Справа № 249/321/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 квітня 2014 р.
м.Шахтарськ

Шахтарський міськрайонний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді
Пархоменко І.О.

при секретарі
Лисенко Л.О.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представників відповідача
Захарова О.С.

Веселової О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в приміщенні
Шахтарського міськрайонного суду
Донецької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до Дочірнього
підприємства «Донецький облавтодор»,
третя особа: філія «Шахтарський
автодор», про зміну формулювання
причин звільнення, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, вихідної допомоги, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, відшкодування
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
Дочірнього підприємства «Донецький
облавтодор», третя особа: філія
«Шахтарський автодор», про стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, вихідної допомоги, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, зміну формулювання
причин звільнення, відшкодування
моральної шкоди. Позовні вимоги
мотивував наступним. Позивач перебував
у трудових відносинах з відповідачем з
02.09.2011 року по 15.05.2013 року, працював
водієм автотранспортних засобів. 15.05.2013
року був звільнений за станом здоров'я
за ст. 40 п.2 КЗпП України. Рішенням
Шахтарського міськрайонного суду
Донецької області від 23.08.2013 року
позивача було поновлено на роботі.
Рішення суду негайно виконано не було.
Наказом начальника філії «Шахтарський
автодор» Дочірнього підприємства
«Донецький автодор» № 68-к від 09.10.2013
року позивача поновлено на роботі з 16
травня 2013 року з виплатою за рішенням
суду грошових коштів та середнього
заробітку за вимушений прогул за
період з 24.08.2013 року по 08.10.2013 року в сумі
3425, 28 грн. Після поновлення на роботі
позивача знов не було допущено до
роботи з тих причин, що позивач не
пройшов медичний огляд. 12.10.2013 року
позивачем отримано довідку щодо
придатності до керування
транспортними засобами, однак до
роботи знов допущений не був. 18.10.2013
року начальник філії «Шахтарський
автодор» Дочірнього підприємства
«Донецький автодор» письмово
повідомив, що довідка, видана ТОВ
«Український медичний експертний
центр» м. Макіївка не може бути
прийнята. 21.10 2013 року позивач отримав
довідку з м.Шахтарська, але до роботи
так допущений і не був. 23.10.2013 року
ОСОБА_4 звернувся до відповідача з
заявою про звільнення за власним
бажанням за ч.3 ст. 38 КЗпП України, так як
адміністрація підприємства не виконує
законодавство про працю, його не
допускали до роботи, не виплатили
заробітну плату відповідно до рішення
суду, тобто порушили норми ст.ст. 2, 22, 235
КЗпП України, Закону України про оплату
праці, Конституції України в частині
гарантій права на працю. Наказом № 71-к
від 23.10.2013 року позивача було звільнено
з роботи за ст. 38 КЗпП України. У
вказаному наказі формулювання причин
звільнення вказано «звільнений за
власним бажанням, ст. 38 КЗпП України
«Розірвання трудового договору,
укладеного на невизначений строк з
ініціативи працівника» згідно поданої
заяви, що не відповідає дійсності.
Вказав, що відповідач повинен
виплатити вихідну допомогу в розмірі
тримісячного середнього заробітку.
Крім того, відповідач не виплатив
заробітну плату при звільненні за
період з 09.10.2013 року по 23.10.2013 року за 11
робочих днів. Відповідно до ст. 117 КЗпП
України відповідач повинен виплатити
середній заробіток за час затримки
розрахунку за період з 24.10.2013 р. по 23.01.2014
р. і по день прийняття рішення судом.
Зазначив, що діями відповідача йому
спричинено моральну шкоду, яка полягає
в тому, що позивач відчував свою
незахищеність перед свавільністю
чиновників, почував себе приниженим,
був позбавлений роботи. Моральну шкоду
оцінює в 5000 грн. Посилаючись на статті
КЗпП України, просив стягнути з
відповідача середню заробітну плату за
час вимушеного прогулу за період з
09.10.2013 року по 23.10.2013 року в сумі 1181, 4
грн., вихідну допомогу в сумі 7249, 5 грн.,
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку за період з 24.10.2013
року по 23.01.2014 року в сумі 6873, 6 грн. ,і по
день прийняття судом рішення, моральну
шкоду в сумі 5000, 00 грн., змінити
формулювання причин звільнення з Філії
«Шахтарський автодор» Дочірнього
підприємства «Донецький облавтодор» з
«Звільнений за власним бажанням, ст. 38
КЗпП України «Розірвання трудового
договору, укладеного на невизначений
строк з ініціативи працівника» згідно
поданої заяви» на «звільнений за
власним бажанням у зв'язку з
невиконанням власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, за ч. 3 ст. 38
КЗпП України «Розірвання трудового
договору, укладеного на невизначений
строк з ініціативи працівника».

Позивач не з»явився в судове засідання,
надав заяву де вказав, що просить
задовольнити позовні вимоги, стягнути
витрати, понесені ним на правову
допомогу, слухати справу без його
участі, також надав уточнену позовну
заяву де вказав, що просить стягнути з
Дочірнього підприємства «Донецький
облавтодор» середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 9.10.2013 р.
по 23.10.2013 р. за 11 днів вимушеного
прогулу 1182,61 гр., вихідну допомогу в
сумі 6934,41 гр., середній заробіток за час
затримки розрахунку за період з 23.10.2013
р. по 24.04.2014 р. за 128 робочих днів 13761,28гр.,
і по день прийняття судом рішення, у
відшкодування моральної шкоди 5000 гр.,
також змінити формулювання причин
звільнення з Філії «Шахтарський
автодор» Дочірнього підприємства
«Донецький облавтодор» з «Звільнений
за власним бажанням, ст.. 38 КЗпП України
«Розірвання трудового договору,
укладеного на невизначений строк з
ініціативи працівника» згідно поданої
заяви» на «звільнений за власним
бажанням у зв»язку з невиконанням
власником або уповноваженим ним
органом законодавства про працю, за ч.3
ст.38 КЗпП України «Розірвання
трудового договору, укладеного на
невизначений строк з ініціативи
працівника».

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала,
надала уточнені позовні вимоги, суду
поясила, що ОСОБА_4 перебував у
трудових відносинах з відповідачем з
02.09.2011 року по 15.05.2013 року, працював
водієм автотранспортних засобів. 15.05.2013
року був звільнений за станом здоров'я
за ст. 40 п.2 КЗпП України. Рішенням
Шахтарського міськрайонного суду
Донецької області від 23.08.2013 року
позивача було поновлено на роботі.
Рішення суду негайно виконано не було.
Позивача повідомили, що його поновлять
після рішення Апеляційного суду. Після
поновлення на роботі позивача не було
допущено до роботи з тих причин, що
позивач не пройшов медичний огляд.
Позивач з»являвся на роботі, але його
не допускали до роботи. 12.10.2013 року
позивачем отримано довідку щодо
придатності до керування
транспортними засобами, однак до
роботи знов допущений не був. 18.10.2013
року начальник філії «Шахтарський
автодор» Дочірнього підприємства
«Донецький автодор» письмово
повідомив, що довідка, видана ТОВ
«Український медичний експертний
центр» м. Макіївка не може бути
прийнята. 21.10 2013 року позивач отримав
довідку з м.Шахтарська, але до роботи
так допущений і не був. 23.10.2013 року
ОСОБА_4 звернувся до відповідача з
заявою про звільнення за власним
бажанням за ч.3 ст. 38 КЗпП України, так як
адміністрація підприємства не виконує
законодавство про працю, його не
допускали до роботи, не виплатили
заробітну плату відповідно до рішення
суду, тобто порушили норми ст.ст. 2, 22, 235
КЗпП України, Закону України про оплату
праці, Конституції України в частині
гарантій права на працю. Наказом № 71-к
від 23.10.2013 року позивача було звільнено
з роботи, але формулювання причин
звільнення вказано неправильно. Діями
відповідача ОСОБА_4 спричинено
моральну шкоду, яка полягає в тому, що
позивач відчував свою незахищеність
перед свавільністю чиновників, почував
себе приниженим, був позбавлений
роботи, моральну шкоду оцінює в 5000 грн.
Просила стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 9.10.2013 р. по 23.10.2013 р.
за 11 днів вимушеного прогулу 1182,61 гр.,
вихідну допомогу в сумі 6934,41 гр.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку за період з 24.10.2013 р. по 23.04.2014
р. за 128 робочих днів 13761,28гр., і по день
прийняття судом рішення (вказала, що в
уточненій позовній заяві помилково
вказано: з 23.10.2013 р. по 24.04.2014 р.), у
відшкодування моральної шкоди 5000 гр.
Змінити формулювання причин
звільнення з Філії «Шахтарський
автодор» Дочірнього підприємства
«Донецький облавтодор» з «Звільнений
за власним бажанням, ст.. 38 КЗпП України
«Розірвання трудового договору,
укладеного на невизначений строк з
ініціативи працівника» згідно поданої
заяви» на «звільнений за власним
бажанням у зв»язку з невиконанням
власником або уповноваженим ним
органом законодавства про працю, за ч.3
ст.38 КЗпП України «Розірвання
трудового договору, укладеного на
невизначений строк з ініціативи
працівника». Також, допустити негайне
виконання рішення суду в розмірі
одного середньомісячного заробітку -
2311,47 гр.

Представник відповідача Захаров О.С.,
діючий на підставі довіреності №118 від
17.06.2013 року, позовні вимоги не визнав,
суду пояснив, що наказом № 68-к від 09.10.2013
року ОСОБА_4 було поновлено на роботі з
16.05.2013 року з виплатою всіх належних
йому коштів, тобто порушення КЗпП
України, які існували, на момент
поновлення на роботі ОСОБА_4 було
усунуто. Зазначив, що ОСОБА_4 погодився
з доводами відповідача щодо
неприйняття медичної довідки, виданої
ТОВ «Український медичний експертний
центр» м. Макіївки, оскільки 21.10.2013 року
ним була отримана довідка Шахтарської
ЦМЛ серії 10ААВ № 908181, яку він і надав до
підприємства. Після надання вказаної
довідки було прийнято рішення допуску
ОСОБА_4 до роботи з 22.10.2013 року, однак
вказаного дня він до роботи не
приступив, а 23.10.2013 року звернувся до
підприємства із заявою про звільнення
з роботи за власним бажанням з 23.10.2013
року. В заяві про звільнення позивач
заявляв про порушення КЗпП України,
мотивуючи тим, що йому не виплачено і не
нараховано заробітну плату за період з
24.08.2013 року по 08.10.2013 року, що не
відповідає дійсності. Згідно п. 5 наказу
№ 68-к від 09.10.2013 року «виплатити ОСОБА_4
. середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 24.08.2013 року по 08.10.2013
року в сумі 3425, 28 грн.». ОСОБА_4 з наказом
був ознайомлений, тому 23.10.2013 року при
подачі заяви про звільнення свідомо
базувався на неправдивих даних. За
відсутності доказів того, що названі
працівником порушення стали причиною
для звільнення, підстави для
задоволення вимоги про сплату вихідної
допомоги відсутні. Щодо невиплати
заробітної плати зазначив наступне. За
період з 09.10.2013 року по 23.10.2013 року
ОСОБА_4 жодного разу не відпрацював, в
табелі обліку робочого часу
працівників Шахтарської дільниці за
жовтень 2013 року часів роботи ОСОБА_4 не
зазначено, тому заробітна плата за
вищевказаний період не була
нарахована. Щодо виплати середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та моральної шкоди: звільнення ОСОБА_4
було проведено згідно діючого
законодавства, без жодних порушень
КЗпП України, всі належні йому грошові
кошти виплачені в строк і в повному
обсязі, тому відсутні підстави для
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку та моральної шкоди
відсутні. Просив відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача Веселова О.В.,
діюча на підставі довіреності № 10 від
24.02.2014 року, позовні вимоги не визнала,
суду пояснила, що вважали рішення про
поновлення помилковим, тому чекали
рішення Апеляційного суду. Після
рішення Апеляційного суду ОСОБА_4 був
поновлений,але до роботи його не
допустили. ОСОБА_4 не планував
працювати. В заяві про звільнення
позивач вказав неправдиві данні.
Названі ОСОБА_4 причини звільнення не
свідчать про те, що порушення зі
сторони роботодавця не дозволяли
реалізувати свої трудові права.
Позивачем не надані докази того, що
названі порушення стали причиною
звільнення. Просила відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Третя особа не направила свого
представника для участі в судовому
засіданні, надала заяву слухати справу
без участі представника.

Судом на підставі, пояснень сторін та
представлених ними доказів по справі,
встановлені такі факти та відповідні
їм правовідносини.

З трудової книжки, розпочатої на ім'я
позивача, вбачається, що 02.09.2011 року
ОСОБА_4 був прийнятий на підприємство
відповідача водієм а/ м УАЗ 3-го класу
Шахтарської дільниці на підставі
наказу № 32-к від 02.09.2011 року. 15.05.2013 року
звільнений за станом здоров'я п.2 ст. 40
КЗпП України на підставі наказу № 40-к
від 15.05.2013 року. Наказом № 68-к від 09.10.2013
року ОСОБА_4 поновлено на роботі з 16.05.2013
року. 23.10.2013 року звільнений за власним
бажанням, ст. 38 КЗпП України
«Розірвання трудового договору,
укладеного на невизначений строк, з
ініціативи працівника» згідно поданої
заяви на підставі наказу № 71-к від
23.10.2013 року.

Рішенням Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 23 серпня 2013
року ОСОБА_4 поновлено на роботі в
Філії «Шахтарський автодор»
Дочірнього підприємства «Донецький
облавтодор» на посаду подія
автотранспортних засобів а/ м УАЗ 3-го
класу з 16 травня 2013 року, стягнуто з
Дочірнього підприємства «Донецький
облавтодор» на користь ОСОБА_4 середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 16.05.2013 року по 23.08.2013 року у сумі
7599, 84 грн. без врахування обов'язкових
платежів та зборів, моральну шкоду в
сумі 1000 грн.

Із заяви від 30.08 2013 року
вбачається, що позивач звертався до
директора філії «Шахтарський автодор»
Дочірнього підприємства «Донецький
облавтодор» з приводу невиконання
рішення Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 23 серпня 2013
року про поновлення ОСОБА_4 на роботі.

На вказану заяву ОСОБА_4 була
надана відповідь № 167 від 04.09.2013 року,
де вказано, що у позивача буде
поновлено на посаді водія після
рішення апеляційного суду.

Наказом начальника Філії
«Шахтарський автодор» Дочірнього
підприємства «Донецький облавтодор» №
68-к від 09.10.2013 року ОСОБА_4 поновлено на
роботі з 16 травня 2013 року, наказано
виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за
час вимушеного прогулу за період з
16.05.2013 року по 23.08.2013 року в сумі 7599, 84
грн., відшкодування моральної шкоди у
розмірі 1000, 00 грн, витрати на правову
допомогу в сумі 1000, 00 грн., середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 24.08.2013 року по 08.10.2013 року в сумі
3425, 28 грн, стягнути з ОСОБА_4 вихідну
допомогу у розмірі середньомісячного
заробітку.

Листом Філії «Шахтарський автодор»
Дочірнього підприємства «Донецький
облавтодор» № 201 від 18.10.2013 року
позивача повідомлено, що надана ним
медична довідка сер. 12ЯЯШ № 501528, видана
ТОВ «Український медичний експертний
центр» м. Макіївки не може бути
прийнятою, оскільки відповідно до
Положення про медичний огляд
кандидатів у водії та водіїв
транспортних засобів № 308/22840 від 22
лютого 2013 року, вказана довідка
видається за місцем проживання, крім
того, водії, які виконують роботи з
перевезення пасажирів та вантажів,
підлягають періодичному медичному
огляду один раз на рік, а в наданій
довідці термін дії довідки становить 2
роки.

З медичної довідки № 501528
виданої 12.10.2013 року і дійсної 12.10.2015 року
вбачається що позивач придатний до
керування транспортним засобом.

Із заяви від 17.10. 2013 року вбачається, що
позивач звертався до директора філії
«Шахтарський автодор» Дочірнього
підприємства «Донецький облавтодор» з
приводу виплати середнього заробітку
за час вимушеного прогулу за період з
24.08.2013 року по 08.10.2013 року та недопущення
до роботи.

23.10.2013 року позивач звернувся із заявою
про звільнення на ім»я директора філії
«Шахтарський автодор» Дочірнього
підприємства «Донецький облавтодор»,
де просив звільнити його за власним
бажанням, за ч.3 ст.38 КЗпП України у
зв»язку з невиконанням адміністрацією
підприємства законодавства про працю,
яке полягає в тому, що рішенням
Шахтарського міськрайонного суду
Донецької області від 23 серпня 2013 року
ОСОБА_4 поновлено на роботі в Філії
«Шахтарський автодор» Дочірнього
підприємства «Донецький облавтодор»ч
23.10.2013 року, тоді як рішення підлягало
негайному виконанню. До роботи
позивача не допускали, заробітну плату
з 24.08.2013 року не виплатили.

Наказом начальника Філії
«Шахтарський автодор» Дочірнього
підприємства «Донецький облавтодор» №
71-к від 23.10.2013 року звільнено ОСОБА_4 з 23
жовтня 2013 року за власним бажанням, ст.
38 КЗпП України «Розірвання трудового
договору, укладеного на невизначений
строк, з ініціативи працівника» на
підставі заяви ОСОБА_4 від 23.10.2013 року.

Згідно з довідкою Філії
«Шахтарський автодор» Дочірнього
підприємства «Донецький облавтодор» №
31 від 14.03.2014 року середньоденна
заробітна плата робітника а/м УАЗ 3
класу за серпень 2013 року склала 113,27 грн.

Відповідно до довідки Філії
«Шахтарський автодор» Дочірнього
підприємства «Донецький облавтодор» №
31 від 14.03.2014 року середня заробітна
плата водія автотранспортних засобів
а/м УАЗ 3 класу за серпень-вересень 2013
року склала 2257,75 грн., середньоденна
заробітна плата водія
автотранспортних засобів а/м УАЗ 3
класу за серпень-вересень 2013 року
склала 107,51 грн, кількість робочих днів
на тиждень за професією водій
автотранспортних засобів а/м УАЗ 3
класу Шахтарської дільниці в серпені,
вересені та жовтні 2013 року склала 5
робочих днів на тиждень.

Згідно з повідомленням Філії
«Шахтарський автодор» Дочірнього
підприємства «Донецький облавтодор» №
41 від 25.03.2014 року для робітників філії
встановлений п»ятиденний робочий
тиждень.

З платіжного доручення № 519 від
29.10.2013 року та відомості про
нарахування коштів № 244 вбачається, що
29.10.2013 року ОСОБА_4 виплачено
розрахункові кошти у розмірі 9904,86

У табелі обліку використання
робочого часу робочих філії
«Шахтарський автодор» за жовтень 2013
року записи відносно позивача
відсутні.

Відповідно до ч.5ст. 235 КЗпП
України рішення про поновлення на
роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, прийняте органом, який
розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню.

В порушення вказаних вимог закону
рішення Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 23 серпня 2013
року про поновлення ОСОБА_4 на роботі
у встановлений законом строк виконано
не було, до роботи позивача не
допустили, що не оспорюється
відповідачем по справі.

ОСОБА_4 поновлено на роботі
наказом начальника Філії «Шахтарський
автодор» Дочірнього підприємства
«Донецький облавтодор» від 09.10.2013 року,
але фактично до роботи позивача знов не
допустили. Цей факт також не
оспорюється сторонами по справі.

12.10.2013 року позивач надає медичну
довідку відповідачу, але до роботи
ОСОБА_4 не допускають, посилаючись на
те, що медична довідка не задовольняє
керівництво підприємства . 18.10.2013 р.
позивача письмово повідомили про те,
що медична довідка , видана ТОВ
«Український медичний експертний
центр» м.Макіївка, не може бути
прийнята. 21.10.2013 р. ОСОБА_4 отримав
медичну довідку в м.Шахтарску і надав
її відповідачу. Ці доводи позивача
також не оспорюються відповідачем.

На підставі викладеного суд
приходить до висновку про порушення
прав позивача з боку відповідача, бо
ОСОБА_4 не допускали до роботи, не
виплатили заробітну плату відповідно
до рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП
України працівник має право у
визначений ним строк розірвати
трудовий договір за власним бажанням,
якщо власник або уповноважений ним
орган не виконує законодавство про
працю, умови колективного чи трудового
договору.

З матеріалів справи вбачається,
що формулювання причин звільнення у
трудовій книжці ОСОБА_4 не відповідає
його заяві про звільнення від 23.10.2013
року.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_4
в частині зміни формулювання причин
звільнення підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.. 44 КЗпП України
при припиненні трудового договору
внаслідок порушення власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
чи трудового договору працівникові
виплачується вихідна допомога у
розмірі, передбаченому колективним
договором, але не менше тримісячного
середнього заробітку.

Таким чином відповідач повинен
виплатити позивачеві вихідну допомогу
у розмірі тримісячного середнього
заробітку, який складав 2311,47 гр. (
середньоденний заробіток - не менше 107,51
гр. х 21,5 дн.), розмір вихідної допомоги -
6934,41 гр. (2311,47 гр. х 3 міс.).

Також, відповідач повинен
виплатити позивачеві заробітну плату
за період з 9.10.2013 по 23.10.2013 р. за 11
робочих днів, коли не допускав ОСОБА_4
до роботи, яка становить 1182,61 гр. (11 х 107,51
гр.).

Відповідно до ст. 117
КЗпПУкраїни в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

На підставі того, що на день
звільнення з ОСОБА_4 не було проведено
повний розрахунок: не виплачено
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 9.10.2013 по 23.10.2013 р. за
11 робочих днів, не виплачено вихідну
допомогу, не виплачено середню
заробітну плату за вимушений прогул,
відшкодування моральної шкоди та
судові витрати за рішенням суду, не
виплачено середній заробіток за
вимушений прогул з 24.08.2013 р. по 8.10.2013 р.
(частина цієї заборгованості в сумі
9904,86 гр. (за рішенням суду та за
вимушений прогул з 24.08.2013 р. по 8.10.2013
р.)виплачена позивачеві 28.10.2013 р., вже
після звільнення), суд вважає за
можливе стягнути з відповідача на
користь позивача середній заробіток за
час затримки розрахунку за період з
24.10.2013 р. по день прийняття рішення
судом за 128 робочих днів 13761,28гр. (107,51 х
128).

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
робітнику відшкодовується власником
або уповноваженим ним органом моральна
шкода, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань,
втраті нормальних життєвих зв»язків і
потребують від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Суд вважає, що доводи позивача з
приводу відшкодування моральної шкоди
обґрунтовані, оскільки він був
позбавлений коштів для існування,
відчував свою незахищеність перед
свавільністю чиновників, почував себе
приниженим. Порушення його законних
прав призвели до моральних страждань.

При встановлені розміру грошового
відшкодування моральної шкоди,
завданої позивачу, суд виходить з
принципів виваженості, розумності та
справедливості, враховує характер та
ступінь порушення соціальних зв'язків,
додаткових зусиль, необхідних для
організації життя позивача, тривалість
та глибину страждань. За таких
обставин суд вважає за доцільне
задовольнити позов в частині
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 2000 грн.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що права
позивача були порушені з вини
відповідача і підлягають захисту, а
саме, змінення формулювання причин
звільнення з «Звільнений за власним
бажанням, ст. 38 КЗпП України
«Розірвання трудового договору,
укладеного на невизначений строк з
ініціативи працівника» згідно поданої
заяви» на «звільнений за власним
бажанням у зв'язку з невиконанням
власником або уповноваженим ним
органом законодавства про працю, за ч. 3
ст. 38 КЗпП України «Розірвання
трудового договору, укладеного на
невизначений строк з ініціативи
працівника», стягнення з Дочірнього
підприємства «Донецький облавтодор»
на користь ОСОБА_4 середнього
заробітоку за час вимушеного прогулу
за період з 09.10.2013 року по 23.10.2013 року в
сумі 1182,61 грн., вихідної допомоги в сумі
6934,41грн., середнього заробітку за час
затримки розрахунку за період з 24.10.2013
року по день прийняття судом рішення в
сумі 13761,28 грн. , у відшкодування
моральної шкоди - 2000, 00 грн.

Доводи представників відповідача з
приводу того, що позивач вказав в заяві
про звільнення надумані причини,
порушення зі сторони роботодавця
дозволяли реалізувати свої трудові
права ОСОБА_4 та т.і. не можуть бути
прийняті судом, бо спростовуються
доказами наданими позивачем.

На підставі ст. ст. 38, 44, 117, 235, 237-1 КЗпП
України, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212-215
ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Дочірнього
підприємства «Донецький облавтодор»,
третя особа: філія «Шахтарський
автодор», про зміну формулювання
причин звільнення, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, вихідної допомоги, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, відшкодування
моральної шкоди задовольнити.

Змінити формулювання причин
звільнення ОСОБА_4 23.10.2013 року з Філії
«Шахтарський автодор» Дочірнього
підприємства «Донецький облавтодор» з
«Звільнений за власним бажанням, ст. 38
КЗпП України «Розірвання трудового
договору, укладеного на невизначений
строк з ініціативи працівника» згідно
поданої заяви» на «звільнений за
власним бажанням у зв'язку з
невиконанням власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, за ч. 3 ст. 38
КЗпП України «Розірвання трудового
договору, укладеного на невизначений
строк з ініціативи працівника».

Стягнути з Дочірнього підприємства
«Донецький облавтодор» на користь
ОСОБА_4 середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 09.10.2013
року по 23.10.2013 року в сумі 1182,61 грн.,
вихідну допомогу в сумі 6934,41грн.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку за період з 24.10.2013 року по
день прийняття судом рішення в сумі
13761,28 грн. , у відшкодування моральної
шкоди - 2000, 00 грн., а всього стягнути
23878,3 (двадцять три тисячі вісімсот
сімдесят вісім) грн 30 коп.

Стягнути з Дочірнього підприємства
«Донецький облавтодор» судовий збір в
сумі 243, 60 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційної
скарги не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.О. Пархоменко