Єдиний унікальний номер 227/5797/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2677/2014
Головуючий в I інстанції Здоровиця О.В.
суддя доповідач Безрученко Ю.О.
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Краснощокової
Н.С.

суддів Безрученко Ю.О.,
Могутової Н.Г.

при секретарі Папченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» на рішення
Добропільського міськрайонного суду
від 09 грудня 2013 року по цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитом,

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2013 року позивач ПАТ КБ
«Приватбанк» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитом. Свої
вимоги обґрунтував тим, що відповідно
до кредитного договору №KTXRRX09360200 від 16
лютого 2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у
розмірі 2 083,19 грн. строком на 12 місяців -
з 16 лютого 2007 року по 16 лютого 2008 року
під 1% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 16 лютого 2008 року.
Відповідач умови договору належним
чином не виконав, внаслідок чого має
заборгованість станом на 18 вересня 2013
року в розмірі 21 938,74 грн. Позивач просив
суд стягнути з відповідача на його
користь заборгованість в розмірі 21 938,74
грн. та вирішити питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду від 09 грудня 2013
року в задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитом відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ПАТ КБ
«Приватбанк» подали апеляційну скаргу,
в якій просять скасувати рішення та
ухвалити нове, яким задовольнити
позову в повному обсязі. В
обґрунтування скарги зазначали, що суд
помилково дійшов висновку про
порушення банком строку звернення з
позовом до суду, оскільки умовами
кредитного договору передбачена
позовна давність у п'ять років. Термін
строку дії договору не закінчився, а
тому з відповідача підлягає стягненню
заборгованість за кредитним договором
станом на 18 вересня 2013 року в розмірі 21
938,74 грн. Більш того, заяви про
застосування строків позовної
давності відповідачем не було
зроблено.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник ПАТ КБ «Приватбанк»
Власенко А.О., діючий на підставі
довіреності (а.с. 139), підтримав доводи
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду
ОСОБА_2 не з'явився, про час і місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином судовими повістками (а.с. 71, 79), про
що свідчить рекомендовані
повідомлення про їх вручення,
клопотань про перенесення розгляду
справи та інших клопотань до
апеляційного суду не надходило, що не
перешкоджає розгляду справи
відповідно до ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся
до суду з позовом 18 жовтня 2013 року з
вимогами про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за кредитом з пропуском
п'ятирічного строку позовної давності,
який сплинув 03 квітня 2013 року.

З таким висновком суду в оскаржуваній
його частині не можна погодитися.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Так, відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в
оскаржуваній його частині зазначеним
вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
16 лютого 2007 року між ЗАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено
договір споживчого кредиту
(«Розстрочка») (Стандарт) №KTXRRX09360200, за
яким позичальнику надано споживчий
кредит у сумі 2 083,19 грн. строком на 12
місяців - з 16 лютого 2007 року по 16 лютого
2008 року з умовами сплати за
користування кредитом відсотків у
розмірі 1% на місяць на суму залишку
заборгованості по кредиту, щомісячної
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 51,04 грн. та
єдиноразової винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 347,20
грн. (а.с.3-7).

Відповідно до умов кредитного
договору, погашення заборгованості
здійснюється в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, за який
приймається період з 1 по 5 число
кожного місяця позичальник повинен
надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 236,29 грн. для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом ,відсотків, винагороди
,комісії ,а також інших витрат згідно з
Умовами.

Відповідно до п. 4.2 Умов при порушенні
Позичальником зобов'язань із погашення
Кредит, позичальник сплачує банку
відсотки за користування кредитом в
розмірі 15,17% в місяць, розрахованих від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кредитом.

Згідно Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) передбачено, що терміни
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків та
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюються сторонами
тривалістю 5 років.

З матеріалів справи вбачається, що при
укладанні 16 лютого 2007 року договору
споживчого кредиту №KTXRRX09360200 між ЗАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_2, ,останній надав
згоду, що заява разом із
запропонованими банком Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам, тарифами складає між
позичальником і банком кредитний
договір, засвідчивши її своїм підписом
(а.с.3).

З розрахунку заборгованості, наданого
позивачем вбачається, що остання
оплата за кредитним договором була
проведена відповідачем 03 квітня 2008
року (а.с.2).

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що актами цивільного
законодавства України надано право
сторонам договору самим обирати спосіб
та порядок врегулювання спірних питань
щодо виконання умов договору, зокрема
тривалість позовної давності.

В заяві позичальника, завіреній
особистим підписом відповідача
зазначено, що ОСОБА_2 згоден, що ця заява
разом із запропонованими Приват Банком
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(«Стандарт»), Тарифами складає між ним
та Банком кредитний договір (а.с.3).

Таким чином, підписуючи заяву
позичальника від 16 лютого 2007 року,
ОСОБА_2 був ознайомлений з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») («Стандарт»), у
тому числі й з терміном позовної
давності у п'ять років, передбаченого п.
5.5 зазначених Умов, які були надані йому
у письмовій формі (а.с.5-8).

Вся інформація, яку банк має повідомити
позичальнику міститься у змісті
кредитного договору є вичерпною.
Підписавши договори апелянти
погодились з умовами надання кредиту.

Згідно з умовами кредитного договору
його складовою є Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт). Пунктом 5.5 цих
Умов позовну давність за вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом,
процентів за користування ним, пені,
штрафу сторонам встановлено
тривалістю п'ять років, що відповідає ч.
1 ст. 259 ЦК України .

Встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійної підставою для цього.

Так, згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені) ( п. 1
ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Слід також зазначити, що заяви про
застосування строків позовної
давності відповідач не подавав ні в
суді першої інстанції, ні в
апеляційному суді, при цьому
відповідач був належним чином
повідомлений як судом першої інстанції
так і апеляційним судом. Тому підстави
для застосування строків позовної
давності до позовних вимог відсутні,
оскільки відповідач, будучі належним
чином повідомленим про час і місце
розгляду цієї справи, не подав заяви
про застосування позовної давності,
обравши для себе саме такий спосіб
захисту.

Проте суд першої інстанції у порушення
ст. ст. 212-214 ЦПК України не звернув уваги
на зазначені умови договору, у якому
сторонами передбачено позовну
давність за вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом, процентів
за користування ним, пені, штрафу
сторонам встановлено тривалістю п'ять
років, що відповідає ч. 1 ст. 259 ЦК
України, та дійшов помилкового
висновку про відмову в задоволенні
позову ПАТ КБ «Приватбанк» у
відсутності такої заяви.

Встановивши такі обставини,
апеляційний суд дійшов висновку про те,
що позивач звернувся до суду з вимогою
про захист свого цивільного права лише
18 жовтня 2013 року після 16 лютого 2008 року,
поза межами позовної давності
встановленої сторонами у п'ять років.

Але відповідач заяви про застосування
строків позовної давності ні в суд
першої інстанції ні в апеляційний суд
не подав, тому доводи апеляційної
скарги в цій частині є обґрунтованими.

Так, за положеннями ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
закону. Нормами ст. ст. 610 - 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають передбачені
законом наслідки.

Звертаючись до суду з позовом, Банк
просив стягнути з відповідача
заборгованість станом на 18 вересня 2013
року в розмірі 21 938,74 грн., яка
складається із заборгованості за тілом
кредиту в сумі 1 758,38 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 9 638,94 грн.,
заборгованості з пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором - 9 020,53 грн., штрафу
(фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу
(процентна складова) - 1 020,89 грн. (а.с.2).

Але відповідно до пункту 5.4 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт)
нарахування неустойки за кожен випадок
порушення зобов'язань, передбаченої
п.п. 5.1.,5.2, 5.3 цих Умов, здійснюється
протягом 3 (трьох) років, коли
відповідне зобов'язання повинне бути
виконане Позичальником, тобто протягом
3 років з 16 лютого 2008 року по 16 лютого 2011
року і складає 7 142,96 грн. (а.с. 137).

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції
помилково встановлені обставини
справи, доказам, що надані сторонами,
дана неналежна оцінка, внаслідок чого
спір вирішено у порушення норм
матеріального та процесуального
законодавства, а тому рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
постановою нового рішення про часткове
задоволення позову про стягнення
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 19 610,15 грн., з яких
заборгованість за кредитом 1 758,38 грн.,
заборгованість за відсотками 9 638,94 грн.,
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за три роки у розмірі 7 142,96
грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн.,
штраф (процентна складова) 569,87 грн. та
судових витрат 312,57 коп. відповідно до
статті 88 ЦПК України

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду від 09 грудня 2013
року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 19 610 (дев'ятнадцять тисяч
шістсот десять) гривень 15 коп., з яких
заборгованість за кредитом 1 758,38 грн.,
заборгованість за відсотками 9 638,94 грн.,
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань 7 142,96 грн., штраф (фіксована
частина) 500,00 грн., штраф (процентна
складова) 569,87 грн. та судові витрати 312
(триста дванадцять) гривен 57 коп., а
всього стягнути 19 922 (дев'ятнадцять
тисяч дев'ятсот двадцять дві) гривні 72
коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Судді: