У Х В А Л А

іменем україни

09 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Гримич М.К., Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом приватного
акціонерного товариства «МТС Україна»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за послуги зв'язку, за касаційною
скаргою приватного акціонерного
товариства «МТС Україна» на рішення
апеляційного суду Луганської області
від 17 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ПрАТ «МТС Україна»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
послуги зв'язку у розмірі 2877 грн 87 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 04 листопада 2013 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «МТС
Україна» заборгованість за надані
послуги у розмірі 2877 грн 87 коп. Вирішено
питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 17 грудня 2013 року змінено
рішення районного суду, залишено без
змін рішення суду першої інтонації в
частині стягнення заборгованості за
договором в розмірі 66 грн 75 коп. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

ПрАТ «МТС Україна», не погоджуючись з
рішенням суду апеляційної інстанції,
звернулось із касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на невірне
застосування апеляційним судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просило його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За правилами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що відповідачем порушені
зобов'язання за договорами про надання
послуг мобільного зв'язку, внаслідок
чого останній повинен нести
відповідальність за порушення умов
договору та сплатити суму
заборгованості за надані послуги
мобільного зв'язку договірну санкцію
за невиконання умов договору.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з
відповідача договірної санкції та
ухвалюючи в цій частині нове рішення
про відмову у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
передбачена додатковими угодами до
договорів про надання послуг
мобільного зв'язку від 26 вересня 2008
року договірна санкція за дострокове
розірвання договору (після фактичного
розірвання договору й припинення
зобов'язання) не може бути видом
забезпечення зобов'язання,
передбаченого ст. ст. 546, 549 ЦК України,
та стягуватись на підставі ст. ст. 610, 611
ЦК України.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Судами встановлено, що 26 вересня 2008
року між закритим акціонерним
товариством «Український мобільний
зв'язок», правонаступником якого є
ПрАТ «МТС Україна», та ОСОБА_3 укладено 3
договори про надання безпроводного
доступу до мережі Інтернет.

26 вересня 2008 року між сторонами
укладено додаткові угоди до
договорів про надання бездротового
доступу до мережі Інтернет, згідно з п.
1.4 яких у випадку, коли дія основного
договору достроково припиняється на
підставі п. 8.3 основного договору у
зв'язку з несплатою абонентом наданих
йому послуг зв'язку, абонент несе
відповідальність у виді сплати на
користь МТС договірної санкції в
розмірі 1,36 грн за кожен день, що
залишився до закінчення строку дії
основного договору, починаючи з дня
припинення його дії. Строк дії
додаткової угоди передбачений п. 1.1.

23 лютого 2009 року договори про
надання бездротового доступу до мережі
Інтернет на підставі п. 8.3 з
відповідачем були припинені у зв'язку з
несплатою наданих йому послуг зв'язку
(а. с. 23).

Відповідно до інтерфейсу перегляду
додаткових угод та розрахунку суми
штрафів ОСОБА_3 санкція за невиконання
умов договору складає 937 грн 04
коп., а загальна сума заборгованості по
трьох договорах складає 2811 грн 12 коп. (а.
с. 19-21), а також відповідач має
заборгованість за послуги зв'язку у
сумі 66 грн 75 коп., які позивач і просив
стягнути на свою користь.

Відповідно до п. 3 ст. 3, ст. 627 ЦК
України однією із загальних засад
цивільного законодавства є свобода
договору.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Вирішуючи спір по суті та
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення договірної
санкції, на порушення приписів ст. 303
ЦПК України апеляційний суд не звернув
уваги на те, що в додатковій угоді до
договору про надання послуг мобільного
зв'язку від 20 червня 2009 року іншим видом
забезпечення виконання зобов'язання
сторони визначили договірну санкцію на
підставі ч. 2 ст. 546 ЦК України.

Укладаючи додаткову угоду і
добровільно беручи на себе
цивільно-правову відповідальність за
порушення умов договору у вигляді
сплати договірної санкції саме у
момент розірвання договору, ОСОБА_3
фактично погодився на такі умови
договору та не оскаржив їх в судовому
порядку.

З урахуванням наведеного,
апеляційний суд дійшов помилкового
висновку про безпідставність позовних
вимог про стягнення з відповідача
договірної санкції за невиконання умов
договору.

У свою чергу, повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши надані сторонами докази,
вислухавши пояснення сторін, суд
першої інстанції відповідно до
приписів ст. ст. 212-214 ЦПК України дійшов
правильного висновку про підставність
позову у цілому.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного,
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції в частині відмови у
задоволенні вимог про стягнення 2811 грн
12 коп. договірної санкції відповідно до
приписів ст. 339 ЦПК України підлягає
скасуванню із залишенням в цій частині
в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства «МТС Україна»
задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Луганської області від 17 грудня 2013 року
в частині відмови в позові про
стягнення 2811 грн 12 коп.договірної
санкції скасувати, залишити в цій
частині в силі рішення Жовтневого
районного суду м. Луганська від 04
листопада 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук судді:
М.К. Гримич

Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана