Номер провадження: 22-ц/785/3400/14
Номер справи місцевого суду: 521/556/13-ц
Головуючий у першій інстанції Плавич
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Бабія А.П.

при секретарі - Стадніченко
А.І.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Севастопольської філії ДП МВС України
«Інформ-Ресурси» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - УДАІ ГУМВС України в
Одеській області, за апеляційною
скаргою представника ДП МВС України
«Інформ-Ресурси» Грабовенко Ігоря
Борисовича на рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 14 листопада
2013 року, -

встановила:

Севастопольська філія ДП МВС України
«Інформ-Ресурси» зверналася до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - УДАІ ГУМВС України в
Одеській області.

В обґрунтування позову зазначила, що
відповідач є власником автомобілю
марки «ВАЗ 21011», 1976 року випуску,
червоного кольору, кузов НОМЕР_1,
державний номер НОМЕР_2.

15 листопада 2005 року співробітниками
ДАІ було затримано та доставлено на
спеціальний майданчик з тимчасового
зберігання автотранспорту, належний
відповідачу автомобіль. У зв'язку із
несплатою за зберігання майна, у
відповідача утворилась певна
заборгованість перед підприємством.
Виходячи з викладеного, директор
Севастопольської філії ДП МВС України
«Інформ-Ресурси» звернувся до суду з
даним позовом, в якому, неодноразово
уточнивши заявлені вимоги, остаточно
просив стягнути з ОСОБА_3 на користь
філії суму заборгованості за
зберігання транспортного засобу в
загальному розмірі 5180,00 гривень та
судові витрати.

Представник Севастопольської філії ДП
МВС України «Інформ-Ресурси» у
відкрите судове засідання не з'явився,
але від особи надійшла заява про
підтримання заявлених вимог із
клопотанням про розгляд справи за
відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2
ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 у відкрите судове
засідання не з'явився, але від особи
надійшла заява про заперечення проти
заявлених вимог із клопотанням про
розгляд справи за відсутності сторони
в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.

Представник УДАІ ГУМВС України в
Одеській області у відкрите судове
засідання не з'явився.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 14 листопада 2013 року в
задоволенні позову Севастопольської
філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси»
до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - УДА1 ГУМВС України в
Одеській області - відмовлено в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі, поданій
представником ДП МВС України
«Інформ-Ресурси» Грабовенко І.Б.,
ставиться питання про скасування
рішення суду, та ухвалення нового
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги Севастопольської філії ДП МВС
України «Інформ-Ресурси».

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах скарги і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 15 листопада 2005
року співробітниками ДАІ було
затримано та доставлено на спеціальний
майданчик з тимчасового зберігання
автотранспорту автомобіль марки «ВАЗ
21011», 1976 року випуску, червоного
кольору, кузов НОМЕР_1, державний номер
НОМЕР_3.

На підтвердження факту вилучення
вказаного транспортного засобу
сторона позивача посилалась на
протокол огляду та затримання
транспорту № 4906-0 від 15 листопада 2005
року.

Згідно договору купівлі-продажу від 07
травня 1996 року, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
за реєстровим № 3919, автомобіль марки
ВАЗ-21011, 1976 року випуску, державний
номер НОМЕР_3, - відчужений ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_6

Правовідносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у
відповідній частині виникли в момент
укладення відповідного договору - 07
травня 1996 року, в той час як діючий
Цивільний кодекс України набув
чинності з 01 січня 2004 року.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, що за загальним правилом
нормативно-правовий акт не має
зворотної дії у часі, а це свідчить про
те, що до кожних події, факту чи
відносин має застосовуватись той
нормативно-правовий акт, який був
чинним на момент, коли вказані подія,
факт чи відносини мали місце. Принцип
незворотності дії
нормативно-правового акту в часі
закріплений ст. 58 Конституції України,
в якій зазначено, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Таким чином, дані обставини підлягають
оцінці за нормами ЦК УРСР від 18 липня 1963
року та Закону України «Про власність»
у відповідних редакціях, що діяли на
момент укладення договору.

Згідно ст. 41 ЦК УРСР, угодами визнаються
дії громадян і організацій, спрямовані
на встановлення, зміну або припинення
цивільних прав або обов'язків. Угоди
можуть бути односторонніми і дво- або
багатосторон німи (договори). В силу ст.
42 ЦК УРСР, угоди можуть укладатись усно
або в письмовій формі (простій чи
нотаріальній). Угода, для якої законом
не встановлена певна форма, вважається
також укладеною, якщо з поведінки особи
видно її волю укласти угоду. Мовчання
визнається виявом волі укласти угоду у
випадках, передбачених законодавством.

Як регламентувала ст. 224 ЦК УРСР, за
договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 225 ЦК УРСР, право продажу
майна, крім випадків примусового
продажу, належить власникові. Якщо
продавець майна не є його власником,
покупець набуває права власності лише
в тих випадках, коли згідно з статтею 145
цього Кодексу власник не вправі
витребувати від нього майно.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
власність», праця громадян є основою
створення і примноження їх власності.
Громадянин набуває права власності на
доходи від участі в суспільному
виробництві, індивідуальної праці,
підприємницької діяльності, вкладення
коштів у кредитні установи, акціонерні
товариства, а також на майно, одержане
внаслідок успадкування або укладення
інших угод, не заборонених законом.

Відтак, діюче на момент укладення
даного договору законодавство, на
відміну від ЦК України від 16 січня 2003
року, - не регламентувало моменту
виникнення чи переходу права власності
внаслідок укладення цивільних угод і
не пов'язувало такий момент із
державною реєстрацією права власності,
у випадках, що визначені законом.

У зв'язку з цим суд першої інстанції
обґрунтовано вважав, що право
власності ОСОБА_3 на відповідний
транспортний засіб перейшло до
набувача за угодою - ОСОБА_6, який в
подальшому не зареєстрував власні
майнові права в органах ДАІ.

Крім того позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача про стягнення
заборгованості, яка виникла при
тимчасовому зберіганні автотранспорту
автомобіль марки «ВАЗ 21011» на
спеціальному майданчики, посилаючись
на норми ст.ст. 611, 954 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно ст. 954 ЦК України, положення цієї
глави застосовуються до зберігання,
яке здійснюється на підставі закону,
якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 936 ЦК України, за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

З матеріалів справи вбачається, що у
відповідача ні з позивачем, ні з особою,
якій належить спеціальний майданчик з
тимчасового зберігання
автотранспорту, договірних відносин,
стосовно зберігання автомобіля, не
існувало.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано вважав, що не має законних
підстав для задоволення позовних вимог
позивача, заявлених до ОСОБА_3

Враховуючи все вищевикладене колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст.
314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ДП МВС
України «Інформ-Ресурси» Грабовенко
Ігоря Борисовича - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 14 листопада 2013 року по
справі за позовною заявою
Севастопольської філії ДП МВС України
«Інформ-Ресурси» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - УДАІ ГУМВС України в
Одеській області - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.А. Станкевич

Судді :
А.П. Бабій

О.Д. Варикаша