АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 177/190/13-ц 22-ц/774/915/К/14
Справа № 177/190/13-ц
№ провадження 22ц/774/915/К/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді: Бондар
Я.М.,

суддів: Зубакової В.П.,
Барильської А.П.,

при секретарі: Бевзі М.В.

за участі: представника позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Криворізького районного
суду Дніпропетровської області від 23
липня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4 і після
уточнення своїх позовних вимог просив
суд стягнути з відповідачів борг по
розписці та судові витрати у справі.

Рішенням Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 23 липня
2013 року позов задоволено. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 суму позики в розмірі 399 650 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2
суму позики в розмірі 239 790 грн. Стягнуто
з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 сплачений
судовий збір в розмірі 3441 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_4 просила скасувати рішення суду
і ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог позивача
посилаючись на неповноту розгляду
справи судом першої інстанції. Зокрема,
суд першої інстанції відкрив
провадження у справі за відсутності
оригіналів розписок, чим порушено
вимоги ст. 207 ЦК України. Судом не
прийнято до уваги той факт, що шлюб між
нею та ОСОБА_6 розірвано 13.02.2009 року, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу, договір займу не є
юридичним документом, оскільки є
сфальсифікованим, має описки, помилки,
містить рукописний текст (сума боргу)
та ОСОБА_4 його взагалі не вчиняла.

Також судом першої інстанції, на думку
апелянта, в порушення вимог ЦПК України
не застосовано строк позовної давності
до спірних правовідносин та невірно
застосовано курс долару США на момент
розгляду справи, оскільки перерахунок
необхідно було проводити на день
виникнення заборгованості.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60, 131, 213, 308 ЦПК
України суд вирішує цивільний спір на
засадах змагальності та
диспозитивності, в межах заявлених
позовних вимог та на підставі наданих
сторонами на підтвердження своїх вимог
чи заперечень доказів.

Судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного законодавства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Так судом першої інстанції
встановлено, що відповідачі по справі з
12.10.1989 року перебували в
зареєстрованому шлюбі, який рішенням
Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 10.12.2007
року між сторонами розірваний, про що
також свідчить свідоцтво про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1.

09.08.2006 року між позивачем ОСОБА_2 та
подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був
укладений договір позики на суму 50000
доларів США, за яким відповідачі
зобов'язалися повернути позивачу суму
позики в строк до 20.02.2007 року
(а.с.18-оригінал договору займу).

На підтвердження укладання договору
позики та отримання від позивача
грошових коштів відповідачі написали
розписку від 09.08.2006 року (а.с.19-оригінал
розписки).

Крім того, як вбачається з розписки,
складеної відповідачем ОСОБА_6, 10.09.2007
року останній взяв додатково в борг у
позивача для власних потреб грошові
кошти в сумі 30000 доларів США, строком на
1 рік (а.с.20-оригінал розписки).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачі, згідно договору займу і
розписок отримали від позивача грошові
кошти, проте зобов'язання по їх
поверненню не виконали.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно із ст. ст.1047 ЦК України Договір
позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який
посвідчує передання йому
позикодавцем визначеної грошової суми
або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Однак суд першої інстанції при
ухваленні рішення не врахував вимог
ст.256 ЦК України щодо застосування
строку позовної давності до вимог
позивача про стягнення з ОСОБА_4 суми
боргу.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

А стаття 257 ЦК України зазначає, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Як убачається із матеріалів справи,
згідно п.4 договору займу № № 4/24 від
09.08.2006 року та розписки про отримання
грошей до вказаного договору, початком
перебігу строку позовної давності є 21
лютого 2007 року, його закінчення 21.02.2010
року.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із
позовною заявою 25 січня 2013 року (а.с.2),
підстав, з яких він не звертався з
позовом до ОСОБА_4 протягом шести років,
суду не навів.

Посилання позивача на існування
довіреності на ім'я його дочки на право
розпорядження нерухомим майном та
земельною ділянкою, яка належить
відповідачам на праві приватної
власності строком на п'ять років не є
підставою для поновлення позивачу
строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3,4 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення рішення. Сплив строку
позовної давності, про застосування
якого заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови в позові.

В суді першої інстанції, під час
розгляду позову ОСОБА_2 відповідачами
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було заявлено
клопотання про застосування строку
позовної давності щодо вимог позивача
(46-54), проте судом першої інстанції
вказані клопотання залишено поза
увагою, тому рішення суду першої
інстанції ухвалено з порушенням норм
процесуального права.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 січня 2014 року було частково
задоволено касаційну скаргу ОСОБА_6,
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13
листопада 2013 року в частині позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6 скасовано, і
справу в цій частині передано на
розгляд суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
позовних вимог до ОСОБА_6 підлягає
скасуванню з ухваленням, відповідно до
п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог щодо стягнення з ОСОБА_6 сум
позики.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309,
313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 23
липня2013 року в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6
скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог про
стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2
суми позики в розмірі 399650,00 грн., а також
про стягнення з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_2 суми позики в розмірі 239790,00 грн.
та судового збору в сумі 3441, 00 грн.
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: