
виконання зобовязання по кредитному
договору № К3WWGF15003379 від 23 травня 2005
року між ПАТ «ПриватБанк» та
відповідачем ОСОБА_5 був укладений
іпотечний договір, відповідно до умов
якого позивачу було передано в заставу
нерухоме майно, а саме: трикімнатну
АДРЕСА_1, загальною площею 51,60 кв.м.,
житловою площею 43,50 кв.м., яка належить
ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу квартири, посвідченого
23 травня 2005 року приватним нотаріусом
Броварського міського нотаріального
округу Київської області ОСОБА_6 за
реєстровим № 5126, зареєстрованого в
Державному реєстрі правочинів 23 травня
2005 року за № 611689 та зареєстрованого 06
червня 2005 року в Броварському
міжміському бюро технічної
інвентаризації в книгу № 90 за № 1-16454 та
в електронному реєстрі прав власності
на нерухоме майно за реєстраційним
номером № 2807335 згідно витягу про
реєстрацію прав власності на нерухоме
майно, виданого 06 червня 2005 року в
Броварському міжміському бюро
технічної інвентаризації за № 7431344.

Факт отримання кредитних коштів ОСОБА_5
підтверджується заявою на видачу
готівки від 23 травня 2005 року № 2.

Позивач посилається на те, що
відповідач зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконав,
тому станом на 31 жовтня 2013 року
заборгованість становить 21690 доларів
США 73 центи, що еквівалентно за курсом
НБУ 173308 грн. 93 коп. та складається з
наступного:

- 20258 доларів 67 центів - заборгованість
по кредиту;

- 1292 долари 94 центи заборгованість по
процентам;

- 76 доларів 18 центів заборгованість по
комісії;

- 62 долари США 94 центи пеня.

З метою повернення кредитних коштів
позивач звертався до позичальника
ОСОБА_5 з вимогою про погашення
заборгованості від 19 вересня 2013 року
(а.с. 11).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, керувався ст. 526 ЦК
України, ст. ст. 12, 33 Закону України "Про
іпотеку", і виходив з того, що розмір
заборгованості ОСОБА_5 за кредитним
договором від 23 травня 2005 року
підтверджений наданим банком
розрахунком та відповідачкою не
спростований (а.с. 6-9); банком
надсилалася ОСОБА_5 претензія
(повідомлення) від 19 вересня 2013 року за
№ 30.1.0.0/2-067, у якій банк повідомляв
іпотекодавця про наявну
заборгованість та попереджав про намір
звернути стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання або неналежного
виконання порушеного зобов'язання за
кредитним договором в тридцятиденний
строк з дня отримання вимоги (а.с.11).

Проте колегія суддів не може повністю
погодитися з висновками викладеними в
рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 12, 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Як вбачається матеріалів справи, а
саме: з вимоги направленої банком
відповідачкі від 19 вересня 2013 року, її
прострочена заборгованість становить
1865,93 дол.США.

З позовом до суду банк звернувся 08
листопада 2013 рокуі. В позові банк
зазначив розмір заборгованості станом
на 31 жовтня 2013 року( через півтора
місяці після досудової вимоги) - 21 690,73
дол. США, включивши до цієї суми тіло
кредиту в розмірі 19297,59 дол. США, яке на
той час не було заборгованістю, а мало
статус суми тіла кредиту, яку позивач
просить достроково стягнути з
відповідача, оскільки кінцевий термін
погашення кредиту є 23 травня 2020 року.

Тобто фактичний розмір простроченої
заборгованості відповідачки станом на
31 жовтня 2013 року становить лише 2393,14
дол. США (21 690,73 - 19 297,59).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
на думку колегії суддів, дійшов
передчасного висновку про можливість
задоволення позову та звернення
стягнення на предмет іпотеки, оскільки
жодним чином не перевірив чи вартість
іпотечного майна є співмірною з
розміром заборгованості. Оціночна
вартість іпотечного майна - квартири,
станом на час звернення до суду з
позовом позивачем надана не була.

Натомість, з розрахунку заборгованості
вбачається, що відповідачка постійно,
однак не завжди в повному розмірі
погашала поточні платежі, у зв»язку з
чим виникла поточна заборгованість у
розмірі 2393,14 дол. США.З з яких:

- 961 долар 08 центів заборгованість по
тілу кредиту;

- 1292 долари 94 центи заборгованість по
процентам;

- 76 доларів 18 центів заборгованість по
комісії;

- 62 долари США 94 центи пеня.

Крім того, відповідачкою було надано
відомості про погашення поточної
заборгованості в повному розмірі, до
суду апеляційної інстанції, оскільки
було постановлене заочне рішення і
вона не приймала участь у розгляді
справи судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
оскільки судом першої інстанції було
неповно з»ясовано обставини, що мають
значення для справи, а обставини, які
суд вважав встановленими є
недоведеними належними та допустимими
доказами, колегія суддів вважає, що
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 316 ЦПК
України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 24 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий:
Р.В.Березовенко

Судді:
Н.С. Воробйова

С.М. Верланов