АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/600/2014
інстанції: Богінкевич С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Соколової В.В.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, третя
особа: ОСОБА_2, про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення, за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" на заочне рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 27 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк"
звернулося до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 11 липня
2007 року між банком та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір № K4VIGA00000011,
за умовами якого позичальнику надано
кредит у сумі 200000 доларів США, а також у
розмірі 9879,42 доларів США на сплату
страхових платежів, зі сплатою 12%
річних із кінцевим терміном повернення
кредиту 10 липня 2012 року. У забезпечення
виконання умов договору, цього ж дня з
ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки
належної їй квартири АДРЕСА_1. Взяті на
себе зобов'язання відповідач не
виконав, внаслідок чого виникла
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 578465,30 доларів США, що за
курсом НБУ становить 4621937 грн. 75 коп.

Посилаючись на викладене, позивач з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив суд у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернути стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу
вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ
"ПриватБанк" з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах, а
також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу предмета іпотеки; виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають в
указаній квартирі зі зняттям їх з
реєстраційного обліку.

Заочним рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 27 серпня 2013
року позов ПАТ КБ "ПриватБанк"
задоволено. В рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_2 за кредитним
договором № К4VIGA00000011 від 11 липня 2007
року в сумі 578464 долари США 30 центів, що
за курсом НБУ становить 4621937 грн. 75 коп.,
звернено стягнення на предмет іпотеки,
визначений іпотечним договором №
К4VIGA00000011 від 11 липня 2007 року, укладеним
між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1, а
саме: на квартиру АДРЕСА_1 шляхом
надання права ПАТ КБ "ПриватБанк"
продажу. Встановлено початкову ціну
предмета іпотеки, визначеного
іпотечним договором № К4VIGA00000011 від 11
липня 2007 року, на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
"ПриватБанк" судовий збір у розмірі 182
грн. 18 коп., а також судовий збір у
розмірі 7 грн. 40 коп. на користь держави.

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 20 вересня 2013 року виправлено
описку в резолютивній частині рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 27 серпня 2013 року, зазначено про те,
що з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
"ПриватБанк" підлягає стягненню
судовий збір у розмірі 3433 грн. 60 коп.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ
"ПриватБанк", посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить змінити
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні вимог
про надання ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх
необхідних повноважень для здійснення
продажу предмета іпотеки та відмови в
наданні витягу з Єдиного державного
реєстру прав власності, а також в
частині вимог про виселення і ухвалити
в цій частині нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.
Скаржник зазначає, що судом не було
взято до уваги те, що виконання рішення
суду стосовно звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом його продажу з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем неможливе без надання
позивачу права на отримання витягу з
Єдиного державного реєстру прав
власності, а також надання всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу; судом взагалі не були
розглянуті вимоги банку про виселення;
також судом допущено порушення норм
процесуального права.

Заочне рішення суду відповідачем не
оскаржується.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" -
Герасимик Б.В. в суді апеляційної
інстанції підтримав апеляційну скаргу
з наведених в ній підстав.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в суд апеляційної інстанції не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення в цій
частині, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обгрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Повністю зазначеним вимогам закону
судове рішення не відповідає.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Зі змісту позовної заяви ПАТ КБ
"ПриватБанк", поданих у подальшому
уточнень до позовної заяви вбачається,
що предметом їх позову є звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення відповідачки та всіх інших
осіб, які зареєстровані/або проживають
у квартирі, яка є предметом іпотеки, зі
зняттям їх з реєстраційного обліку за
цією адресою (а.с. 88-91).

Разом з тим, незважаючи на те, що судом
ухвалено рішення про повне задоволення
позову ПАТ КБ "Приватбанк", вимоги банку
про виселення судом не розглядалися
взагалі, висновків щодо цієї позовної
вимоги в резолютивній частині не
наведено.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України,
перевіряючи законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції за правилами розгляду справи
судом першої інстанції, апеляційний
суд вправі дослідити докази, які були
досліджені з порушенням встановленого
порядку, а також нові докази, неподання
яких до суду першої інстанції було
зумовлено поважними причинами.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги після перевірки законності й
обгрунтованості рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, апеляційний суд,
зокрема, ухвалює рішення за наявності
зазначених у ст. 309 ЦПК України підстав
(ст. 303, ч. 1 ст. 307 ЦПК України).

Таким чином, суд першої інстанції
порушив норми процесуального права, що
унеможливило встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного вирішення справи, а тому
заочне рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову ПАТ КБ "Приватбанк"
виходячи з наступного.

Судом установлено, що 11 липня 2007 року
між ЗАТ КБ "ПриватБанк",
правонаступником якого є ПАТ КБ
"ПриватБанк", та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № K4VIGA00000011, за
умовами якого позичальнику надано
кредит у сумі 200000 доларів США, а також у
розмірі 9879,42 доларів США на сплату
страхових платежів, зі сплатою 12%
річних із кінцевим терміном повернення
кредиту 10 липня 2012 року.

У забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором, цього ж дня між
ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником
якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_1
був укладений договір іпотеки, за
умовами якого остання передала в
іпотеку нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1.

Як убачається з матеріалів справи,
внаслідок неналежного виконання
зобов'язання за кредитним договором
станом на 1 жовтня 2012 року утворилась
заборгованість в розмірі 578465,30 доларів
США, що за курсом НБУ становить 4621937 грн.
75 коп., яка складається: 192225,42 доларів
США - заборгованість по кредиту; 46303,62
доларів США - заборгованість по
відсотках; 6000 доларів США -
заборгованість по комісії; 333936,26
доларів США - пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону
України "Про іпотеку" у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки; передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду.

При цьому рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд може
встановити спосіб реалізації предмета
іпотеки: або шляхом проведення
прилюдних торгів, або шляхом
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 Закону України "Про
іпотеку".

Відповідно до процедури продажу,
визначеної у ст. 38 зазначеного Закону,
дії щодо продажу предмета іпотеки та
укладання договору купівлі-продажу
здійснюються іпотекодержателем від
свого імені, на підставі іпотечного
договору, який містить застереження
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки, без необхідності отримання
для цього будь-якого окремого
уповноваження іпотекодавця.

Як роз'яснено у п. 42 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України від 30 березня 2012 року № 5
"Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
резолютивна частина рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39 Закону
України "Про іпотеку", так і положенням
пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК
України. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації.

Ураховуючи вказані вимоги закону та
роз'яснення постанови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, колегія суддів вважає
необхідним у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ К4VIGA00000011 від 11 липня 2007 року,
укладеним між ЗАТ КБ "ПриватБанк",
правонаступником якого є ПАТ КБ
"ПриватБанк", та ОСОБА_2, в розмірі 578465,30
доларів США, що за курсом НБУ станом на 1
жовтня 2012 року становить 4621937 грн. 75
коп., звернути стягнення на предмет
іпотеки за договором іпотеки від 11
липня 2007 року, укладеним між ЗАТ КБ
"ПриватБанк", правонаступником якого є
ПАТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_1, -
квартиру АДРЕСА_1. Визначити спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 Закону України "Про
іпотеку", визнавши початкову ціну
продажу предмету іпотеки на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна.

Щодо вимог позивача про виселення
відповідачки та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають в
указаній квартирі, зі зняттям їх з
реєстраційного обліку, то колегія
суддів дійшла висновку, що такі вимоги
є необґрунтованими та не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.
Після прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо сторонами не
погоджено більший строк. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону
України "Про виконавче провадження"
звернення стягнення на передану в
іпотеку квартиру є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

У п. 43 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
судам роз'яснено, що примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

При цьому пред'явлення позову не є
пред'явленням вимоги відповідно до ст.
40 Закону України "Про іпотеку", оскільки
на момент звернення ПАТ КБ "ПриватБанк"
до суду із позовом про виселення, його
права повинні бути порушені
відповідачем шляхом невиконання
вимоги про звільнення житлового
приміщення. Наявність письмової вимоги
про звільнення житлового приміщення є
обов'язковою умовою при задоволенні
позову про виселення із іпотечного
житла.

Разом з тим, матеріали справи не
містять доказів отримання
відповідачкою письмової вимоги про
добровільне звільнення квартири, яка є
предметом іпотеки.

Не можна погодитися з доводами
позивача про направлення відповідачці
письмової вимоги про добровільне її
виселення, що підтверджується реєстром
поштових відправлень, оскільки
зазначений доказ не підтверджує
вручення письмової вимоги
іпотекодержателя.

Крім того, позивачем не заявлено
позовних вимог до конкретних осіб, які
проживають у квартирі, та доказів
одержання кожним із цих осіб вимоги
іпотекодержателя про виселення у
зв'язку зі зверненням стягнення на
предмет іпотеки не має.

За таких обставин колегія суддів на
підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), вважає, що підстав для
задоволення позову в частині вимог про
виселення немає, оскільки ПАТ КБ
"ПриватБанк" не виконані приписи ч. 2 ст.
40 Закону України "Про іпотеку" та ч. 3 ст.
109 ЖК України.

За таких обставин апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо
суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

За таких обставин з ОСОБА_1 підлягають
стягненню понесені ПАТ КБ "ПриватБанк"
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 3219 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" задовольнити
частково.

Заочне рішення Подільського районного
суду м. Києва від 27 серпня 2013 року
скасувати і ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № К4VIGA00000011 від 11
липня 2007 року, укладеним між закритим
акціонерним товариством комерційний
банк "ПриватБанк", правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
комерційний банк "ПриватБанк", та
ОСОБА_2, в розмірі 578465,30 доларів США, що
за курсом НБУ станом на 1 жовтня 2012 року
становить 4621937 грн. 75 коп., звернути
стягнення на предмет іпотеки за
договором іпотеки від 11 липня 2007 року,
укладеним між закритим акціонерним
товариством комерційний банк
"ПриватБанк", правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
комерційний банк "ПриватБанк", та
ОСОБА_1, - квартиру АДРЕСА_1. Визначити
спосіб реалізації предмета іпотеки
шляхом застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 Закону України "Про
іпотеку", визнавши початкову ціну
продажу предмету іпотеки на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" судові
витрати у розмірі 3219 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий
Судді: