Справа № 236/522/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року Краснолиманський
міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді -
Шавиріної Л.П.

при секретарі - Киркач
Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Красний Лиман
Донецької області у відсутності сторін
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
зміну розміру аліментів на
неповнолітню дитину, суд -

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2014 року позивач звернувся
до суду з позовом до відповідача про
зміну розміру аліментів на
неповнолітню дитину з 1/3 частини усіх
видів заробітку (доходів) щомісячно, до
1/4 частини в місяць до досягнення
дитиною повноліття, який підтримав
повністю і просив його задовольнити з
тих підстав, що 01.11.2012 року справа про
стягнення аліментів на утримання його
дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
розглядалася Ізюмським міськрайонним
судом Харківської області за його
згоди без його участі в судовому
засіданні. Вважає, що суд не враховував
його матеріальне становище, яке не
дозволяє йому виплачувати аліменти в
такому розмірі. Тому просив їх
зменшити.

В судове засідання позивач не
з»явився, про час та місце розгляду
справи був попереджений належним
чином, просив справу розглянути у його
відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з»явилася, про час та
місце розгляду справи була попереджена
належним чином, просила справу
розглянути у її відсутності, позов не
визнала та просила відмовити у його
задоволенні у зв»язку з тим, що
матеріальне становище відповідача не
змінилося в порівнянні з моментом
постановлення рішення про стягнення з
нього аліментів(01.11.2012 року).

Дослідивши надані сторонами
докази, судом встановлено, що сторони з
21 червня 2008 року по 11 червня 2012 року
перебували у шлюбі, який було
зареєстровано Ізюмським міським
відділом РАЦС Харківської області
(а.с.4,6).

Від сумісного життя сторони мають
неповнолітню дочку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з
відповідачем та перебуває на її
утриманні (а.с.9).

23.10.2012 року відповідач змінила
прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» -
актовий запис № 12 відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
Краснолиманського міського управління
юстиції у Донецькій області(а.с.32).

Рішенням Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 01 листопада 2012 року з
позивача на користь відповідача на
утримання дочки стягнуто аліменти у
розмірі 1/3 частини всіх видів
заробітної плати, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку до досягнення
дитиною повноліття(а.с.6-7).

22.02.2014 року позивач звернувся до
Краснолиманського міського суду
Донецької області з позовом про
зменшення розміру аліментів,
посилаючись на те, що в теперішній час
погіршився його матеріальний стан у
порівнянні з моментом постановлення
рішення про стягнення аліментів, бо він
проживає з батьками, які являються
пенсіонерами, не працює. Крім того
зазначає, що рішенням суду від 01.11.2012
року з нього стягнуто завищений розмір
аліментів на користь відповідача на
утримання його дочки.

При вирішенні позовних вимог
позивача суд також враховує наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України
батьки зобов'язані утримувати дітей до
досягнення ними повноліття.

Стаття 192 СК України передбачає,
що розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або за домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров»я когось із них.

Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. При цьому
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

При винесення рішення відповідно
до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достовірність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Однак позивачем не надано суду
жодного доказу на підтвердження своїх
позовних вимог.

Так надані ОСОБА_1 докази свідчать
про те, що як станом на 01.11.2012 року так і
в теперішній час він ніде не працював і
не працює, проживав та проживає разом з
батьками, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_3,
які являлися та являються
пенсіонерами(а.с.4,6-8).

Докази про погіршення стану здоров»я
позивача, або про зміну його сімейного
та матеріального стану в матеріалах
справи відсутні бо позивач їх не надав.

Натомість відповідачем надано
докази тому, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4,
хворіє, періодично проходить лікування
та перебуває на обліку у зв»язку з
хронічними захворюванням(а.с.35-39).

Відповідач з 19.02.2013 року по 17.12.2015
року перебуває у відпустці по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку(а.с.40).

Згідно приписів ст. 182 СК України
суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини та
платника аліментів, а також те, що
розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим за 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, який згідно ст.. 7
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" від 16.01.2014 року для
дочки позивача та відповідача
встановлено в сумі 1032 грн.

Крім того, як мінімальний так і
максимальний розмір аліментів у частці
від заробітку(доходу) відповідно до
ст.183 СК України не встановлений і
визначається виключно судом.

В жовні місяці 2012 року, під час
розгляду позову відповідача про
стягнення з позивача аліментів на
утримання дочки, при аналогічному
теперішньому матеріальному та
сімейному стані, позивач вимоги
відповідача про стягнення аліментів у
розмірі 1/3 частки від доходу визнав
повністю, не заперечував проти їх
задоволення. Тому 01.11.2012 року рішення
про стягнення аліментів, розмір яких
просить зменшити позивач, було
постановлено відповідно до вимог ч.4
ст.174 ЦПК України.

Обставини, визнані сторонами, які
беруть участь у справі, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, відповідно до
ст.61 ЦПК України доказуванню не
підлягають при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Тому суд приходить до висновку, що
позивачем не доведено позовні вимоги, з
якими він звернувся до суду 22.02.2014 року,
бо докази, на які він посилається,
встановленні рішенням Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 01 листопада 2012 року, до
теперішнього часу не змінилися і
повторному доказуванню відповідно до
ст. 61 ЦПК України не підлягають.

Надані сторонами докази свідчить
про те, що позовні вимоги позивача не
обґрунтовані та задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст.180-183,192 СК України,
ст.ст.10,11,60,212-214 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позову до ОСОБА_2 про зміну розміру
аліментів у зв»язку з відсутністю
підстав.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Донецької області
через Краснолиманський міський суд в
10-денний строк з дня отримання його
копії.

Суддя