Справа № 2/489/862/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

23.04.2014 р.
м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в
складі:

головуючого - судді Тихоновій Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 р. ОСОБА_1 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_4 про поділ
майна подружжя. Вказувала на те, що
перебувала з відповідачем в
зареєстрованому шлюбі з 2000 р. До цього
з осені 1997 р. проживала з ним однією
сім`єю без реєстрації шлюбу. За час
спільного проживання в 1999 р. ними було
придбано АДРЕСА_1, право власності на
яку було зареєстровано за
відповідачем. Також в 2005 р. сторонами
було спільно придбано житловий буд.
АДРЕСА_2, право власності на який також
було зареєстровано за відповідачем. На
теперішній час подружні відносини між
сторонами припинені. Оскільки, на думку
позивача, вищевказане майно було
придбано сторонами за час спільного
проживання, позивачка вважає, що воно є
спільним сумісним майном подружжя.

Посилаючись на вищевикладене,
позивачка просила суд, в порядку поділу
майна подружжя, визнати за нею право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1; визнати за нею право
власності на 1/2 частку житлового
будинку АДРЕСА_2.

Позивачка ОСОБА_1та її представник в
судовому засіданні заявлені вимоги
підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні визнав позов частково.
Вважав за можливе визнання права
власності за позивачем на 12 частку
житлового будинку та заперечував проти
визнання спільним майном подружжя
квартиру та, відповідно, заперечував
проти її розподілу.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 04.02.2000 р.

Відповідно до Рішення Ленінського
райсуду м. Миколаєва та апеляційного
суду Миколаївської області, 24.03.2014 року
шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до копій свідоцтв про
народження, долучених до матеріалів
справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від спільного
проживання мають неповнолітніх дітей:
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно Договору купівлі-продажу
квартири від 01.11.1999 р., посвідченого
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_1.

Також 30.09.2005 р. між ОСОБА_6, та ОСОБА_4 був
укладений Договір купівлі-продажу
жилого будинку, відповідно до умов
якого останній купив цілий житловий
будинок АДРЕСА_2.

Згідно Інформаційної довідки з Реєстру
прав власності на нерухоме майно від
19.12.2013 р. право власності на
вищезазначений житловий будинок
зареєстровано за ОСОБА_4

Відповідно до ст. 22 КпШС майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Згідно ст. 28 КпШС в разі поділу майна,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до ст.ст. 6, 12 КпШС правове
регулювання шлюбних і сімейних
відносин в Україні здійснюється тільки
державою. Шлюб укладається в
державних органах реєстрації актів
громадянського стану. Визнається
тільки шлюб, укладений у державних
органах реєстрації актів
громадянського стану.

Враховуючи вищевикладене посилання
позивача, як на підставу своїх вимог в
частині розподілу квартири, на те, що
вона та відповідач ОСОБА_4 з 1997 р.
спільно проживали однією сім`єю без
реєстрації шлюбу, мали спільну дитину
та в цей час - у 1999 році придбали
нерухоме майно - квартиру, яка, відтак є
спільною сумісною власністю подружжя,
суперечать вимогам законодавства та не
можуть бути прийняті судом до уваги.

За таких обставин позовні вимоги
ОСОБА_1 в частині визнання за нею права
власності на 1/2 частину АДРЕСА_1, в
порядку розподілу спільного сумісного
майна подружжя, є безпідставними та не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Згідно ст.69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності.

Відповідно до ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними.

Отже, з урахуванням того, що майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є їх
спільною сумісною власністю, та
приймаючи до уваги, що будинок АДРЕСА_2
було придбано сторонами за час
перебування в зареєстрованому шлюбі,
суд вважає необхідним задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1 та поділити
нерухоме майно подружжя за принципом
рівності часток, визнавши за нею право
власності на ? частку вищезазначеного
будинку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача ОСОБА_4 на користь
позивачки необхідно стягнути судовий
збір в розмірі 243 грн. 60 коп., частину
витрат на незалежну оцінку майна - 600
грн.

На підставі ст. ст. 6, 12, 22, 28 КпШС, ст.60,69,70
СК України та керуючись ст.ст. 12, 30, 60, 88,
214 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4
про поділ майна подружжя -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частку житлового будинку АДРЕСА_2.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 243 грн. 60 коп., частину витрат на
незалежну оцінку майна - 600 грн., усього -
843 грн.60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення

Суддя: