У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,

суддів: Григоренка М.П., Максимчук З.М.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.

з участю ОСОБА_1, Кулініча А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Сарненського районного суду від
24 лютого 2014 року в справі за заявою
ОСОБА_1 про ухвалення додаткового
рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Селищанський
гранітний кар'єр» про поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу,
моральної шкоди, скасування наказу та
висновку тимчасової дисциплінарної
комісії,

В С Т А Н О
В И Л А:

Ухвалою Сарненського районного суду
від 24 лютого 2014 року відмовлено ОСОБА_1
в задоволенні заяви про ухвалення
додаткового рішення в цивільній справі
за його позовом про стягнення
втраченого заробітку за час
відсторонення від роботи з 04.12.2008 року
до 02.02.2009 року у розмірі 1855 грн. 73 коп.

У поданій на вказану ухвалу
апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Вказував, що суд не викликав його в
судове засідання та не ознайомив із
запереченнями відповідача.

Доводив, що борг відповідача перед ним
в розмірі 2281 грн. 38 коп., зазначений в
розрахункових листках, на які
покликався суд першої інстанції, виник
за компенсацію відпустки (82
календарних дні) та нараховану в січні
2009 року індексацію заробітної плати в
розмірі 78 грн. 27 коп., а не за оплату
вимушеного прогулу за період з 04 грудня
2008 року по 01 лютого 2009 року.

Вказував, що за грудень 2008 року
відповідач нарахував йому заробітну
плату із розрахунку 40 грн.12 коп. за
робочий день, хоча середня заробітна
плата за два місяці до його
відсторонення (в жовтні-листопаді 2008
року) становила 66 грн.32 коп. в день,
однак відповідач всупереч вимогами ч.3
ст. 32 КЗпП України про зміну істотних
умов праці його не повідомив.

Враховуючи наведене, просив ухвалу
Сарненського районного суду від 24
лютого 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким стягнути з
відповідача на його користь втрачений
середній заробіток за час
відсторонення від роботи з 04 грудня 2008
року по 01 лютого 2009 року в розмірі 1855
грн. 73 коп.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
доводи апеляційної скарги підтримав
та просив її задовольнити.

Представник ТзОВ «Селищанський
гранітний кар'єр» Кулініч А.О. просив
апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу
місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в ухваленні додаткового
рішення, суд першої інстанції виходив з
того, що за час вимушеного прогулу при
відстороненні з роботи ОСОБА_1 з 4
грудня 2008 року по 2 лютого 2009 року йому
за вказаний період було здійснено
оплату.

Такий висновок місцевого суду не
відповідає вимогам закону та
обставинам справи.

________________________________________________________________________
______________________________________

Справа № 572/1308/13-ц
Головуючий у 1-й
інст. - Довгий І.І.

Провадження №22-ц /787/765/2014р.
Доповідач - Боймиструк С.В.

Як вбачається з наказу № 208 від 4 грудня
2008 року по ТзОВ «Селищанський
гранітний кар'єр», з метою недопущення
дій на шкоду інтересам підприємства,
ОСОБА_1 було відсторонено від виконання
посадових обов'язків за посадою
юрисконсульта.

Виданий наказ суперечить ст.46 КЗпП
України, оскільки зазначена в наказі
підстава відсторонення не передбачена
цією нормою права.

Визнавши незаконним відсторонення
ОСОБА_1 від роботи в ТзОВ «Селищанський
гранітний кар'єр», місцевий суд мав
стягнути з товариства за час
вимушеного прогулу середній заробіток
на користь позивача.

Твердження суду першої інстанції, що за
час вимушеного прогулу при
відстороненні з роботи ОСОБА_1 з 4
грудня 2008 року по 2 лютого 2009 року йому
за вказаний період було здійснено
оплату, спростовується вивченням
розрахункових листків, з яких
вбачається, що кошти, нараховані ОСОБА_1
в грудні 2008 року та в січні 2009 року, не є
заробітною платою, а є компенсацією за
невикористану відпустку та
індексацією зарплати з попередніх
місяців (т.3 а.с.212-125).

Ця обставина досліджена при ухваленні
рішення колегією суддів в даній справі
і вимоги ОСОБА_1 про стягнення
середнього заробітку за час
відсторонення його від роботи з 04
грудня 2008 року по 01 лютого 2009 року в
розмірі 1855 грн. 73 коп. вже задоволені.

Отже, ухвала суду першої інстанції про
відмову в ухваленні додаткового
рішення судом першої інстанції є
незаконною та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про ухвалення
додаткового рішення, то вона до
задоволення не підлягає, оскільки ця
його вимога задоволена при ухваленні
колегією суддів рішення (основного) в
даній справі та не може бути задоволена
повторно.

Таким чином, ухвала суду першої
інстанції постановлена з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, неповно з'ясовані обставини, які
мають значення для справи, його
висновки не відповідають обставинам
справи, а тому вона підлягає скасуванню
із постановленням ухвали про відмову в
ухваленні додаткового (повторного)
рішення про стягнення 1855 грн. 73 коп..

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И
Л А:

Ухвалу Сарненського районного суду від
24 лютого 2014 року скасувати.

Відмовити в ухваленні додаткового
рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий

Судді: