АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 435/2597/12 22-ц/774/743/К/14
Справа 435/2597/12
Провадження №22-ц/774/743/14
суддя Бондар Я.М..
Суддя-доповідач -
РІШЕННЯ

Іменем України

09 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Остапенко В.О

суддів - Митрофанової
Л.В., Савіної Г.О.

при секретарі - Кузьміній Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 та його
представників ОСОБА_3, ОСОБА_4 на заочне
рішення Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 03 жовтня 2012 року по
справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_2, третя особа -
Криворізьке міське управління ГУ МВС
України в Дніпропетровській області
про поділ майна, що є у спільній
сумісній власності, припинення права
на частку у спільному майні за вимогою
інших співвласників, визнання права
спільної часткової власності на
квартиру.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

Представники відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Позивач ОСОБА_5 та її представник
ОСОБА_8.

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2012 року ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом
ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній
сумісній власності, припинення права
на частку у спільному майні за вимогою
інших співвласників, визнання права
спільної часткової власності на
квартиру.

В обґрунтування позову зазначили, що на
підставі договору міни від 29.12.1999 року,
їм на праві спільної сумісної
власності належить квартира АДРЕСА_1.
Починаючи з 2006 року відповідач у
квартирі не проживає, особистих речей
не має, постійно мешкає у іншому місці
з новою сім'єю, утримувати вказану
квартиру та сплачувати комунальні
послуги не допомагає.

Сімейні стосунки відновленню не
підлягають, договір щодо зміни часток у
спільній сумісній власності не
укладався, питання щодо поділу майна
між сторонами не вирішувалось,
припинення права відповідача на
належну йому частку у спільному майні
не завдасть йому істотної шкоди,
оскільки він має інше постійне місце
проживання та іншу сім`ю.

У зв'язку з викладеним позивачі просили
поділити належне їм та відповідачу на
праві спільної сумісної власності
майно, визначивши, що кожному із
співвласників належить по ? її частині.
Припинити право власності ОСОБА_2 на
належну йому 1/4 частину вказаної
квартири, виділивши грошову
компенсацію, що дорівнює вартості
вказаної частини квартири. А також
зазначити, що кожному із співвласників
даної квартири, а саме ОСОБА_2, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, належить по 1/3 частині вказаної
квартири.

Заочним рішенням Саксаганського
районного суду м. Кривого Рогу від 03
жовтня 2012 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 задоволено.

Визначено, що кожному із
співвласників, квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, а саме ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 належить по 1/4
частині вказаної квартири.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/4
частину квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1.

Присуджено на користь ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування вартості 1/4 частини
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, на яку припинено право
власності - 30000 (тридцять тисяч) грн.,
внесені на депозитний рахунок суду.

Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 право
спільної сумісної власності у рівних
частках, кожній по 1/3 частині квартири
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 після
припинення права власності ОСОБА_2 на 1/4
частку даної квартири.

В апеляційній скарзі відповідач та
його представники ставлять питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, оскільки,
судом неповно та встановлено
обставини, які мають значення для
розгляду справи.

Зокрема, судом ухвалено рішення у
відсутності відповідача, якого не було
належним чином повідомлено про час та
місце розгляду справи, що позбавило
його права захисту свого житла.

Судом не взято до уваги, що відповідач
постійно проживав у спірній квартирі і
лише в серпні 2012 року поїхав до Росії
на заробітки, при цьому відповідач
постійно переказував кошти колишній
дружині для сплати комунальних послуг,
даний факт був підтверджений ОСОБА_5 в
судовому засіданні 11.11.2013 року.

Крім того, вартість ? частини
квартири було значно занижено, а також
не враховано, інтереси відповідача у
справі, не з'ясовано якої шкоди
завдасть йому припинення права
власності, адже іншого житла останній
не має.

В запереченнях представник позивача
ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу
відхилити, заочне рішення залишити без
змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
договору міни від 29.12.1999 року, на праві
приватної спільної сумісної власності
квартира АДРЕСА_1 належить сім`ї, яка
складається з дружини, чоловіка та
двох повнолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7. та ОСОБА_2 (а.с.70).

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 з 2006 року в спірній квартирі не
проживає, його частка у спільному
майні в розмірі ? є незначною, а тому
відповідно до 365 ЦК України, суд дійшов
висновку про припинення права особи на
частку у спільному майні зі сплатою
компенсації вартості ? частини яка
належить ОСОБА_2.

Колегія суддів не може погодитись з
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що
є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинено за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є не можливе; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

За змістом зазначеної норми закону
припинення права особи на частку в
спільному майні допускається за
наявності будь-якого з передбачених
п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в
тому разі, коли таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Згідно ч.1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є
у спільній сумісній власності, може
бути поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

За рішенням суду частка співвласника
може бути збільшена або зменшена з
урахуванням обставин, які мають
істотне значення.

Як встановлено судом, сторони по справі
побували у шлюбі, в період шлюбу було
укладено договір міни від 29.12.1999 року,
який зареєстровано В КП ДОР
«Криворізьке БТІ» 03.01.2000 року,
відповідно до якого сім`ї, яка
складається з дружини, чоловіка та
двох ( на теперішній час повнолітніх )
дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2
на праві приватної спільної сумісної
власності належить квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до звіту про оцінку майна
від 01.10.2012 року проведеної суб'єктом
оціночної діяльності ТБ «Депорт»
ринкова вартість трикімнатної
квартири АДРЕСА_1 становить 119 895 грн. (а.
с. 42-61).

На даний час сімейні стосунки між
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 припинені в зв'язку з
чим у позивача виникла необхідність
для припинення права власності ОСОБА_2
на придбану за договором міни квартиру.

Відповідно до положень ч.1 ст. 365 ЦК
України, одним із умов можливого
припинення права на частку у спільному
майні є необхідність, щоб дана частка
була незначною порівняно з часткою
решти співвласників (п.1ч.1 ст.365 ЦК
України).

Однак будь-яких доказів того, що
припинення права власності на частку
відповідача не завдасть істотної шкоди
його інтересам позивачами не надано.
Крім того, як зазначено в апеляційній
скарзі відповідач іншого житла не має,
а також наполягає на тому, що такими
діями позивачів йому буде завдано
істотної шкоди.

Разом з тим, позивач в суді
апеляційної інстанції вказала, що до
нотаріальної контори відповідно до
вимог ст.372 ЦК України, та до органу
приватизації про визначення часток в
спільні й сумісній власності - вона з
іншими позивачами не звертались.

В суді апеляційної інстанції, позивач
ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_8,
вказали, що виділ частки у спільній
сумісній власності їм необхідно для
припинення права власності
відповідача ОСОБА_2, при цьому позивач
та представник відповідача зазначили,
що спору з відповідачем щодо розміру
часток спірної власності немає.

Посилання позивачів в позовній заяві
про те, що відповідач ОСОБА_2 як
співвласник квартири свої
зобов'язання передбачені ст.. 322 ЦК
України не виконує та не сплачує
комунальні платежі, спростовуються
наданими відповідачем виписками з
банківських установ про регулярний
переказ відповідачем та отримання
позивачем ОСОБА_5 коштів. Факт
отримання вказаних коштів ОСОБА_5
підтвердила в суді апеляційної
інстанції.

Відповідно до ст. 16 ЦК України
зазначено загальний перелік способів
захисту цивільних прав та інтересів.
Власник порушеного права може
скористатися конкретним способом
захисту свого права.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що при встановлених
обставинах висновок суду першої
інстанції про припинення права на
частку у спільному майні відповідача
та визначення часток співвласників,
без наявного спору та позасудового
врегулювання, є невірним та таким, що не
ґрунтується на зібраних по справі
доказах.

Крім того, ухвалюючи заочне
рішення 03 жовтня 2012 року судом першої
інстанції не враховано того, що в
матеріалах справи відсутні відомості
щодо належного повідомлення ОСОБА_2
про час та місце слухання справи.

Тобто, відповідач був позбавлений
можливості навести доводи та
заперечення на позовну заяву.

Крім того, компенсуючи вартість ?
частини квартири АДРЕСА_1, суд першої
інстанції посилався на звіт про оцінку
нерухомості складеного 01.10.2012 року і
виконаного суб'єктом оціночної
діяльності ТБ «Депорт», який надав
позивач, однак судом не враховано, що
відповідач не надав заперечення з
приводу цієї оцінки, оскільки участі у
судовому засіданні не приймав.

Також, відповідно до п. 6 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» від 04 жовтня 1991 року № 7 при
неможливості виділу частки будинку
в натурі або встановлення порядку
користування ним, власнику, що
виділяється, за його згодою
присуджується грошова компенсація.
Розмір грошової компенсації
визначається за угодою сторін, а при
відсутності такої угоди - судом по
дійсній вартості будинку на час
розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку
розуміється грошова сума, за яку він
може бути проданий в даному населеному
пункті чи місцевості. Для її
визначення при необхідності
призначається експертиза.

Однак, суд першої інстанції в порушення
вимог діючого законодавства не
призначив по справі
судову-товарознавчу експертизу для
визначення ринкової вартості спірної
квартири, а стягнув на користь ОСОБА_2
вартість ? частини квартири, на
підставі висновку спеціаліста ТБ
«Депорт» від 01.10.2012 року.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що позовні вимоги про поділ майна, що є
у спільній сумісній власності,
припинення права на частку у спільному
майні за вимогою інших співвласників,
визнання права спільної часткової
власності на квартиру є безпідставними
та такими, що порушують право власності
відповідача ОСОБА_2 та завдають йому
істотної шкоди, у зв'язку з чим у
задоволенні цих позовних вимог
необхідно відмовити.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК
України вважає за необхідне рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог .

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1-4 ч.1 ст. 309 ч. 1
п. 3, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
та його представників ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
задовольнити.

Заочне рішення Саксаганського
районного суду м.Кривого Рогу від 03
жовтня 2012 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, третя особа -
Криворізьке міське управління ГУ МВС
України в Дніпропетровській області
про поділ майна, що є у спільній
сумісній власності, припинення права
на частку у спільному майні за вимогою
інших співвласників, визнання права
спільної часткової власності на
квартиру - відмовити.

Зобов'язати Головне Управління
Державної Казначейської Служби у
Дніпропетровській області повернути
ОСОБА_5 кошти сплачені на депозитний
рахунок ТУ ДСА Дніпропетровської
області для внесення заставних
сум/частки майна ОСОБА_2 за квитанцією
№ 2499.117.1 від 04.08.2012 року в сумі 30 000,52
(тридцять тисяч) грн. 52 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/