Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року
Галицький районний суд м. Львова в
складі:

головуючого - судді
Стрельбицького В.В.,

при секретарі
Тарапацькому Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові справу за позовом
ОСОБА_1 до Львівського комунального
підприємства «Старий Львів» про
зобов'язання до вчинення дій та
проведення перерахунку,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
Львівського комунального підприємства
«Старий Львів» про зобов'язання до
вчинення дій та проведення
перерахунку, мотивуючи тим, що вона як
власник квартири по АДРЕСА_1, оплачує
комунальні послуги своєчасно. Однак,
відповідачем не було зараховано
платежі за комунальні послуги частково
за 2006 рік та за 2007 рік, внаслідок чого
виникла заборгованість по оплаті за
комунальні послуги. Вона неодноразово
подавала заяви до відповідача про
здійснення перерахунку з оплати за
житлово-комунальні послуги, але у
здійсненні перерахунку їй було
відмовлено. Жодного договору з
відповідачем вона не укладала. Вимоги
відповідача до неї щодо оплати
заборгованості за спожиті комунальні
послуги за 2007 рік та частково за 2006 рік
є незаконними та необґрунтованими,
оскільки за всі житлово-комунальні
послуги вона сплачувала та сплачує
вчасно. Станом на 2014 рік заборгованості
у неї не має. Галицькою адміністрацією
м. Львова їй була виділена допомога в
сумі 300 гривень як «Дитині війни», яка
призначалась на 15 місяців для оплати
комунальних послуг чеками, однак дані
кошти ЛКП «Старий Львів» не було
зараховано.

14 квітня 2014 року позивач подала до суду
заяву про уточнення позовних вимог,
згідно якої просить: зобов'язати ЛКП
«Старий Львів» повернути їй допомогу в
розмірі 300 гривень, надану як «Дитині
війни»; скасувати заборгованість по
квартплаті у сумі 309 гривень та
водовідведення у розмірі 175,79 гривень;
зобов'язати відповідача провести
перерахунок за житлово-комунальні
послуги з врахуванням повернення їй
оплачених нею коштів за 2007 рік та
жовтень, листопад та грудень 2006 року в
сумі 331,01 гривень; зарахувати їй подані
квитанції на суму 273 гривні; стягнути з
відповідача 1000 гривень за завдану їй
морально-матеріальну шкоду; судові
витрати покласти на відповідача.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримала, дала пояснення аналогічні
доводам, викладеним у позові. Просить
позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов заперечив, з підстав
зазначених у письмових запереченнях.
Просить відмовити в задоволенні
позову.

Дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, вислухавши сторони,
оцінивши зібрані у справі докази, суд
вважає, що в задоволенні позовних вимог
слід відмовити виходячи з
нижченаведеного.

Позивач просить зобов'язати ЛКП
«Старий Львів» повернути їй допомогу у
розмірі 300 гривень, надані їй як «Дитині
війни», однак жодних доказів на
підтвердження нарахування їй такої
допомоги не подала.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до Рішення виконавчого
комітету від 08.06.2007 року №365 «Про
визначення виконавця
житлово-комунальних послуг у м. Львові»
закріплені повноваження
балансоутримувачів та виконавців
послуг. Згідно даного рішення
виконавцем даного рішення виконавцем
послуг з постачання холодної води
визначені львівські комунальні
підприємства. Рахунки за послуги
водопостачання та водовідведення
виставлялись позивачу ЛКП «Старий
Львів» до 01.08.2013 року, оскільки з 01.08.2013
року рахунки за послуги водопостачання
та водовідведення виставляються ЛМКП
«Львівводоканал», що підтверджується
листом №14-2166в від 13.08.13р. /а.с.11/.

Заборгованість позивача перед
відповідачем у розмірі 175,79 гривні за
послуги водопостачання та
водовідведення утворилась з грудня 2011
року по липень 2013 року, що
підтверджується довідкою ЛКП «Старий
Львів» /а.с.74/. Дану заборгованість
позивач просить скасувати посилаючись
на довідки ЛМКП «Львівводаканал» від
01.08.2013р., 30.09.2013р., 21.11.2013р., з яких
вбачається, що заборгованості за
послуги водопостачання та
водовідведення у позивача не має.
Жодних документів на спростування
даної заборгованості позивачем не
подано.

Відповідно до довідки від 19.04.2013
року /а.с.75-76/ та акту Державної
фінансової інспекції у Львівській
області /а.с.82-85/, порушень щодо
зарахування оплат по утриманню будинку
та прибудинкової території не
виявлено. Отже, позовна вимога щодо
зобов'язання відповідача провести
перерахунок за житлово-комунальні
послуги з врахуванням повернення
оплачених коштів за 2007 рік та жовтень,
листопад та грудень 2006 року в сумі 331,01
гривень є безпідставною.

Позивачем заявлено позовну
вимогу про зарахування їй поданих нею
квитанції на суму 273 гривні, суд вважає
таку вимогу безпідставною, оскільки
відсутнє правове підґрунтя для
задоволення такої позовної вимоги та
відсутні належні та достатні докази
для цього.

Відмовляючи у задоволенні
позовної вимоги про стягнення з
відповідача 1000 гривень за завдану
морально-матеріальну шкоду позивачу,
суд враховує на наступне.

Відповідно до ст.1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними діями майну фізичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1167 ЦК України
моральна шкода завдана фізичній чи
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України,
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивач не надала суду жодного
письмового доказу, який би
підтверджував завдану їй матеріальну
та моральну шкоду, а також не довів
обґрунтованість позовної вимоги
іншими засобами доказування.

Таким чином, дослідивши матеріали
справи, з урахуванням вищевикладеного,
суд приходить до переконання про
безпідставність та необґрунтованість
позовних вимог, оскільки такі
спростовані представником відповідача
та не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні. Разом з цим, суд
вважає за необхідне зазначити, що
позовна заява подана з спливом строків
позовної давності.

Керуючись ст.ст.3-11,60,88,212-215 ЦПК України,
суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом 10-ти днів
після його оголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:

Стрельбицький В.В.