Справа № 249/5609/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 лютого 2014 р.
м.Шахтарськ

Шахтарський міськрайонний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді
Пархоменко І.О.,

при секретарі
Лисенко Л.О.,

за участю представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в приміщенні
Шахтарського міськрайонного суду
Донецької області справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування
збитків, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_3 про відшкодування
збитків. В обґрунтування своїх вимог
посилалась на те, що відповідачем, який
є співвласником квартири АДРЕСА_1, не
виконуються належним чином
зобов'язання по утриманню своєї частки
квартири. 21 вересня 1994 року сторони
уклали шлюб, за період якого разом з
сином ОСОБА_6, приватизували квартиру
АДРЕСА_1, таким чином відповідач набув
на праві спільної часткової власності
1/ 3 частину квартири. В грудні 2012 року
рішенням Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області шлюб між
сторонами було розірвано. Як у період
шлюбу так і після його розірвання
відповідач ухилявся від сплати
комунальних послуг та інших
обов'язкових платежів. Таким чином, у
період з 2010 року по 2013 р. за утримання
вищевказаної квартири позивачем було
сплачено 21386, 34 грн. Частка відповідача
за утримання квартири у зазначений
період складає 7128, 78 грн. Просила
стягнути з відповідача збитки,
понесені позивачем за утримання
квартири в розмірі 7128, 78 грн., 3 % річних
від суми боргу в сумі 316, 81 грн., а всього
стягнути 7445, 59 грн.

Позивач в судове засідання не
з»явилась, надала заяву де вказала, що
позовні увимоги підтримує в повному
обсязі, просить слухати справу без її
участі, просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
суду пояснив, що позивач несла витрати
на утримання житла та комунальні
послуги. Відповідач нічого не
сплачував з 2010 року по 2013 рік, але
повинен був. Просив задовольнити
позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, просив
відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, суду пояснив, що
позивач та відповідач були у шлюбі,
мешкали однією родиною. Відповідач
працював, заробітну плату віддавав у
розпорядження позивача. Позивач
сплачувала за квартиру коштами
відповідача. З жовтня 2012 року
відповідач не мав доступа в квартиру,
житловим приміщенням не користувався,
тому не повинен нести витрати. Просив
відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання 24 лютого 2014 року
відповідач та представник відповідача
не з»явились, хоча були повідомлені про
час та місце слухання справи належним
чином. У судовому засіданні 19 лютого 2014
року судом погоджувалась дата
наступного судового засідання з
учасниками процесу, у тому числі і з
відповідачем та його представником.
Ніяких клопотань про призначення
судового розгляду на іншу дату від
учасників процесу не поступило і тому у
судовому засіданні була оголошена
перерва до 24 лютого 2014 року. Після
судового засідання 19 лютого 2014 року
відповідач та його представник
відмовились від отримання судових
повісток, про що було складено
відповідний акт.

Судом, в межах заявлених позовних вимог
і на підставі наданих особами, які
брали участь у справі, доказів,
встановлено наступні обставини та
визначені відповідно до них
правовідносини.

Сторони уклали шлюб 21.09.1994 року, про що
свідчить свідоцтво про укладення шлюбу
серії НОМЕР_1, видане відділом РАЦС м.
Шахтарська Донецької області, актовий
запис № 431.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 06 грудня 2000 року,
квартира, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, належить на праві спільної
часткової власності ОСОБА_5 - 1/ 3 частка,
ОСОБА_3 - 1 / 3 частка, ОСОБА_6 - 1/ 3 частка.

Рішенням Шахтарського
міськрайонного суду Донецької області
від 07 грудня 2012 року розірвано шлюб між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Рішення набрало
законної чинності 18.12.2012 року.

Відповідно до довідки ОСББ
«Успіх» № 52 від 18.05.2013 року, ОСОБА_5
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та
має склад сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_6.

Згідно з договором купівлі-продажу від
07.10.2013 року, посвідченого приватним
нотаріусом Шахтарського міського
нотаріального кругу ОСОБА_7,
зареєстрованого в реєстрі за № 2263,
ОСОБА_3 передав у власність 1/ 3 частку в
праві власності на квартиру АДРЕСА_1,
ОСОБА_6

Відповідно до довідки ОСББ «Успіх» № 100
від 09.10.2013 року, ОСОБА_5 зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1 та має склад сім'ї:
ОСОБА_6.

Згідно з домовою книгою для прописки
громадян, які мешкають в квартирі
АДРЕСА_1, у вказаній квартирі
зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6. ОСОБА_3
знятий з реєстрації 08.10.2013 року.

Рішенням Шахтарського
міськрайонного суду Донецької області
від 28 березня 2013 року частково
задоволені позовні вимоги ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про розподіл майна.

Відповідно до частини 1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Згідно з ч.4 ст.319 ЦК України власність
зобов»язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник
відповідно до своєї частки у праві
спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

З наведеної норми вбачається, що в разі
доведеності одним із співвласників
понесення ним витрат на управління,
утримання та збереження спільного
майна, участь у чому (управлінні,
утриманні, збереженні) пропорційно
своїй частці зобов'язаний приймати
інший співвласник, який ухиляється від
свого обов'язку, особа, яка зазнала
втрат, має право на їх відшкодування у
передбаченому законом порядку.
Зокрема, такими способами захисту
права є відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди
(п. 8 частини 2 ст. 16 ЦК України).

Витрати на утримання будинку та
прибудинкової території (квартплата),
витрати на централізоване опалення
квартири, пов'язані з утриманням
спільного майна сторін, а саме,
квартири АДРЕСА_1. Нарахування плати за
надання цих послуг не залежить від
кількості споживачів, що мешкають
(зареєстровані) в квартирі, зазначені
послуги пов'язані саме з
обслуговуванням (утриманням та
збереженням) майна, співвласниками
якого є позивач та відповідач, а тому
позивач має право на відшкодування
понесених ним витрат на зазначене
утримання спільного майна, якщо він
поніс витрати в повному обсязі, а інший
співвласник ухиляється від свого
обов'язку.

Як вбачається з долучених позивачем до
позовної заяви розрахунків , в період з
вересня 2010 року по вересень 2013 року
включно ним понесені витрати, а саме,
сплачено за утримання будинку та
прибудинкової території (квартплата)
та вивіз ТБО - 4276,97 грн., за
газопостачання - 1590,05 грн., за
водопостачання - 794,05 грн., за постачання
електричної енергії - 1640,62 грн., за
опалення квартири - 7851,84 грн., за
телекомунікаційні послуги - 1067,60 грн.,
за послуги зв»язку - 2499,21 грн, за
інтернет - 1666,00 грн.

Наданими позивачем квитанціями на
оплату комунальних послуг
підтверджується, що оплату вносив
саме він.

Позивач ставила питання про стягнення
з відповідача витрат, понесених нею, за
період з вересня 2010 року по вересень
2013 року.

Проте судом встановлено, що з 21.09.1994
року сторони перебували у шлюбі.

Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно з ч.2 ст.61 Сімейного кодексу
України об'єктом права спільної
сумісної власності є заробітна плата,
пенсія, стипендія, інші доходи,
одержані одним із подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.65 Сімейного кодексу
України дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою.

Відповідач стверджував, що заробітну
плату віддавав дружині, яка
розпоряджалась коштами. Саме з цих
коштів вона сплачувавала за квартиру.
Будь яких доказів в заперечення цього
твердження представником позивача не
надано.

Шлюб між сторонами розірвано рішенням
Шахтарського міськрайонного суду
Донецької області від 07 грудня 2012 року.

Відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Із вищевказаного рішення вбачається,
що з 20 вересня 2012 року сторони
припинили сімейно-шлюбні відносини.
Рішення сторонами не оскаржувалось і
набрало законної чинності 18.12.2012 року. З
наведеного вбачається , що з 20 вересня
2012 року сторони перестали мешкати
однією родиною.

Відповідно до п.1ч.2 ст.3 Сімейного
кодексу України сім'ю складають особи,
які спільно проживають, пов'язані
спільним побутом, мають взаємні права
та обов'язки.

Таким чином позовні вимоги позивача за
період звересня 2010 року по вересень 2012
року задоволенню не підлягають, бо
сторони перебували у шлюбі, мешкали
однією родиною, мали майно на праві
спільної сумісної власності, яким
розпоряджалися за взаємною згодою,
мали взаємні права та обов»язки.

Відповідач не заперечував, що з жовтня
2012 року він не несе витрат на утримання
квартири та не сплачує комунальні
послуги, але вказав, що не сплачує з тих
причин , що не мешкає в квартирі.

Відповідно до ст.129 Конституції
України, ст..10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справі не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

У судовому засіданні відповідачем не
надано жодних доказів того, що з жовтня
2012 року він не мешкає в квартирі.

Суд не може прийняти у якості доказів
не проживання відповідача у спірній
квартирі копію акту від 20.03.2013 року, бо
вона належним чином не завірена. Також
в акті відсутні підписи сусідів. У
судовому засіданні було задоволено
клопотання відповідача та його
представника про допит у якості свідка
ОСОБА_8, яка по твердженню відповідача
може підтвердити факт не проживання.
Свідок ОСОБА_8 не з»явилась в судове
засідання, хоча судову повістку
отримувала, про що свідчить поштове
повідомлення про вручення судової
повістки. В зв»язку з тим, що суд
викликав свідка ОСОБА_8 за
клопотанням відповідача і свідок не
з»явилась на виклик суду, суд
зобов»язав відповідача забезпечити
явку свідка в судове засідання.
Відповідач не з»явився в судове
засідання 24.02.2014 року, хоча був належним
чином повідомлений про час та місце
слухання справи, явку свідка не
забезпечив.

Але ж, що стосується заявлених
позивачем вимог про відшкодування
понесених ним витрат по оплаті за
газопостачання, за водопостачання , за
постачання електричної енергії , вивіз
твердих побутових відходів, то
зазначені житлово-комунальні послуги
не є послугами, які пов'язані з
утриманням або збереженням спільного
майна.

Відповідно до ст. 20, ст. 32 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» від 24
червня 2004 року № 1875 - IV оплачувати
житлово-комунальні послуги
зобов'язаний споживач.

Шлюб між сторонами розірвано 07 грудня
2012 року, з вересня 2012 року сторони по
справі не є членами однієї сім'ї.

Статтею 156 ЖК України не передбачений
солідарний обов'язок співвласників
квартири на оплату комунальних послуг,
що пов'язані з задоволенням потреб
конкретного споживача у забезпеченні
холодною водою, водовідведенням, газо-
та електропостачанням, вивезенням
побутових відходів.

Телекомунікаційні послуги , послуги
зв»язку, та інтернет взагалі не є
комунальними послугами.

Сплачувати зазначені послуги за
відповідача позивача ніхто не
уповноважував.

За таких підстав позовні вимоги ОСОБА_5
підлягають задоволенню частково, а
саме стягненню з ОСОБА_3 1/3 частку
понесених позивачкою витрат на
утримання спільного майна - квартири
АДРЕСА_1 за період з жовтня 2012 року по
вересень (включно ) 2013 року.

За період з жовтня 2012 року по
вересень (включно ) 2013 року ОСОБА_5
понесла витрати, пов'язані з утриманням
спільного майна сторін, а саме: на
утримання будинку та прибудинкової
території (квартплата) у розмірі 1176,00
грн, витрати на централізоване
опалення квартири - 2649,23 грн. Тобто
частка, яку мусить сплатити відповідач
складає: 1176,00:3=392 грн ; 2649,23:3=883,08 грн.
Разом =392 грн + 883,08 грн = 1275,08 грн.

В іншій частині позову, а саме про
стягнення заборгованості за
телекомунікаційні послуги, послуги
зв»язку, та інтернет слід відмовити за
його необґрунтованістю, оскільки
сплата за користування кабельним
телебаченням, телефоном та інтернетом
не є комунальною послугою.

Також не підлягають задоволенню
позовні вимоги в частині 3 % річних від
суми боргу в сумі 316, 81 грн, бо
правовідносини, які виникли між
сторонами не є договорними і тому
законодавство яке передбачає
відповідальність за невиконання
зобов»язань в даному випадку
застосуванню не підлягає.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позивачем сплачено при подачі
позову до суду судовий збір у розмірі
229,40 грн., який є мінімальним судовим
збором при зверненні з позовом до суду,
за правову допомогу 2000 грн., суд вважає
за необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача вказані витрати.

На підставі ст.ст. 319, 322, 360 ЦК України,
ст. ст. 3, 60, 61, 65 Сімейного кодексу
України, ст.156 ЖК України, керуючись ст.
ст. 3,11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
відшкодування збитків задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1/3
частку понесених нею витрати на
утримання спільного майна - квартири
АДРЕСА_1 за період з жовтня 2012 року по
вересень (включно ) 2013 року в розмірі
1275,08 (одна тисяча двісті сімдесят
п»ять ) гривень 08 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 229,41грн та витрати на правову
допомогу в розмірі 2000(дві тисячі) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційної
скарги не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Шахтарського міськрайонного
суду І.О.Пархоменко