Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Шеремет А.М.,

суддів: Демянчук С.В., Ковалевича
С.П.,

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Сарненського
районного суду від 06 лютого 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя та поділ майна
подружжя та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду
від 06 лютого 2014 року визнано спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0.1000 га в
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд та
жилий будинок з господарськими
будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Вирішено провести поділ земельної
ділянки розміром 0.1000 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, що в АДРЕСА_1, що є спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_1

Вирішено виділити у приватну власність
ОСОБА_2 1/2 частину земельної ділянки, що
становить 0.0500 га для обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд, що в АДРЕСА_1.

Вирішено виділити у приватну власність
ОСОБА_1 1/2 частину земельної ділянки, що
становить 0.0500 га для обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд, що в АДРЕСА_1.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Вирішено провести поділ нежитлової
будівлі магазину - п"ятий торговий зал в
АДРЕСА_2 розміром 21.3 кв.м. вартістю 67200
грн., що є спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Вирішено визнати за ОСОБА_1 право
приватної власності на 12 частину
нежитлової будівлі магазину - п"ятого
торгового залу в АДРЕСА_2, що становить
10.65 кв.м. вартістю 33600 грн. відповідно до
договору про поділ майна від 15 вересня
2008 року.

Визнано за ОСОБА_2 право приватної
власності на ? частину нежитлової
будівлі магазину - п"ятого торгового
залу в АДРЕСА_2, що становить 10, 65 кв.м.
вартістю 336000 грн. відповідно до
договору про поділ майна від 15 вересня
2008 року.

Вважаючи дане рішення незаконним
ОСОБА_1 подав на нього апеляційну
скаргу.

Вказує, що цільове призначення
спірної земельної ділянки - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель. При цьому зазначає, що
земельна ділянка вважається такою, що
її можна поділити на частини, якщо
кожна з отриманих після поділу частин
може стати самостійною ділянкою землі.

Враховуючи цільове призначення цієї
земельної ділянки, а також те, що її
поділ на частини неможливий, вважає
дану ділянку неподільною.

Незаконним вважає і рішення суду в
частині визнання житлового будинку
об"єктом спільної сумісної власності
подружжя, оскільки житлового будинку,
як окремого об"єкту нерухомості не
існує і на час прийняття оскаржуваного
рішення він не був зданий в
експлуатацію. При цьому зазначає, що
значна частина коштів вкладених у
будівництво, належала йому особисто.

Просить оскаржуване рішення в частині
визнання спільною сумісною власністю
житлового будинку та в частині поділу
земельної ділянки скасувати і ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог в цій частині.

ОСОБА_2 не погодившись з вищевказаним
рішенням суду в частині часткового
задоволення позовних вимог ОСОБА_1
також подала апеляційну скаргу.

Вказує, що ОСОБА_1 при пред"явленні
вимоги про визнання спільним майном
подружжя та виділ торгового залу
магазину пропущено трирічний строк
позовної давності.

У зв"язку з цим просить оскаржуване
рішення в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_2 про
визнання спільною сумісною власністю
майна та поділ майна подружжя змінити,
застосувати положення про сплив
позовної давності та відмовити ОСОБА_1
в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню, а апеляційна скарга
ОСОБА_2 - відхиленню з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що спірні земельна ділянка,
житловий будинок та торговий зал є
спільною сумісною власністю подружжя
та підлягають поділу між ними в рівних
частинах.

З таким висновком суду першої
інстанції в повному обсязі колегія
суддів апеляційного суду не
погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з 12
вересня 2002 року по 10 грудня 2007 року.

ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 26 жовтня 2004 року
придбав земельну ділянку для
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських споруд по
АДРЕСА_1, площею 0,10 га .

05 квітня 2005 року ОСОБА_1 отримав
державний акт на право власності на
земельну ділянку ЯА № 051037,
зареєстрований за № 78 (а.с. 62-64).

19 березня 2003 року ОСОБА_2 за договором
купівлі-продажу придбала у ОСОБА_3
торговий зал площею 22.9 кв.м., що складає
18/100 частини магазину в АДРЕСА_2, що є в
спільній частковій власності осіб, а 15
вересня 2008 року відповідно до договору
про поділ майна проведений його поділ
та визначена його вартість та вартість
кожної частки співвласників і за цим
договором ОСОБА_2 виділено в натурі
приміщення будівлі магазину -п"ятий
торговий зал загальною площею 21.3 кв.м.,
що становить 18/100- частки будівлі
вартістю 67200 грн. Рішенням Сарненської
міської ради № 531 від 25 грудня 2009 р.
магазину ПП ОСОБА_2, що знаходиться в
АДРЕСА_2 присвоєна поштова адреса
АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частиною 1 статті 69 Сімейного
кодексу України дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до частини 1, 3 статті 70
Сімейного кодексу України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів апеляційного суду погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
земельна ділянка в АДРЕСА_1 та
приміщення магазину в АДРЕСА_2-д є
спільним майном подружжя та підлягає
поділу між ними в рівних частках.

Судом також встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Сарненської
міської ради від 20 вересня 2006 року № 829
ОСОБА_1 було надано дозвіл на
будівництво житлового будинку на
належній йому земельній ділянці в
АДРЕСА_1 (а.с. 77).

За час спільного проживання сторони на
вищевказаній земельній ділянці
побудували житловий будинок який є
незавершеним будівництвом.

Згідно висновку будівельно-технічної
експертизи № 247 від 17 грудня 2007 року
відсоток готовності житлового
будинку АДРЕСА_1 становив 67 % (а.с., а.с.
71-76).

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
11209/8_С від 20 квітня 2012 року, відсоток
готовності домоволодіння становить 95%.
Будинок практично завершений, проте не
введений в експлуатацію. Щодо вартості
будинку станом на грудень 2007 року,
тобто на час розірвання шлюбу між
сторонами, експертом зазначено, що його
вартість визначити неможливо, оскільки
у матеріалах справи відсутні дані, які
дали б змогу об"єктивно оцінити
технічний стан та рівень будівельної
готовності, а відтак спростувати або
підтвердити висновок
будівельно-технічного дослідження від
17 грудня 2007 року (а.с., а.с. 118-160).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Суд першої інстанції вищевказаних норм
закону не врахував та безпідставно
задовольнив позов в цій частині,
оскільки житловий будинок АДРЕСА_1
незавершений будівництвом та не зданий
в експлуатацію, то позовна вимога
позивачки про визнання його спільним
майном подружжя до задоволення не
підлягає.

Про визнання спільної сумісної
власності на матеріали та обладнання,
які були використані при будівництві
спірного будинку ОСОБА_2 з позовом не
зверталась.

Доказів на підтвердження доводів
апеляційної скарги про те, що магазин
був перебудований за власні кошти
ОСОБА_2, не надано.

Щодо тверджень ОСОБА_2 з приводу
пропуску ОСОБА_1 строку звернення до
суду із зустрічною позовною заявою
колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що строк не
пропущений, виходячи з наступного.

Як вбачається з ч. 2 ст. 72 СК України до
вимоги про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Так початок перебігу позовної давності
має обчислюватись з моменту реєстрації
права власності на нежитлову будівлю
магазину (торговий зал), а саме з 29
грудня 2009 року (а.с. 229), тобто на момент
звернення ОСОБА_1 з зустрічною
позовною заявою 02 серпня 2011 року строк
позовної давності не сплив.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі
на те, що оскільки земельна ділянка має
цільове призначення, а тому є
неподільною, є безпідставними.

Так ст. 183 ЦК України передбачено, що
подільною є річ, яку можна поділити без
втрати її цільового призначення.
Неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення.

При поділі земельної ділянки її
цільове призначення не втрачається,
крім того позивачка не зверталась з
позовом про поділ земельної ділянки в
натурі.

З урахуванням викладеного колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку про скасування рішення суду
першої інстанції в частині визнання
спільною сумісною власністю подружжя
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами АДРЕСА_1 з
ухваленням в цій частині нового
рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.
331 ЦК України, ст. ст. 11, 303, 304, 309, 313-314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду
від 06 лютого 2014 року в частині
визнання спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житлового
будинку з господарськими будівлями і
спорудами АДРЕСА_1 скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в
цій частині відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча
А.М. Шеремет

Судді:
С.П. Ковалевич

С.В. Демянчук