АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4245/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1275/14
Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К.
Доповідач Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Чічіля В.А.

за участю секретаря Колодюк О.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Київського районного
суду м. Полтави від 5 вересня 2013 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "ПроКредит
Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ПАТ «ПроКредит Банк»
звернулось до суду із вказаним позовом
та просило стягнути солідарно з ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на їх користь заборгованість
за кредитним договором №1101.43399/FW1101.623
від 23 серпня 2012 року у сумі 232 636,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог
вказувало, що 28 лютого 2012 року між ПАТ
«ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 було
укладено рамкову угоду №1101.623 в межах
якої 23 серпня 2012 року було укладено
кредитний договір №1101.43399/FW1101.623
відповідно до якого останній було
надано кредит в сумі 200 000 грн.

На забезпечення виконання зобов'язання
кредитного договору між ПАТ «ПроКредит
Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір
поруки №266073-ДПІ від 23 серпня 2012 року,
відповідно до якого у разі не виконання
зобов'язання за кредитним договором
відповідачі відповідають перед ПАТ
«ПроКредит Банк» як солідарні
боржники.

В наслідок невиконання ОСОБА_1 умов
кредитного договору №1101.43399/FW1101.623
станом на 5 червня 2013 року утворилася
заборгованість на загальну суму 232 636,68
грн.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 5 вересня 2013 року позовні
вимоги ПАТ «ПроКредит Банк»»
задоволено.

Стягнуто на користь ПАТ "ПроКредит
Банк" солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
заборгованість за кредитом в розмірі 232
636,68 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Дане рішення в апеляційному порядку
оскаржила ОСОБА_1 та прохала скасувати
рішення та ухвалити нове, яким
провадження по справі закрити, як так,
що не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства. Посилається на
порушення судом норм процесуального
права, що полягає в помилковому
розгляді справи, яка є непідсудною
судам загальної юрисдикції.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі
відповідає вказаним вимогам.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що 23.08.2012 року між ПАТ "ПроКредит Банк"
та відповідачем ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №1101.43399/FW1101.623,
відповідно до якого ПАТ "ПроКредит
Банк" прийняло на себе зобов'язання
надати ОСОБА_1 кредит в сумі 200 000 грн.
строком на 24 місяці, а ОСОБА_1 взяла на
себе зобов'язання погасити кредит
згідно графіку погашення кредиту з
процентною ставкою за користування
кредитом 25% річних.

На забезпечення виконання кредитного
договору, між ПАТ "ПроКредит Банк" та
ОСОБА_2 було укладено договір поруки
№266073-ДП1 від 23.08.2012 року згідно якого,
вона на добровільних засадах
зобов'язалася перед кредитором нести
солідарну відповідальність за
своєчасне і повне виконання
зобов'язань ОСОБА_1, які виникають з
умов кредитного договору №1101.43399/FW1101.623
від 23 серпня 2012 року.

ПАТ «ПроКредит Банк» взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором
виконало, надало ОСОБА_1 кредитні кошти,
проте відповідач свої зобов'язання
належним чином не виконує. З метою
досудового врегулювання питання щодо
повернення кредиту 04.04.2013 року
відповідачу було направлено лист -
попередження про виконання
позичальником умов кредитного
договору, але зобов'язання по
кредитному договору так і не були
виконані. Тому 10.06.2013 року позивач ПАТ
«ПроКредит Банк» звернулося до суду із
позовною заявою про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ПАТ «ПроКредит Банк»
суд першої інстанції виходив з того, що
якщо позов пред'явлено до фізичної
особи, то справа має розглядатися в
порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він узгоджується з
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства, які регламентують
спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1,2 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства. Законом
може бути передбачено розгляд інших
справ за правилами цивільного
судочинства.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.3
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №3 від 1 березня 2013 року «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» суди мають виходити з
того, що критеріями відмежування справ
цивільної юрисдикції від інших є,
по-перше, наявність у них спору про
право цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).

Як вбачається з матеріалів справи,
кредитний договір №1101.43399/FW1101.623 був
укладений з ОСОБА_1 як з фізичною особою
підприємцем. Однак, окрім ОСОБА_1
позовні вимоги було пред'явлено до
ОСОБА_2, яка є фізичною особою.

Відповідно до роз'яснень наданих у
Постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №3 від 1 березня 2013 року оскільки
згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається
об'єднання в одне провадження вимог,
які підлягають розгляду за правилами
різних видів судочинства, якщо інше не
встановлено законом, суд відкриває
провадження у справі в частині вимог,
які належать до цивільної юрисдикції, і
відмовляє у відкритті провадження у
справі щодо вимог, коли їх розгляд
проводиться за правилами іншого виду
судочинства. Разом із тим суд також має
врахувати, що в порядку цивільного
судочинства підлягають розгляду
справи у разі, якщо однією зі сторін є
фізична особа, а вимоги взаємопов'язані
між собою і окремий їх розгляд
неможливий.

Крім того, відповідно до роз'яснень
наданих у Постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» оскільки у
спорах, що виникають із кредитних
правовідносин, сторонами є як юридичні,
так і фізичні особи та з урахуванням
вимог статей 15 - 16, частини другої
статті 118Цивільного процесуального
кодексу України (далі - ЦПК) при
визначенні судової юрисдикції суди
мають виходити з того, що такі справи
підлягають розгляду в порядку
цивільного судочинства у разі, якщо
однією зі сторін є фізична особа, а
вимоги взаємопов'язані між собою і
окремий їх розгляд неможливий. Зокрема,
це можуть бути позови банку (іншої
фінансової установи) до фізичної особи
- позичальника і до юридичної особи -
поручителя чи навпаки, які виникли з
одних і тих самих правовідносин -
отримання кредиту.

Договір поруки має додатковий
(акцесорний) до основного зобов'язання -
кредитного договору - характер і
укладається саме для забезпечення
виконання останнього, а поручитель
згідно з частиною першою статті 554 ЦК
відповідає перед кредитором, за
загальним правилом, солідарно із
позичальником, якщо договором поруки
не встановлено його додаткову
(субсидіарну) відповідальність.
Неможливість окремого розгляду цих
договорів може бути пов'язана, зокрема,
із визначенням суми заборгованості,
способу виконання зобов'язання та
іншими умовами договорів.

Аналіз матеріалів справи дає підстави
вважати, що вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
не можуть розглядатися окремо, а отже
мають розглядатися у порядку
цивільного судочинства.

Доводи апелянта про порушення судом її
права на участь у судовому засіданні є
необґрунтованими та такими, що
суперечать обставинам справи.

Так, відповідно до матеріалів справи
судові повістки неодноразово
направлялись за місцем реєстрації
відповідачів.

Згідно із ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі
ненадання особами, які беруть участь у
справі, інформації щодо їх адреси,
судова повістка надсилається фізичним
особам, які не мають статусу
підприємців, - за адресою їх місця
проживання чи місця перебування,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку. У разі відсутності
осіб, які беруть участь у справі, за
такою адресою, вважається, що судовий
виклик або судове повідомлення вручене
їм належним чином.

Отже, судом першої інстанції було
належним чином повідомлено ОСОБА_1 про
час та місце розгляду справи.

Виходячи з викладеного, доводи
апеляційної скарги про помилковість
судового рішення спростовуються
матеріалами справи і не дають підстав
вважати, що судом першої інстанції
допущені порушення норм матеріального
та процесуального права, які
передбачені ст.309 ЦПК України як
підстави для скасування або зміни
рішень.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 5 вересня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
Л.М. Хіль

Судді
О.Ю. Кузнєцова

В.А. Чічіль