УХВАЛА

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Горелкіної
Н.А., Євграфової Є.П.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: Суворовський районний
відділ Управління державної
міграційної служби у Херсонській
області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном
шляхом виселення та зняття з
реєстраційного обліку, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Суворовського районного суду м.
Херсона від 22 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області
від 09 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

26 листопада 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа -
ОСОБА_5, про витребування майна з чужого
незаконного володіння, посилаючись на
те, що йому на праві власності належить
квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право на спадщину від 17 січня 2002
року.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 02 червня 2011 року право
власності на спірну квартиру було
визнано за ОСОБА_5 на підставі того, що
позивач мав борг перед ОСОБА_5 та в
рахунок погашення якого судом було
визнано право власності на вказану
квартиру. Заперечуючи той факт, що брав
у борг грошові кошти у ОСОБА_5, оскільки
тривалий час перебував за межами
України та фізично не міг написати
розписку, позивач звернувся до
правоохоронних органів із заявою про
порушення кримінальної справи
стосовно ОСОБА_5 за неправомірні дії
відносно нерухомого майна. Одночасно
він звернувся до суду апеляційної
інстанції, оскаржуючи рішення
Суворовського районного суду м.
Херсона від 02 червня 2011 року.
Апеляційний суд Херсонської області
рішення суду першої інстанції про
визнання права власності на спірне
майно за ОСОБА_5 скасував, що, на думку
позивача, стало підставою для
витребування майна із чужого
незаконного володіння. Разом із цим за
час вирішення питань, пов'язаних із
визнанням рішення суду незаконним,
спірне майно вибуло із власності
ОСОБА_5 шляхом продажу іншій особі. На
час звернення до суду, за даними ХДБТІ,
спірна квартира зареєстрована на праві
власності за ОСОБА_6 на підставі
договору дарування. Ураховуючи, що
майно вибуло із власності позивача у
незаконний спосіб, вважав, що має право
витребувати його у нового власника.

Посилаючись на викладене, просив
витребувати спірну квартиру із чужого
незаконного володіння ОСОБА_6

Під час слухання справи, за клопотанням
представника позивача, здійснено
заміну неналежного відповідача -
ОСОБА_6 на належного - ОСОБА_4; до участі
у справі у якості третіх осіб залучено
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також збільшено
розмір позовних вимог, відповідно до
яких представник позивача просив суд
витребувати із чужого незаконного
володіння ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, що
належить позивачу на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 17 січня 2002 року; усунути
ОСОБА_3 перешкоди у користуванні та
розпорядженні квартирою шляхом
виселення ОСОБА_4 із квартири та зняття
його з реєстраційного обліку;
зобов'язати Суворовський районний
відділ УДМС у Херсонській області
зняти ОСОБА_4 з реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 22 серпня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 09 грудня 2013 року, позов задоволено
частково. Витребувано від ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

У решті позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеним вимогам ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд,
задовольняючи позов частково та
витребовуючи від ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, виходив із
того, що спірна квартира вибула з
володіння ОСОБА_3 поза його волею, за
незаконним рішенням суду, на підставі
якого ОСОБА_5 як особа, яка не мала права
на відчуження квартири, продав її
ОСОБА_7 і в подальшому квартира
перейшла у власність ОСОБА_6 і ОСОБА_4 У
зв'язку із скасуванням незаконного
рішення суду від 02 червня 2011 року
позивач набув права вимоги про
витребування свого майна із чужого
незаконного володіння, у кого б воно не
знаходилося.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна з таких підстав.

Установлено, що рішенням Суворовського
районного суду м. Херсона від 02 червня
2011 року за ОСОБА_5 визнано право
власності на спірну квартиру з тих
підстав, що ОСОБА_3 мав борг перед
ОСОБА_5 та в рахунок погашення якого
судом було визнано право власності на
вказану квартиру.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 20 жовтня 2011
року за апеляційною скаргою ОСОБА_3
рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 02 червня 2011 року
скасовано та в позові відмовлено з тих
підстав, що між сторонами склалися
відносини щодо позики, які не можуть
вирішуватися за рахунок нерухомості.

Відповідно до пп. 2, 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України
власник має право витребувати своє
майно від добросовісного набувача в
тому разі, якщо майно було викрадене в
нього або вибуло з його володіння не з
його волі іншим шляхом.

Оскільки майно вибуло з володіння
позивача внаслідок ухвалення судом
рішення у цивільній справі щодо
визнання права власності на таке майно,
перевірці судом при вирішенні цієї
справи підлягає не тільки чинність
такого рішення, а й обставини визнання
чи заперечення позову про визнання
права власності.

Між тим, беручи до уваги факт
скасування рішення суду від 02 червня 2011
року як доказ вибуття спірної квартири
із володіння позивача поза його волею,
суд не звернув уваги на те, що за
змістом зазначеного рішення ОСОБА_3
подавав до суду заяву про те, що проти
позовних вимог про визнання права
власності на належну йому квартиру в
рахунок наявного боргу не заперечує.

Наявність таких обставин виключає факт
вибуття спірної квартири з володіння
позивача без його волі.

Заперечуючи обставини подання
позивачем вищевказаної заяви,
представник позивача стверджував, що
позивач з 2002 року проживає за межами
України - у США. Разом із тим відповідні
докази цього в матеріалах справи
відсутні, рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 20 жовтня 2011
року обставини з цього приводу не
встановлені.

На порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК
України суд на зазначене уваги не
звернув, з огляду на клопотання
відповідача не з'ясував, чи дійсно
перебував та перебуває позивач за
межами України; не звернув уваги на те,
що за наявною в матеріалах справи
копією закордонного паспорта позивача,
виготовленою 31 жовтня 2013 року (а.с. 213-232),
строк останнього сплинув у 2010 року, за
відмітками про перетин кордону - 01
квітня 2008 року позивач покинув
територію України, в той час коли за
доданими до паспорта поясненнями
останнього це відбулось у лютому 2006
року.

Належним чином засвідчена довіреність
на представництво в суді інтересів
ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутня, а
ксерокопії генерального доручення від
10 серпня 2011 року (а.с. 30), генеральної
довіреності від 26 лютого 2016 року (а.с. 32),
генеральної довіреності від 12 червня
2013 року (а.с. 233) викликають сумніви щодо
їх підписання, оскільки містять різні
підписи особи, що видала довіреність,
які, в свою чергу, відмінні від підпису
особи, що звернулась до суду із
позовом.

У матеріалах справи відсутні належні
докази, які підтверджують повноваження
ОСОБА_8 бути представником позивача і
представляти інтереси ОСОБА_3
відповідно до ст. 42 ЦПК України.

Переглядаючи рішення суду в
апеляційному порядку, апеляційний суд,
направивши судовий запит щодо
з'ясування місцезнаходження позивача
та перетину ним кордону, вирішив
апеляційну скаргу, не отримавши
належної відповіді компетентного
органу.

Оскільки з'ясування наявності
(відсутності) волі позивача на вибуття
квартири з його володіння у червні 2011
року та, відповідно, його перебування в
Україні має суттєве значення для
правильного вирішення спору, рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 22 серпня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Херсонської
області від 09 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Н.А.
Горелкіна

Є.П.
Євграфова

В.І.
Журавель

Ю.Г.
Іваненко