АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5256/2014 Головуючий у
1-й інстанції: Парамонов М.Л.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
Головуючої - Кравець
Суддів - Семенюк
Т.А., Левенця Б.Б.,
при секретарі - Круглику
розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 27 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3 особа - ОСОБА_5 -
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу про
визнання договорів недійсними,
визнання права власності на частину
будинку та витребування майна із
незаконного володіння та
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_1, 3 особа - ОСОБА_5 - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу про визнання
договорів недійсними, визнання права
власності на частину будинку та
витребування майна із незаконного
В С Т А Н О В И Л А :
У червні 2010 рокуОСОБА_1 звернулася в суд
із зазначеним позовом, в якому, з
урахуванням уточнених вимог, просила
визнати недійсними - договір
купівлі-продажу Ѕ частини житлового
будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6
та ОСОБА_2 від 30.10.2009 року, посвідчений
ОСОБА_5 - приватним нотаріусом КМНО
30.10.2009 року за реєстровим №2366, та
договір купівлі-продажу Ѕ частини
житлового будинку АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 06.04.2010 року,
посвідчений ОСОБА_5 - приватним
нотаріусом КМНО 06.04.2010 року; визнати за
ОСОБА_1 право власності на ј частину
житлового будинку АДРЕСА_1; витребувати
із незаконного володіння ОСОБА_3 Ѕ
частину житлового будинку АДРЕСА_1.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
спірний будинок був спільною власністю
її та ОСОБА_6, відчуження Ѕ частини
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 здійснив без її
згоди, подавши нотаріусу заяву про те,
що він на час придбання будинку в
зареєстрованому шлюбі не перебував, що
не відповідає дійсності та порушує її
майнові права як дружини.
ОСОБА_4 також звернулася із позовом, в
якому просила визнати договори
купівлі-продажу Ѕ частини житлового
будинку АДРЕСА_1 від 30.10.2009 року та від
06.04.2010 року недійсними; визнати за нею,
як спадкоємцем першої черги за законом,
право власності на ј частину будинку
АДРЕСА_1 та витребувати Ѕ частину
зазначеного будинку із незаконного
Зазначала , що договір купівлі-продажу
Ѕ частини житлового будинку був
укладений її батьком без дозволу
ОСОБА_1, що порушує її майнові права як
спадкоємиці за законом першої черги.
Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 27 січня 2014 року - у
задоволенні позовів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати його
та ухвалити нове про задоволення
позовів в повному обсязі, посилаючись
на те, що суд ухвалив рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки не
відповідають обставинам справи та
наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що суд не дав належної
оцінки тим обставинам, що частина
спірного будинку була придбана ОСОБА_1
та ОСОБА_6 під час шлюбу , а відчужена
ОСОБА_6 без згоди дружини до розірвання
шлюбу.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_3 скаргу не визнав, просив її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції - залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав:

Відмовляючи у задоволенні позовів, суд
виходив з того, що ОСОБА_1 не надано
будь-яких доказів про те, що Ѕ частина
житлового будинку АДРЕСА_1, яка була
зареєстрована на ім'я ОСОБА_6, належала
подружжю на праві спільної сумісної
власності, тобто є майном, нажитим
подружжям за час шлюбу.

Проте, з таким висновком суду
погодитись неможливо, оскільки такого
висновку суд дійшов, не з'ясувавши
дійсні обставини спору, не перевіривши
доводи і заперечення сторін та без
належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм
матеріального та процесуального права
є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК
України до скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення по суті
заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6
перебували в зареєстрованому шлюбі з
22.10.1987 року до 25.03.2010 року, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_6

ОСОБА_6 купив у ОСОБА_7 Ѕ частину жилого
будинку за адресою АДРЕСА_1, що
підтверджується копією договору
купівлі-продажу від 30.12.1988 року, який
посвідчено державним нотаріусом 7-ої
Київської державної нотаріальної
контори Гогітідзе В.Ф. 30.12.1988 року за
реєстровим №4-3493 та зареєстровано в БТІ
м. Києва 17.01.1989 року (а.с.10-13 т.1).

30.10.2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було
укладено договір купівлі-продажу
частини житлового будинку, а саме Ѕ
частини житлового будинку АДРЕСА_1, яка
складається з жилих кімнат розміром 10,7
кв. м (літ. 2) та 17,2 кв. м (літ. 3), кухні - 5,1
кв. м (літ. 1) та ванни - 3,6 кв. м (літ. 4);
договір посвідчено ОСОБА_5 - приватним
нотаріусом КМНО 30.10.2009 року за
реєстровим №2366 (а.с.172 т.1).

За п.8 Договору продавцем була подана
заява про те, що на час придбання
частини житлового будинку він в
зареєстрованому шлюбі та у фактичних
шлюбних відносинах не перебував.

06.04.2010 року, ОСОБА_2 продав Ѕ частину
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (а.с.173 т.1).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 59
років, у м. Ніжині Чернігівської
області (а.с.67 т.1).

Донька померлого - ОСОБА_4 28.03.2011 року
звернулась до нотаріальної контори із
заявою від 25.03.2011 року про прийняття
спадщини після смерті батька ОСОБА_6,
інших спадкоємців згідно матеріалів
спадкової справи не має, заповіту
ОСОБА_6 не залишив (а.с.89-91 т.1).

Вирішуючи спір між сторонами, суд
передчасного висновку дійшов , що
ОСОБА_1 не надала суду доказів, що
спірна частина будинку належала
подружжю на праві спільної сумісної
власності.

Так, вимоги ОСОБА_1 щодо недійсності
договору купівлі-продажу Ѕ частини
житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного
між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 від 30.10.2009 року
базуються на недотриманні вимог закону
при відчуженні майна , що є спільною
власністю подружжя.

Спірне майно було придбане до 2004
року, закон не має зворотної дії та не
поширюється на правовідносини, які
виникли до набрання чинності СК
України 01.01.2004 року, тому при вирішенні
спору суд керується КпШС України.

Умовами ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю
України визначено, що майно нажите
подружжям за час шлюбу, є їх спільною
сумісною власністю. Кожний із подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі.

За правилами ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю,
частки якого між подружжям визнаються
рівними.

Набуття майна за час шлюбу створює
презумпцію права спільної сумісної
власності подружжя. Якщо майно було
набуте за час шлюбу, передбачається
(презюмується), що воно є спільним.
Протилежне, тобто належність майна до
роздільного майна подружжя, потребує
доведення. Якщо докази відсутні або їх
недостатньо, майно, набуте за час шлюбу,
вважатиметься спільним майном
подружжя.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Так, ст.369 ЦК України передбачає, що
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення
правочину щодо розпорядження спільним
майном, який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

За умов, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували
у зареєстрованому шлюбі з 1987 року по 2010
рік і Ѕ частина будинку була придбана
ОСОБА_6 у 1988 року, то спірне майно є
спільною сумісною власністю подружжя.

Висновок суду про те, що рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
25.03.2010 року встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 не підтримували подружніх
стосунків, не вели спільного
господарства з 2000 року не спростовує
режим спільності набутого подружжям
майна і не делегує право одному з
подружжя розпоряджатися майном без
згоди іншого.

Крім того, безпідставні є і висновки
суду про відсутність доказів того, що
під час спільного проживання та
ведення спільного господарства (до 2000
року) за рахунок коштів позивачки
вартість спірної частини будинку
істотно збільшилась, оскільки вимоги
позивача випливають не із визнання
права власності на спірне майно, а
стосуються виключно незаконності його
відчуження як спільного майна, що
набуте за час шлюбу.

Окрім того, Ѕ частина будинку є цінним
майном і даний правочин (договір
купівлі-продажу від 30.10.2009 року
виходить за межі дрібного побутового, а
тому за умов ч.3 ст. 65 СК України
позивач, як дружина, повинна була
надати свою письмову згоду на
відчуження даного майна.

Таким чином, позовні вимоги в частині
визнання недійсними договору
купівлі-продажу Ѕ частини житлового
будинку АДРЕСА_1 від 30.10.2009 року
підлягають задоволенню, оскільки
договір був укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 з порушенням вищезазначених
обмежень, без отримання згоди ОСОБА_1,
як співвласника даного майна.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання за нею
право власності на ј частини будинку
по АДРЕСА_1 як на частку у майні
подружжя, то вони також підлягають
задоволенню, оскільки спірне майно є
спільною сумісною власністю подружжя,
а тому позивач має право на виділ їй
належної ј частини від Ѕ частини
будинку.

При цьому, суд визначає, що частка
померлого ОСОБА_6 у праві спільної
сумісної власності становить ј від Ѕ
частини будинку.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору купівлі - продажу Ѕ
частини будинку АДРЕСА_1, укладеного 6
квітня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідченого приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_5 06.04.2010 року, то вони не
підлягають задоволенню, так як
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 30.10.2009 року тягне за
собою недійсність наступних
правочинів.

У даному випадку позивач має захищати
порушене право шляхом витребування
майна (віндикаційний позов) в
останнього набувача, яким є ОСОБА_3

Отже, з урахуванням вищевикладеного та
у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 ставила перед
судом питання про витребування із
незаконного володіння ОСОБА_3 Ѕ
частини житлового будинку АДРЕСА_1,
така вимога підлягає задоволенню,
оскільки позивачем правильно обрано
спосіб захисту свого порушеного права
шляхом пред'явлення віндикаційного
позову, оскільки для цього є підстави,
передбачені ст. 388 ЦК України, які дають
право витребувати майно у
добросовісного набувача.

Щодо позову ОСОБА_4 в частині визнання
договорів купівлі-продажу Ѕ частини
житлового будинку АДРЕСА_1 від 30.10.2009
року та від 06.04.2010 року недійсними та
витребування Ѕ частини зазначеного
будинку із незаконного володіння
ОСОБА_3, то такі вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки ОСОБА_4, як донька
померлого, не є стороною оспорюваного
правочину щодо відчуження об»єкту
спільної сумісної власності, тому
права вимоги за таким позовом не має.

Також не підлягає задоволенню і вимога
ОСОБА_4 про визнання за нею, як
спадкоємцем першої черги за законом,
право власності на ј частину будинку,
оскільки відповідно до ст. 67 Закону
України «Про нотаріат» свідоцтво про
право на спадщину видається за
письмовою заявою всіх спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
встановленому цивільним
законодавством.

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

Наразі, в матеріалах справи містяться
лише заява ОСОБА_4 від 25.03.2011 року про
прийняття спадщини після смерті батька
- ОСОБА_6, а відомості про відмову
нотаріуса у видачі свідоцтва відсутні
,тому такі вимоги є передчасними.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, перевірених в судовому
засіданні, оцінивши докази ,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин,
колегія суддів приходить до висновку
про скасування рішення та ухвалення
нового рішення по суті заявлених
позовних вимог.

Відповідно ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд
апеляційної або касаційної інстанції,
не передаючи справи на новий розгляд,
змінює рішення або ухвалює нове, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат.

Керуючись 303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 27 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення, наступного
змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3
особа - ОСОБА_5 - приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу про визнання договорів
недійсними, визнання права власності
на частину будинку та витребування
майна із незаконного володіння -
задовольнити частково.

Визнати недійсними договір
купівлі-продажу Ѕ частини житлового
будинку АДРЕСА_1 від 30.10.2009 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за реєстровим №2366.

Витребувати із незаконного володіння
ОСОБА_3 Ѕ частину житлового будинку
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј
частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Визначити, що частка померлого ОСОБА_6 в
праві спільної сумісної власності на Ѕ
частину житлового будинку АДРЕСА_1
становила ј його частину.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 850 грн. та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у розмірі
60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 850 грн. та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у розмірі
60 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1, 3 особа - ОСОБА_5 -
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу про
визнання договорів недійсними,
визнання права власності на частину
будинку та витребування майна із
незаконного володіння - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:
Судді: