У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Нагорняка В.А.,

суддів: Леванчука А.О.,

Макарчука М.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5, треті особи:
головне управління юстиції в м.
Києві, служби у справах дітей
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації, про
розірвання договору довічного
утримання, визнання права власності,
виселення, зняття з реєстрації та
відшкодування моральної шкоди, за
касаційними скаргами служби у справах
дітей Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації та ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м.
Києва від 11 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які
діють в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5, про розірвання
договору довічного утримання, визнання
права власності, виселення, зняття з
реєстрації, стягнення коштів та
відшкодування моральної шкоди.

Позивачка посилалась на те, що ОСОБА_6
всупереч умовам укладеного договору
довічного утримання, не забезпечує її
належним харчуванням, доглядом, не
надає допомоги у побутових справах,
оскільки вона є інвалідом 1 групи та
пересувається на візку, до того ж,
відповідачка за станом здоров'я не має
достатніх фізичних сил для належного
догляду.

Відповідачі створюють несприятливі
для неї умови для здоров'я, протягом
двох років вона виходила на вулицю лише
двічі, близько півтора року проживає у
своїй кімнаті із заклеєним вікном та
закритим балконом, в коридорі вздовж
стіни відповідачка зберігає
велосипеди, що позбавляє її можливості
належно пересуватись, проводячи
гігієнічні процедури позивачку
саджають на стілець, який є нестійким
та створює загрозу життю, при від'їзді
відповідачів у відпустку вона
залишається без догляду. Влітку 2011 року
під час перебування відповідачів на
відпочинку, їй стало погано в туалетній
кімнаті, де вона впала й будучи
немічною, чекаючи на допомогу,
пролежала більш однієї доби.

Окрім того вказувала, що відповідачка
також не забезпечує її медикаментами
необхідними рекомендаціям лікаря,
кімната в якій вона проживає не
відповідає санітарним нормам, їй
заборонено приймати гостей й 16 серпня
2012 року вона вимушена була звернутись
за допомогою до подруг з проханням
надати їй притулок.

Крім того, відповідачка всупереч
умовам договору не надає їй
матеріального забезпечення в розмірі
500 грн з урахуванням інфляції, у зв'язку
з чим просила стягнути з ОСОБА_4 збитки
в сумі 46 718 грн.

Під час розгляду справи судом прийнято
відмову позивачки від позову в частині
вимог про відшкодування збитків у сумі
46 718 грн і ухвалою Дніпровського
районного суду м. Києва від 19 грудня 2013
року провадження у справі в зазначеній
частині вимог закрито.

ОСОБА_2 просила розірвати договір
довічного утримання, укладений 21
квітня 2007 року з ОСОБА_4; визнати її
власником квартири АДРЕСА_1;
зобов'язати ОСОБА_4 повернути їй спірну
квартиру; виселити ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 з вказаної квартири та зняти їх
з реєстрації; заборонити ОСОБА_4, ОСОБА_3
відвідувати спірну квартиру та
спілкуватись з нею; стягнути з ОСОБА_4
моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 19 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
11 березня 2014 року рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 19 грудня 2013 року в частині
вирішення вимог про розірвання
договору довічного утримання,
виселення, визнання права власності,
зняття з реєстраційного обліку
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення, яким позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Розірвано договір довічного утримання,
укладений 21 квітня 2007 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за
№ 3у-336, та ухвалено повернути у
власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з
квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні позову у іншій частині
відмовлено.

У касаційних скаргах служба у справах
дітей Дніпровської районної в м.
Києві державної адміністрації та
ОСОБА_4 і ОСОБА_3, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просять
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів вважає, що касаційні скарги
підлягають відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції в
частині вирішення вимог про розірвання
договору довічного утримання,
виселення, визнання права власності,
зняття з реєстраційного обліку та
задовольняючи частково вказані вимоги,
правильно виходив з того, що
відповідачка неналежно виконує умови
договору довічного утримання;
відповідачі, проживаючи у належній
позивачці квартирі, чинять їй
перешкоди у користуванні власністю, а
тому дійшов висновку про розірвання
договору довічного утримання та
виселення відповідачів із спірної
квартири.

Доводи, наведені в касаційних скаргах,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявників з
висновками суду апеляційної інстанції
з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційних скарг, змісту
оскаржуваного рішення апеляційного
суду вбачається, що скарги є
необґрунтованими і наведені в них
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права при розгляді
даної справи судом апеляційної
інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги служби у справах
дітей Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації та ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
11 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.А. Нагорняк

Судді: А.О.
Леванчук

М.А. Макарчук