Справа № 461/2108/14-ц
Провадження № 4-с/461/34/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2014
м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в
складі:

головуючого судді - Романюка В.Ф.,

при секретарі - Куц Н.З.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Львові цивільну справу за
скаргою Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» на постанову
державного виконавця Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції ВП №39888939 від 25.12.2013 року,-

в с т а н о в и в:

скаржник - ПАТ «Львівгаз» звернувся із
скаргою на дії державного виконавця, в
якій просить визнати дії державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ
Шелінської Ю.А. про винесення постанови
про повернення виконавчого документа
стягувачу від 25.12.2013 року
неправомірними; скасувати постанову
державного виконавця Галицького ВДВС
ЛМУЮ Шелінської Ю.А. про винесення
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачу від 25.12.2013 року;
відновити виконавче провадження
№39888939.

В обґрунтування поданої скарги,
покликається на те, що 25.04.2013 року
Галицьким районним судом м.Львова
видано судовий наказ у справі №461/4783/13-ц
про стягнення заборгованості за
спожитий природний газ з ОСОБА_2 на суму
489,58 грн. На підставі вищезазначеного
судового наказу, державним виконавцем
Шелінської Ю.А. відкрито виконавче
провадження №39888939. Однак, 25.12.2013 року
державним виконавцем Галицького ВДВС
Шелінської Ю.А. винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачу, яку було отримано лише 1.02.2014
року, про що свідчить вхідний штамп
канцелярії. Дана постанова містить
посилання на п.2 ч.1 ст.47 Закону України
«Про виконавче провадження», із
зазначенням, що згідно акту державного
виконавця майна боржника на яке можна
було б звернути стягнення в квартирі не
виявлено, однак в повернутих
матеріалах виконавчого провадження
відсутній акт державного виконавця про
перевірку майнового стану боржника за
місцем фактичного проживання та
відсутні запити у відповідні органи
про належне йому майно. Скаржник
вважає, що постанова про повернення
виконавчого листа стягувачу є
незаконною, а тому оскаржувану
постанову слід скасувати.

У судовому засіданні представник
скаржника подану скаргу підтримала,
надала пояснення аналогічні до неї.
Однак, в подальшому подала заяву про
розгляд скарги у її відсутності, надані
у попередньому судовому засіданні
пояснення підтримує, та просить скаргу
задоволити.

Представник заінтересованої особи у
попередньому судовому засіданні проти
скарги заперечив, подав письмові
заперечення та додатково пояснив, що
05.03.2014 року в Галицький ВДВС ЛМУЮ
надійшла ухвала по справі №461/2108/14-к від
27.02.2014 року, якою прийнято скаргу ПАТ
«Львівгаз» на постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві. З
твердженнями скаржника, з приводу того
що ним не вжито заходів для виконання
судового рішення, не погоджується,
оскільки державним виконавцем було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання №461/4783/13-ц виданого 25.04.2013
року Галицьким районним судом м.Львова
про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Львівгаз» 489,58 грн. та 114,70 грн. судового
збору; скеровано запит в реєструючи
органи з метою перевірки майнового
стану боржника; здійснено вихід 03.10.2013
року за адресою проживання боржника -
м.Львів, вул. Тарнавського, 110/3 та
встановлено, що боржник за вказаною
адресою не проживає, про що складено
акт державного виконавця. 07.10.2013 року
державник виконавцем винесено
постанову про накладення арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження. Згідно відповіді УДАІ
ГУМВС України у Львівській області від
22.11.2013 року за боржником не
зареєстровано транспортних засобів.
Відповідно до відповіді ДПС України
від 30.10.2013 року боржник як платник
податків на обліку в органах ДПС не
перебуває. Також, інформація відносно
джерел отримання боржником доходів
відсутня. Згідно даних Реєстру прав
власності на нерухоме майно за
боржником не зареєстровано. Враховуючи
те, що державним виконавче
здійснювались заходи для примусового
виконання рішення суду, а тому просить
у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали скарги, суд
приходить до висновку, що така підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Згідно ст.383 ЦПК України, учасники
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою від 25.12.2013 року державним
виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ
Шелінською Ю.А. повернуто виконавчий
документ стягувачеві, на підставі п.2 ч.1
ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки у боржника
відсутнє майно на яке можна звернути
стягнення /а.с.6/.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
для виконання на всій території
України.

Згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо: у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто тягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Як вбачається з оскаржуваної
постанови від 25.12.2013 року, в такій
державний виконавець зазначає п.2 ч.1
ст.47 Закону України «Про виконавче
провадження», вказуючи, що згідно
відповідей реєструючих органів майно,
на яке можна звернути стягнення
відсутнє.

Суд вважає, що таке твердження
державного виконавця помилковим з
огляду на наступне.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про
виконавче провадження» звернення
стягнення на майно боржника полягає
в його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. У разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника статочно визначається
державним виконавцем. Стягнення на
майно боржника звертається в розмірі
і обсязі, необхідних для виконання
за виконавчим документом, з
урахуванням стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Крім того, ч.7 ст.52 згаданого закону,
передбачено, що, у разі якщо сума, що
підлягає стягненню за виконавчим
провадженням, не перевищує десяти
розмірів мінімальної заробітної плати,
звернення стягнення на єдине житло
боржника та земельну ділянку, на якій
розташоване це житло, не здійснюється.
У такому разі державний виконавець
зобов'язаний вжити всіх заходів для
виконання рішення за рахунок іншого
майна боржника.

З наведеного випливає, що державним
виконавцем належних дій, передбачених
цим законом вчинено не було.

Крім цього, ст.47 ЗУ «Про виконавче
провадження» передбачено вичерпний
перелік підстав для повернення
виконавчого документа, однак при
здійсненні державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку майна боржника, виявились
безрезультатними.

Таким чином, наявність в особи
невиконаних зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи) є
підставою для обмеження її у праві
виїзду за межі України. Однак,
державним виконавцем не було вжито
заходів для виконання покладених
обов'язків відповідно до ст.11 ЗУ «Про
виконавче провадження. Разом з тим, суд
не уповноважений своєю ухвалою
відновляти виконавче провадження, а
тому скаргу слід задоволити частково
та зобов'язати державного виконавця
вчинити дії щодо відкриття виконавчого
провадження.

Керуючись ст.ст.197, 383 ЦПК України,
Конституцією України, Законом України
«Про виконавче провадження», суд,-

ухвалив:

скаргу задоволити частково.

Визнати неправомірними дії державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ
Шелінської Ю.А. про повернення
виконавчого провадження стягуване на
підставі судового наказу №461/4783/13-ц від
25.04.2013 року виданого Галицьким районним
судом м.Львова.

Скасувати постанову державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ
Шелінської Ю.А. про повернення
виконавчого провадження №39888939 від
25.12.2013 року.

Зобов'язати державного виконавця
Галицького ВДВС ЛМУЮ Шелінську Ю.А.
вчинити дії щодо відкриття виконавчого
провадження на підставі судового
наказу №461/4783/13-ц від 25.04.2013 р., виданого
Галицьким районний судом м.Львова.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області протягом п'яти
днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя
В.Ф. Романюк