Справа № 344/1042/13-ц
Провадження № 22-ц/779/848/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого : Мелінишин
Г.П.

суддів:
Матківського Р.Й., Шишка А.І.

секретаря:
Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ПП «Соціальна аптека ІФ» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського
міського суду від 04 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в суд
з позовом, уточнивши його в подальшому,
до ПП «Соціальна аптека ІФ» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку.

Позовні вимоги мотивувала тим, що
працювала у відповідача на посаді
завідуючої аптеки. 20.03.2012 року її
звільнено з роботи, однак при
звільненні з нею не проведено
розрахунок. Виходячи із розміру
середньої заробітної плати по
Івано-Франківській області просила
стягнути з відповідача на її користь 57
921,00 грн. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 04 березня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
права. Зазначає, що суд безпідставно
відмовив у задоволенні її позову. При
цьому помилково посилався на те, що нею
не подано доказів звернення до
відповідача з вимогою про проведення
розрахунку та не зазначено об'єктивних
причин неможливості подання довідки
про середню заробітну плату. Також
судом не взято до уваги, що відповідно
до вимог трудового законодавства
відповідач зобов'язаний в день
звільнення провести розрахунок із
звільненим працівником. У день
звільнення вона перебувала на робочому
місці, а тому відповідач повинен був
провести з нею розрахунок.

Поза увагою суду залишилась і та
обставина, що будь-якого належного
доказу щодо проведення з нею
розрахунку відповідачем не подано.
Одночасно безпідставними є посилання
представника відповідача щодо
неможливості надати суду відповідні
докази у зв'язку з тим, що ПП «Соціальна
аптека ІФ» існує лише формально.
Відповідно до Закону України «Про
Національний архівний фонд та архівні
установи» термін зберігання
відомостей по оплаті грошей та
розрахунково-касових відомостей
працівників становить 75 років.

Також судом не взято до уваги, що
отримати довідку про середню заробітну
плату вона не мала можливості, оскільки
після її звільнення підприємство
фактично припинило роботу. Цю
обставину підтвердив у судовому
засідання представник відповідача.
Крім того, її представник у судовому
засіданні 04.03.2014 року заявляла
клопотання про витребування у
відповідача довідки про середню
заробітну плату, однак суд
безпідставно відхилив таке клопотання.

Приймаючи до уваги пояснення свідка
ОСОБА_3, який ніби-то підтвердив факт
проведення з нею розрахунку по
заробітній платі, суд не звернув увагу,
що в його поясненнях є протиріччя, вони
не містять фактичних даних, на підставі
яких можливо встановити наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін.

Крім того, судом не вирішено її
позовної вимоги щодо стягнення
середнього заробітку в зв'язку із
затримкою видачі трудової книжки,
оскільки від такої вона не
відмовлялась.

З цих підстав просила рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта доводи скарги
підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник ПП «Соціальна аптека ІФ»
доводів скарги не визнав посилаючись
на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з
того, що нею не подано доказів
звернення до відповідача з вимогою про
проведення розрахунку при звільненні.
Тому заявлена нею позовна вимога є
безпідставною та необґрунтованою.

Разом з тим, вирішуючи даний спір суд
першої інстанції всупереч вимог статей
212, 214 ЦПК України не встановив, чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; у достатньому обсязі не
визначився щодо характеру спірних
правовідносин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 116 КЗпП України
передбачено, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 працювала у ПП «Соціальна
аптека ІФ» з 02.07.2011 року на посаді
завідуючої аптеки (а.с.2).

Відповідно до наказу директора ПП
«Соціальна аптека ІФ» від 20.03.2012 року
позивача звільнено з роботи з 20.03.2012
року за згодою сторін (а.с.3).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2
посилалась на те, що 20.03.2012 року в день
звільнення з роботи відповідачем не
було проведено з нею повний розрахунок
належних при звільненні сум, тому
виходячи з розміру середньомісячної
заробітної плати по Івано-Франківській
області просила стягнути з відповідача
на її користь середній заробіток за
весь час затримки такого розрахунку.

Із витребуваних апеляційним судом за
клопотанням представника апелянта з
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області та
Головного управління Пенсійного фонду
України в Івано-Франківській області
інформації вбачається, що у
січні-лютому 2012 року ОСОБА_2 нараховано
(виплачено) заробітну плату у сумі 1000,00
грн. (відповідно по 500 грн. в місяць). В
той же час, дані щодо нарахування
(виплати) заробітної плати позивачу у
березні 2012 року відсутні.

Будь-якими належними та допустимими
доказами ці обставини не спростовані, в
тому числі і представником позивача
щодо розміру середнього заробітку
ОСОБА_2

Згідно з ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Оцінюючи нові докази з дотриманням
положень ст. 303 ЦПК України колегія
суддів вважає, що оскільки відповідач
не виплатив позивачу належні суми при
звільненні, тим самим допустив
порушення вищезазначених вимог закону,
на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню
середній заробіток за час затримки
розрахунку по день постановлення
рішення.

Згідно статті 27 Закону України «Про
оплату праці» порядок обчислення
середньої заробітної плати працівника
у випадках, передбачених
законодавством, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень п.8 постанови
Кабінету Міністрів України від 8 лютого
1995 року № 100 «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати» нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Враховуючи розмір заробітної плати
позивача за січень - лютий 2012 року у
сумі 500,00 грн. середньоденна заробітна
плата ОСОБА_2 відповідно становить 24,39
грн. ((500+500) : 41 (кількість відпрацьованих
позивачем днів за цей період) = 24,39 грн.).

Беручи до уваги, що кількість робочих
днів у 2012 році після звільнення
позивача становить 197 днів, у 2013 році - 251
день, в 2014 році - 77 дні, загальна
кількість днів за час затримки
становить 525.

Отже, сума середнього заробітку за час
затримки розрахунку за період з 20.03.2012
року по 23.04.2014 року складає 12 804,75 грн.
(24,39 грн. х 525 днів). Вказана сума
визначена без утримання прибуткового
податку та інших обов'язкових платежів.

За таких обставин, оскільки рішення
суду першої інстанції постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального закону, що призвело до
неправильного вирішення справи, воно
не може залишатися в силі. Тому
відповідно підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_2

Розподіл судових витрат слід покласти
на сторін відповідно до ст. 88 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського
міського суду від 04 березня 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_2 до ПП «Соціальна аптека ІФ» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку задовольнити
частково.

Стягнути з приватного
підприємства «Соціальна аптека ІФ» на
користь ОСОБА_2 12 804,75 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Стягнути з приватного
підприємства «Соціальна аптека ІФ» в
дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Р.Й. Матківський

А.І. Шишко