справа № 2010/3056/12
провадження 2/619/41/14
15.04.2014 р. Дергачівський
районний суд Харківської області
головуючого - судді Калмикової Л.К.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Дергачі
цивільну справу за позовом прокурора
Дергачівського району Харківської
області в інтересах держави в особі
Державного департаменту України з
питань виконання покарань, Державного
підприємства "Підприємство
Дергачівської виправної колонії
Управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Харківській області" до ОСОБА_1, відділу
Держземагенства у Дергачівському
районі Харківської області,
Солоницівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області, треті особи- Реєстраційна
служба Дергачівського районного
управління юстиції в Харківській
області, Кадастровий реєстратор
відділу Держземагенства у
Дергачівському районі Харківської
області, про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку та визнання недійсним
рішення органу місцевого
самоврядування, скасування державної
реєстрації та повернення земельної
ділянки у придатному для використання
стані,-

В С Т А
Н О В И В :

Позивач - прокурор Дергачівського
району Харківської області звернувся
до суду в інтересах держави в особі
Державного департаменту України з
питань виконання покарань, Державного
підприємства "Підприємство
Дергачівської виправної колонії
Управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Харківській області" до ОСОБА_1 про
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку та
визнання недійсним рішення органу
місцевого самоврядування, скасування
державної реєстрації та повернення
земельної ділянки у придатному для
використання стані.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідно до ст.
121 Конституції України прокуратура
України становить єдину систему, на яку
покладаються функції, серед яких
представництво інтересів громадянина
або держави в суді у випадках
передбачених законом.

Статтею 123 Конституції України
закріплено, що організація і порядок
діяльності органів прокуратури
України визначається законом.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України
«Про прокуратуру» підставою для
представництва прокуратурою інтересів
держави в суді є наявність порушень або
загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчинюються між ними або
державою.

Однією з форм представництва є
звернення до суду з позовами або
заявами про захист прав і свобод іншої
особи, невизначєного кола осіб, прав
юридичних осіб, коли порушуються
інтереси держави.

Прокурор самостійно визначає та
обґрунтовує в позовній заяві, у чому
полягає порушення інтересів держави
або в чому існує загроза інтересам
держави, а також вказує орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
правовідносинах.

Проведеною перевіркою встановлено, що
рішенням XXXIX сесії V скликання
Солоницівської селищної ради
Дергачівського району від 20.01.2009 №12
громадянам передано у приватну
власність земельні ділянки, у тому
числі ОСОБА_1 передано у власність
земельну ділянку площею 0.1500 га. по
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Зазначене рішення в частині щодо
передачі у приватну власність ОСОБА_1
вищезазначеної земельної ділянки не
відповідає вимогам чинного
законодавства та підлягає скасуванню у
зв'язку із невідповідністю положенням
ч.5 ст.116, ст. 118 Земельного кодексу
України.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1, проект
землеустрою щодо відведення якої
затверджено та яку передано у приватну
власність ОСОБА_1 рішенням XXXIX сесії V
скликання Солоницівської селищної
ради від 20.01.2009 р. № 12, знаходиться в
межах території земельної ділянки, яка
відповідно до державного акту на право
постійного користування землею ХР
№10-00-000503 (зареєстрований 02.06.2000 за №35)
перебуває у постійному користуванні
державного підприємства «Підприємство
Дергачівської виправної колонії
Управління державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Харківській області (№109)» та перебуває
за межами населеного пункту
с.Солоницівка Дергачівського району
Харківської області.

Порушення чинного законодавства
свідчать про незаконність та
протиправність набуття ОСОБА_1 права
власності на зазначену земельну
ділянку по АДРЕСА_1, площею 0.1500 га.
(кадастровий номер :00:002:0267).

Відповідно до висновку
судово-оціночної експертизи від 21.03.2011
№2570, проведеної Харківським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса,
вартість земельної ділянки по АДРЕСА_1
площею 0.1500 га , переданої у приватну
власність ОСОБА_1, складає 125 984.00 грн.

Просить визнати недійсним та скасувати
рішення XXXIX сесії V скликання
Солоницівської селищної ради від 20.01.2009
р. № 12 в частині передачі у приватну
власність земельної ділянки ОСОБА_1,
визнати недійсним державний акт серії
ЯИ № 596803 від 03.12.2009р. на право власності
на земельну ділянку, виданого на ім'я
ОСОБА_1, зобов'язати відділ
Держземагенства у Дергачівському
районі Харківської обл. та зобов'язати
реєстраційну службу Дергачівського
районного управління юстиції
скасувати запис в Державному реєстрі
земель державного акту серії ЯИ № 596803
від 03.12.2009р. на право власності на
земельну ділянку, виданого на ім'я
ОСОБА_1 та внести відомості про
скасування державного акту та прав
власності на земельну ділянку,
зобов'язати кадастрового реєстратора
відділу Держземагенства у
Дергачівському районі Харківської
області скасувати державну реєстрацію
в державному земельному кадастрі
земельної ділянки загальною площею 0,1500
га., визнати недійсним запис в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно щодо права власності
ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,1500
га, по АДРЕСА_1 (кадастровий номер №
:00:002:0267), зобов'язати ОСОБА_1
звільнити та привести у придатний для
використання стан земельну ділянку,
площею 0,1500 га, по АДРЕСА_1, та повернути
зазначену земельну ділянку за
належністю державному підприємству
«Підприємство Дергачівської виправної
колонії Управління державного
департаменту України з питань
виконання покарань в Харківській
області (№109)».

В судовому засіданні представники
позивача Муха А.І., Тулін Р.А. підтримали
позовну заяву, надали пояснення
аналогічні тим, які маються у позові.

Представник Державного департаменту
України з питань виконання покарань, в
інтересах якого подавався позов, у
судове засідання не з"явився, про
слухання справи повідомлений належним
чином.

Суд вважає за можливе слухати справу за
відсутністю представника Державного
департаменту України з питань
виконання покарань.

Представник Державного підприємства
"Підприємство Дергачівської виправної
колонії Управління Державного
департаменту України з питань
виконання покарань в Харківській
області (№109)" Старжинська О.О. позов
визнала, зазначила, що факти, викладені
в позовній заяві, є такими, що
відповідають дійсності. Про розгляд
справи 15.04.2014 р. повідомлялась, що
вбачається з повідомлення.

Суд вважає за можливе слухати справу за
відсутністю представника Державного
підприємства "Підприємство
Дергачівської виправної колонії
Управління державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Харківській області(№109)".

Представник відповідача ОСОБА_1-ОСОБА_7
в судовому засіданні позов не визнав.

Пояснив, що відповідно до ст. 10 ч. 1
Закону України «Про місцеве
самоврядування» «Сільські, селищні,
міські ради є органами місцевого
самоврядування, що представляють
відповідні територіальні громади та
здійснюють від їх імені та в їх
інтересах функції і повноваження
місцевого самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами».

Положеннями ст. 16 ч. 1 Закону України
«Про місцеве самоврядування»
визначено, що «Органи місцевого
самоврядування є юридичними особами і
наділяються цим та іншими законами
власними повноваженнями, в межах яких
діють самостійно і несуть
відповідальність за свою діяльність
відповідно до закону».

Стаття 26 ч. 1 п. 34 визначає виключну
компетенцію селищних рад та вказує, що
«Виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються такі питання: ... 34)
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин;».

Таким чином, Солоницівська селищна
рада 20.01.2009 р. при прийнятті рішення XXXIX
сесії V скликання № 12, діяла як
самостійна юридична особа, наділена
власними повноваженнями, яка є органом
виконавчої влади, без інших юридичних
або фізичних осіб, тобто відповідачем
за позовними вимогами щодо визнання
недійсним, незаконним та таким, що
підлягає скасуванню рішення XXXIX сесії V
скликання Солоницівської селищної
ради Дергачівського району від 20.01.2009 р.
№ 12 в частині передачі у приватну
власність земельної ділянки ОСОБА_1,
площею 0,15 га по АДРЕСА_1 для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель є
Солоницівська селищна рада
одноособово.

Згідно ст. 6 ч. 1 Закону України «Про
державний земельний кадастр» ведення
та адміністрування Державного
земельного кадастру забезпечуються
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин.

Відповідно до п. 1 Положення про
Державне агентство земельних ресурсів
України, затвердженого Указом
Президента України від 08.04.2011 р. № 445
державне агентство земельних ресурсів
України (Держземагентство України) є
центральним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів та
топографо-геодезичної і
картографічної діяльності, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра аграрної політики та
продовольства України (далі - Міністр),
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері земельних
відносин та топографо-геодезичної і
картографічної діяльності».

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
центральні органи виконавчої влади»
Держземагенство Дергачівського району
є структурним підрозділом
Держземагенства України. тобто
Держземагенство Дергачівського району
є органом виконавчої влади та наділено
владними повноваженнями.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
державний кадастр» внесення
відомостей до Державного земельного
кадастру і надання таких відомостей
здійснюються державними кадастровими
реєстраторами центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин.

Відповідач набула право власності не
за правочином, а за актом органу
державної влади. Правочин є дією
суб'єктів цивільного права, які завжди
є рівними особами. Можливість вчинення
правочинів такими особами є елементом
їх цивільної дієздатності. Наведена
ознака дозволяє розмежувати правочини
та акти органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, які
хоча і можуть бути окремим юридичним
фактом або ж складовою юридичного
складу, але по своїй природі є владними
актами, що видаються в межах
компетенції зазначених органів -
суб'єктів публічного права. Саме тому
правовідносини виникають на підставі
цих актів незалежно від бажання осіб
вступати в них, тоді як завдяки
правочинам правовідносини завжди
встановлюються за волею та ініціативою
їх учасників.

Відповідач набула право власності на
земельну ділянку відповідно до рішення
Солоницівської селищної ради під час
реалізації свого права, передбаченого
Конституцією України та статтею 81
Земельного кодексу України, а не на
інших підставах, зокрема права
спадкування, яке зазначено в ухвалі
Верховного суду України від 08.06.2011 р. по
справі 6-51858св10, на яке посилається
позивач і в якому вирішується питання
щодо правонаступництва та
спадкоємства, і право спадкування було
первинним до рішення органу владних
повноважень

Оспорюючи набуття права власності,
позивач оспорює саме дії
Солоницівської селищної ради під час
здійснення неї своїх владних
повноважень.

Майно передано відповідачу не в
результаті правочину, а за актом органу
місцевого самоврядування - рішення
Солоницівської селищної ради від 20.01.2009
р. № 12, майно передано не безвідплатно,
а безоплатно -в результаті реалізації
позивачем свого права, передбаченого
ст. 81 Земельного кодексу України. В
результаті отримання відповідачем
земельної ділянки відповідно до
державного акту серії ЯИ № 596803 було
погашено його право на отримання
відповідної категорії земельної
ділянки.

В разі коли правовий акт органу
місцевого самоврядування порушує
права власника, то повинна
використовуватися спеціальна норма ЦК
України, а саме ст. 393, яка має пріоритет
над нормою загальною - ст. 388 ЦК України.

Норми Земельного Кодексу України є
спеціальними нормами права і мають
перевагу над нормами ЦК України.
Відповідно до вимог пункту «г» частини
3 статті 152 Земельного кодексу України
захист прав юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом визнання
недійсними рішень органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до державного акту ХР №
10-00-000503 користувачем земельної ділянки
зазначено Державне
сільськогосподарське підприємство
установи ЮЖ 313/109 Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області. Яке відношення
має зазначена установа до Державного
підприємства «Підприємство
Дергачівської виправної колонії
Управління державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Харківській області (№ 109)» невідомо.
Якщо є правонаступником, то чи
дотримані вимоги законодавства
України щодо набуття права
користування земельною ділянкою
відповідно до державного акту ХР №
10-00-000503? Враховуючи, що чинність даного
державного акту до теперішнього часу
не підтверджена, то відповідь на це
питання можливо ставити під сумнів.

В той же час державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№ 596803, виданий ОСОБА_1,зареєстрований в
Книзі записів реєстрації держаних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за №23.

До матеріалів справи не надані належні
графічні матеріали, на яких зазначено
взаємне розташування земельної
ділянки, зазначеної у державному акті
ХР № 10-00-000503, земельної ділянки
відповідача, суміжних земельних
ділянок.

Належних доказів, які б підтверджували
чинність державного акту ХР № 10-00-000503,
взаємного розташування земельних
ділянок зазначених у державному акті
ХР № 10-00-000503 та державному акті ЯИ №
596803, відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК
України позивачем до суду не надано.

Представник відповідача- відділу
Держземагенства у Дергачівському
районі у судове засідання не з'явився.

Згідно письмових заперечень вказує на
те, що відповідно до пункту 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 16
квітня 2004 року № 7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» судам підсудні справи за
заявами, зокрема з приводу визнання
недійсними державних актів на право
власності та право постійного
користування земельними ділянками.

Державний акт на право власності на
земельну ділянку є правовстановлюючим
документом, який видається на підставі
рішення органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої
влади, договору відчуження земельної
ділянки, рішення суду та з інших
підстав, встановлених законодавством.
Тому, вимога про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку є похідною й залежить
від доведеності незаконності підстави
для його видачі (така позиція визначена
Верховним Судом України - Ухвала від 08
червня 2011 року по справі про визнання
недійсним державного акту на право
власності на землю).

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, зокрема
рішення місцевої, сільської, селищної
ради про передачу у власність
земельної ділянки, вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання.

Таким чином, видача державного акту на
право власності на земельну ділянку є
підтвердженням факту виконання
рішення місцевої, сільської, селищної
ради про передачу у власність
земельної ділянки як ненормативного
правового акту органу місцевого
самоврядування.

Відповідно до пункту 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 16
квітня 2004 року № 7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» та за умови достатніх правових
підстав, державний акт на право
власності на земельну ділянку може
бути визнаний недійсним у судовому
порядку.

Стосовно визнання недійсним запису в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно щодо права власності
ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною
площею 0,1500 га за адресою: АДРЕСА_1.

01.01.2013 р. набули чинності ЗУ «Про
державний земельний кадастр»,
Постанова КМУ «Про затвердження
Порядку ведення Державного земельного
кадастру» № 1051 від 17.10.2012 р. та ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (в новій
редакції станом на 01.01.2013 р.), Постанова
КМУ «Про затвердження Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
витягів з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно» № 703 від 22.06.2011
р. (в новій редакції станом на 01.01.2013 р.)
та інші.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закони
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» систему органів державної
реєстрації прав становить спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади з питань державної
реєстрації прав - Міністерство юстиції
України, що забезпечує реалізацію
державної політики у сфері державної
реєстрації прав, та його територіальні
органи, які є органами державної
реєстрації прав.

Відповідно до частини 2 статті 6 цього ж
Закону держателем Державного реєстру
прав є спеціально уповноважений
центральний орган виконавчої влади з
питань державної реєстрації прав -
Міністерство юстиції України.

У зв'язку з чим повноваження
територіальних органів
Держземагентства у частині державної
реєстрації державних актів на право
власності на земельну ділянку та на
право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
(суборенди) земельних ділянок,
земельного сервітуту, користування
чужою земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій) припинилися.

Відповідно до вищезазначених
нормативно-правових актів державну
реєстрацію прав на нерухоме майно та їх
обтяжень на даний час проводить
Укрдержреєстр та структурні
підрозділи територіальних органів
Мін'юсту, що забезпечують реалізацію
повноважень Укрдержреєстру шляхом
внесення записів до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно (далі -
Державний реєстр прав).

Відповідно до п. 2 Порядку реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого Постановою КМУ № 703 від
22.06.2011 р., державну реєстрацію права
власності та інших речових прав
проводять на нерухоме майно, крім
випадку, встановленого абзацом третім
цього пункту, а також облік
безхазяйного нерухомого майна -
структурні підрозділи територіальних
органів Мін'юсту, що забезпечують
реалізацію повноважень
Укрдержреєстру, за місцем розташування
нерухомого майна або більшої за площею
його частини в межах територій, на яких
такі органи діють.

Державний реєстр прав містить
відомості про зареєстровані права та
обтяження, суб'єкти прав, об'єкти
нерухомого майна, документи, на
підставі яких проведено державну
реєстрацію прав.

З урахуванням вищевикладеного на даний
час Управління Держкомзему у
Дергачівському районі Харківської
області немає повноважень з ведення
Державного реєстру прав, а також
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, що фактично породжує
виникнення, перехід або припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно на відміну від
Укрдержреєстру та структурних
підрозділів територіальних органів
Мін'юсту, що забезпечують реалізацію
повноважень Укрдержреєстру. Поняття як
«відміна державної реєстрації
державного акта» чинним
законодавством України не передбачено.

20.08.2012 р. втратив чинність Наказ
Державного комітету по земельних
ресурсах № 174 від 02.07.2003 р. «Про
затвердження Тимчасового порядку
ведення державного реєстру земель»,
01.01.2013 р. втратила чинність Постанова
Кабінету Міністрів України від 9
вересня 2009 р. № 1021 «Про затвердження
порядків ведення Поземельної книги і
Книги записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі»,
якими зокрема передбачались
повноваження ХРФ ДП «Центр ДЗК» щодо
здійснення реєстрації державних актів
на право власності на земельну ділянку
та на право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
(суборенди) землі тощо.

Представник відповідача-
Солоницівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області у судове засідання не з'явився.

Із письмової заяви вбачається, що позов
визнає, просить справу розглядати без
його участі, що суд вважає за можливе. В
письмовій заяві вказує, що рішення
відносно передачі ОСОБА_1 земельної
ділянки приймалось селищною радою на
пленарному засіданні XXXIX сесії V
скликання 20 січня 2009 р. за наслідками
розгляду проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки. Проект
відведення містив передбачені статтею
118 Земельного кодексу України та
Порядком розроблення проектів
землеустрою щодо відведення
земельних ділянок, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 травня 2004 р., (у чинних на той час
редакціях) матеріали погодження. За
матеріалами проекту землеустрою
земельна ділянка, що передавалась у
власність відповідача, не перебувала у
чийомусь користуванні й знаходилась у
межах населеного пункту. Тобто селищна
рада мала підстави вважати, що
розпорядження земельною ділянкою
належить до її повноважень (відповідно
до чинної тоді редакції статті 12 пункту
12 розділу X «Перехідні положення»
Земельного Кодексу України).

В ході проведеної прокуратурою
Дергачівського району Харківської
області перевірки з'ясовано, що
земельна ділянка розташована за межами
населеного пункту та входить до земель,
що перебувають у постійному
користуванні ДП «Підприємство
Дергачівської виправної колонії
управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань у
Харківській області (№ 109)».

Межі селища міського типу Солоницівка
Дергачівського району Харківської
області відповідно до вимог статей 174,
175, 176 Земельного Кодексу України від 25
жовтня 2001 р. № 2768- ІІІ не встановлені.
Розмежування земель державної та
комунальної власності не проводилось.

За таких обставин до 1 січня 2013 р.
відповідно до пункту 12 розділу X
(«Перехідні положення» Земельного
кодексу України розподіл повноважень
між органами державної влади та
органами місцевого самоврядування
здійснювався наступним чином: до
розмежування земель державної та
комунальної власності розпорядження
землями в межах населених пунктів (крім
земель приватної власності)
здійснювали відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - органи виконавчої
влади. Згідно з пунктом 1 Перехідних
положень Закону України «Про
розмежування земель державної та
комунальної власності» передбачалось:
у разі якщо межі сіл, селищ, міст не
встановлені відповідно до вимог статей
174, 175 та 176 Земельного Кодексу України,
розмежування земель державної та
комунальної власності має проводитись
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування відповідно
до меж, прийнятих для обліку земель у
складі Державного земельного кадастру.

З 1 січня 2013 р. набули чинності ряд змін
у законодавстві з питань розмежування
земель державної та комунальної
власності. Закон України від 5 лютого 2004
р. № 1457-ІV «Про розмежування земель
державної та комунальної власності»
втратив чинність. Натомість вступив у
дію Закон України від 6 вересня 2012 року
№ 5245-УІ «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності», пунктом 8
Прикінцевих та перехідних положень
якого визначено, що у разі якщо межі
сіл, селищ, міст не встановлені
відповідно до вимог статей 174, 175 та 176
Земельного кодексу України, визначення
меж земель державної та комунальної
власності здійснюється з урахуванням
меж населених пунктів, зазначених у
Державному земельному кадастрі.

Відповідно до статті 193 Земельного
Кодексу України та статті 1 Закону
України «Про Державний земельний
кадастр» Державний земельний кадастр
-є єдина державна геоінформаційна
система відомостей про землі,
розташовані в межах кордонів України,
їх цільове призначення, обмеження у їх
використанні, а також дані про
кількісну і якісну характеристику
земель, їх оцінку, про розподіл земель
між власниками і користувачами.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про
Державний земельний кадастр» ведення
та адміністрування Державного
земельного кадастру забезпечуються
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин.

Держателем Державного земельного
кадастру є центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин.

Адміністратором Державного земельного
кадастру є державне підприємство, що
належить до сфери управління
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, і здійснює заходи
із створення та супроводження
програмного забезпечення (державного
земельного кадастру, відповідає за
технічне і технологічне забезпечення,
збереження та захист відомостей, що
містяться у Державному земельному
кадастрі.

В селищній раді відсутній структурний
підрозділ з питань земельних ресурсів
(він не передбачений затвердженими
Кабінетом Міністрів України типовими
штатами сільських, селищних рад), є лише
посада землевпорядника. Селищна рада
не здійснює функції ведення Державного
земельного кадастру, а тому не володіє
достовірною інформацією щодо
розташування земельних ділянок в межах
чи за межами населених пунктів, якщо
межі таких населених пунктів не
встановлені відповідно до вимог
Земельного Кодексу України, щодо
цільового призначення земель,
обмеження у їх використанні, дані про
кількісну і якісну характеристику
земель, їх оцінку, про розподіл земель
між власниками і користувачами.

Представник третьої особи-
реєстраційної служби Дергачівського
районного управління юстиції в
Харківській області у судове засідання
не з"явився , про слухання справи
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення. Суд вважає за
можливе слухати справу за відсутністю
представника третьої особи.

Представник третьої особи -
кадастрового реєстратора відділу
Держземагенства у Дергачівському
районі Харківської області у судове
засідання не з"явився , про слухання
справи повідомлений належним чином,
про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення. Суд
вважає за можливе слухати справу за
відсутністю представника третьої
особи.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про наступне.

Так, судом встановлено, що на підставі
рішення XXXIX сесії V скликання
Солоницівської селищної Ради
Дергачівського району Харківської
області від 20.01.2009 р. № 12 позивачці
передана у приватну власність земельна
ділянка по АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Державний акт серії ЯИ № 596803 на право
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1, площею 0,1500 га, виданий ОСОБА_1,
зареєстрований 03.12.2009р. за №23 у
Дергачівському районному відділі
Харківської регіональної філії ДП
"Центр державного земельного кадастру".

Рішення відносно передачі ОСОБА_1
земельної ділянки приймалось селищною
радою на пленарному засіданні XXXIX сесії
V скликання 20 січня 2009 р. за наслідками
розгляду проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки. Проект
відведення містив передбачені статтею
118 Земельного кодексу України та
Порядком розроблення проектів
землеустрою щодо відведення
земельних ділянок, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 травня 2004 р., (у чинних на той час
редакціях) матеріали погодження. За
матеріалами проекту землеустрою
земельна ділянка, що передавалась у
власність відповідача, не перебувала у
чийомусь користуванні й знаходилась у
межах населеного пункту. Тобто селищна
рада мала підстави вважати, що
розпорядження земельною ділянкою
належить до її повноважень (відповідно
до чинної тоді редакції статті 12 пункту
12 розділу X «Перехідні положення»
Земельного Кодексу України).

В ході проведеної прокуратурою
Дергачівського району Харківської
області перевірки з'ясовано, що
земельна ділянка розташована за межами
населеного пункту та входить до земель,
що перебувають у постійному
користуванні ДП «Підприємство
Дергачівської виправної колонії
управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань у
Харківській області (№ 109)».

Межі селища міського типу Солоницівка
Дергачівського району Харківської
області відповідно до вимог статей 174,
175, 176 Земельного Кодексу України від 25
жовтня 2001 р. № 2768- ІІІ не встановлені.
Розмежування земель державної та
комунальної власності не проводилось.

За таких обставин до 1 січня 2013 р.
відповідно до пункту 12 розділу X
(«Перехідні положення» Земельного
кодексу України розподіл повноважень
між органами державної влади та
органами місцевого самоврядування
здійснювався наступним чином: до
розмежування земель державної та
комунальної власності розпорядження
землями в межах населених пунктів (крім
земель приватної власності)
здійснювали відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - органи виконавчої
влади. Згідно з пунктом 1 Перехідних
положень Закону України «Про
розмежування земель державної та
комунальної власності» передбачалось:
у разі якщо межі сіл, селищ, міст не
встановлені відповідно до вимог статей
174, 175 та 176 Земельного Кодексу України,
розмежування земель державної та
комунальної власності має проводитись
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування відповідно
до меж, прийнятих для обліку земель у
складі Державного земельного кадастру.

З 1 січня 2013 р. набули чинності ряд змін
у законодавстві з питань розмежування
земель державної та комунальної
власності. Закон України від 5 лютого 2004
р. № 1457-ІV «Про розмежування земель
державної та комунальної власності»
втратив чинність. Натомість вступив у
дію Закон України від 6 вересня 2012 року
№ 5245-УІ «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності», пунктом 8
Прикінцевих та перехідних положень
якого визначено, що у разі якщо межі
сіл, селищ, міст не встановлені
відповідно до вимог статей 174, 175 та 176
Земельного кодексу України, визначення
меж земель державної та комунальної
власності здійснюється з урахуванням
меж населених пунктів, зазначених у
Державному земельному кадастрі.

Відповідно до статті 193 Земельного
Кодексу України та статті 1 Закону
України «Про Державний земельний
кадастр» Державний земельний кадастр
-є єдина державна геоінформаційна
система відомостей про землі,
розташовані в межах кордонів України,
їх цільове призначення, обмеження у їх
використанні, а також дані про
кількісну і якісну характеристику
земель, їх оцінку, про розподіл земель
між власниками і користувачами.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про
Державний земельний кадастр» ведення
та адміністрування Державного
земельного кадастру забезпечуються
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин.

Держателем Державного земельного
кадастру є центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин.

Адміністратором Державного земельного
кадастру є державне підприємство, що
належить до сфери управління
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, і здійснює заходи
із створення та супроводження
програмного забезпечення (державного
земельного кадастру, відповідає за
технічне і технологічне забезпечення,
збереження та захист відомостей, що
містяться у Державному земельному
кадастрі.

В селищній раді відсутній структурний
підрозділ з питань земельних ресурсів
(він не передбачений затвердженими
Кабінетом Міністрів України типовими
штатами сільських, селищних рад), є лише
посада землевпорядника. Селищна рада
не здійснює функції ведення Державного
земельного кадастру, а тому не володіє
достовірною інформацією щодо
розташування земельних ділянок в межах
чи за межами населених пунктів, якщо
межі таких населених пунктів не
встановлені відповідно до вимог
Земельного Кодексу України, щодо
цільового призначення земель,
обмеження у їх використанні, дані про
кількісну і якісну характеристику
земель, їх оцінку, про розподіл земель
між власниками і користувачами.

Отже, протиправні дії з боку
Солоницівської селищної Ради
Дергачівського району Харківської обл.
при постановленні вищевказаного
рішення сесії позивачем не доведені.

Крім того, відповідач набула право
власності не за правочином, а за актом
органу державної влади. Правочин є дією
суб'єктів цивільного права, які завжди
є рівними особами. Можливість вчинення
правочинів такими особами є елементом
їх цивільної дієздатності. Наведена
ознака дозволяє розмежувати правочини
та акти органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, які
хоча і можуть бути окремим юридичним
фактом або ж складовою юридичного
складу, але по своїй природі є владними
актами, що видаються в межах
компетенції зазначених органів -
суб'єктів публічного права. Саме тому
правовідносини виникають на підставі
цих актів незалежно від бажання осіб
вступати в них, тоді як завдяки
правочинам правовідносини завжди
встановлюються за волею та ініціативою
їх учасників.

Відповідач набула право власності на
земельну ділянку відповідно до рішення
Солоницівської селищної ради, під час
реалізації свого права передбаченого
Конституцією України та статтею 81
Земельного кодексу України, а не на
інших підставах - зокрема права
спадкування, яке зазначено в ухвалі
Верховного суду України від 08.06.2011 р. по
справі 6-51858св10, на яку посилається
позивач і в якому вирішується питання
щодо правонаступництва та
спадкоємництва, і право спадкування
було первинним до рішення органу
владних повноважень

Оспорюючи набуття право власності,
позивач оспорює саме дії
Солоницівської селищної ради під час
здійснення неї своїх владних
повноважень.

В результаті отримання відповідачем
земельної ділянки відповідно до
державного акту серії ЯИ № 596803 було
погашено його право на отримання
відповідної категорії земельної
ділянки.

В разі коли правовий акт органу
місцевого самоврядування порушує
права власника, то повинна
використовуватися спеціальна норма ЦК
України, а саме ст. 393, яка має пріоритет
над нормою загальною ст. 388 ЦК України.

Норми Земельного Кодексу України є
спеціальними нормами права, і мають
перевагу над нормами ЦК України.
Відповідно до вимог пункту «г» частини
3 статті 152 Земельного кодексу України
захист прав юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом визнання
недійсними рішень органів місцевого
самоврядування.

В матеріалах справи відсутні
документи, що підтверджують чинність
державного акту ХР № 10-00-000503.
Відповідно до статті 125 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідного витягу з державного
реєстру не надано.

Згідно ст. 140 Земельного кодексу
України підставами припинення права
власності на земельну ділянку є:

а) добровільна відмова власника від
права на земельну ділянку;

б) смерть власника земельної ділянки за
відсутності спадкоємця;

в) відчуження земельної ділянки за
рішенням власника;

г)звернення стягнення на земельну
ділянку на вимогу кредитора;

ґ) відчуження земельної ділянки з
мотивів суспільної необхідності та для
суспільних потреб;

д)конфіскація за рішенням суду;

є) не відчуження земельної ділянки
іноземними особами та особами без
громадянства у встановлений строк у
випадках, визначених цим Кодексом.

Жодна з підстав не має місця в даному
випадку.

У відповідності до ст. 378 ЦК України
право власності на земельну ділянку
може бути припинено за рішенням суду у
випадках, встановлених законом.

Статтею 153 ЗК України передбачено, що
власник не може бути позбавлений права
власності на земельну ділянку, крім
випадків, передбачених цим Кодексом та
іншими законами України.

Таким чином, в задоволенні позову
необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1,38,116,140, 153 ЗК України, ст.ст.316,321,328
ЦК України, ст.. ст.3,5, 10, 11,58,59, 60, 208, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви прокурора
Дергачівського району Харківської
області в інтересах держави в особі
Державного департаменту України з
питань виконання покарань, Державного
підприємства "Підприємство
Дергачівської виправної колонії
Управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Харківській області" - відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана до
Апеляційного суду Харківської області
через райсуд протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які
приймали участь у справі, але не були
присутні при проголошенні рішення,
можуть подати апеляційну скаргу в 10
денний строк з моменту отримання копії
рішення.

Суддя
Л. К. Калмикова