Справа № 413/1079/14-ц
Провадження № 2/413/696/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 квітня 2014 року Краснолуцький
міський суд Луганської області у
складі: головуючого судді
Чехова Є. М.,

при секретарі Гаріні М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Красному Лучі справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Красному Лучі
Луганської області про відшкодування
моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом
до Відділення ВД Фонду ССНВ у
м.Красному Лучі Луганської області про
стягнення моральної шкоди, заподіяну
внаслідок професійного захворювання
на виробництві.В обгрунтування
позовних вимог зазначив, що він
знаходився у трудових правовідносинах
більш ніж 25 років з ДП «Донбасантрацит»
в особі ВП шахта «Ізвєстій». 30.07.2003 р.
було складено акт розслідування
професійного захворювання, в
результаті чого встановлено, що його
здоров'ю заподіяно шкоду -
антракосиликоз І ступеня, емфізема
легенів, що призвело до стійкої втрати
професійної працездатності.

Краснолуцьким міським центром ВТК
йому встановлено 20 % втрати професійної
працездатності з 04.08.2003 р. - первинно, а з
28.10.2003 р - безстроково. У зв'язку з
каліцтвом він зазнав глибоких фізичних
та моральних страждань, що призвело до
вимушених змін у життєвих стосунках та
у звичному життєвому укладі. Він
змушений постійно звертатися в
лікувальні установи за медичною
допомогою, часто проходити курси
стаціонарного й амбулаторного
лікування, відчуває постійне фізичне
недомагання, не може займатися важким
фізичним трудом, вести домашнє
господарство у звичному об'ємі та
темпі. Розмір відшкодування моральної
шкоди, заподіяну йому внаслідок
професійного захворювання на
виробництві, визначає у 8000 гривень.

У судове засідання позивач не
з'явився, на адресу суду надав заяву про
розгляд справи у його відсутність, на
задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, надав заяву про
розгляд справи за його відсутності. У
наданому суду запереченні просить у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити, посилаючись на те, що
потерпілий на виробництві ОСОБА_1
знаходиться на обліку у відділенні ВД
Фонду ССНВ у м. Красний Луч з листопада
2003 року відповідно до Постанови
відділення Фонду ССНВ у м. Красний Луч
від 25.11.2003 року № 313 по професійному
захворюванню пневмоконіоз та втраті
професійної працездатності у розмірі 20
% згідно довідки МСЕК від 28.10.2003 року.
Починаючи з листопада 2003 року і дотепер
позивач своєчасно та у повному обсязі
отримує страхові виплати з
відшкодування шкоди та фінансування
витрат на медичну та соціальну
допомогу. У пункті 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», з подальшими доповненнями,
роз'яснено, що до вимог про
відшкодування моральної шкоди у
випадках, передбачених трудовим
законодавством, застосовується
тримісячний строк позовної давності
(ст. 233 КЗпП України). Відповідно до
рішення Конституційного Суду України
від 22.02.2012 року №4-рп/2012 зазначено, що в
аспекті конституційного звернення
визначені ЦК України і КЗпП України
підстави та порядок відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди слід
розглядати у нерозривному зв`язку з
положеннями ст.233 КЗпП України, в яких
встановлно строки звернення до суду за
вирішенням трудових спорів, зокрема,
тримісячний строк, який розпочинається
з дня, коли працівник дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права.

Позивач дізнався про порушення свого
права з моменту встановлення йому
відсотка втрати працездатності, а саме
з листопада 2003 року, про що свідчить
також і особова заява потерпілого про
призначення страхових виплат.
Відповідач по справі вважає, що у
позивача відсутні підстави для
відшкодування йому моральної шкоди у
зв'язку із пропуском тримісячного
строку позовної давності.

Суд, дослідивши письмові матеріали
справи, вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи на
підставі доказів, наданих сторонами та
іншими особами, які приймають участь у
справі.

Вирішуючи питання про
обґрунтованість заяви суд виходить з
дизпозитивності прав сторін та того, що
згідно зі ст.10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюється судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об`єктивну неупередженість,
лише створює необхідні умови для
всебічного і повного дослідження
обставин справи. прийшов до наступного.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1
перебував у трудових відносинах з ДП
«Донбасантрацит» ВП «шахта Ізвєстій» з
05.09.1984 р. по 28.02.2009 р.

Згідно акту розслідування
професійного захворювання №18 від
30.07.2003 року проведено розслідування
випадку професійного захворювання,
встановленого ОСОБА_1 - антракосиликозу
І ст.. Причиною професійного
захворювання ОСОБА_1 визначено
перевищення максимально-разової
концентрації углепородного пилу у
підготовчих вироботках.

Висновком МСЕК ОСОБА_1 встановлено 20 %
втрату професійної працездатності з
04.08.2003 р.-первинно, а з 28.10.2003
р.-безстроково.

Відповідно до висновку
профпатологічної лікарської
експертної комісії від 01.07.2003 р.
позивачу рекомендовано спостереження
та лікування у період загострення
захворювання у терапевта за місцем
проживання. Заборонені роботи в умовах
підвищеної запиленості, загазованості,
тяжкого фізичного навантаження,
переохлаждення. Санаторне-курортне
лікування у санаторіях
пульманологічного напрямку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
знаходиться на обліку у відділенні ВД
Фонду ССНВ у м.Красному Лучі з
листопада 2003 року.

Згідно заяви позивача до ВД Фонду СНВ
у м.Красному Лучі від 22.11.2003року
Постановою Фонду за № 313 від 25.11.2003 р. по
професійному захворювання
пневмоконіоз та втрати професійної
працездатності у розмірі 20% позивачу
призначені страхові виплати:
одноразова допомога в разі стійкої
втрати професійної працездатності в
сумі 10640грн. та щомісячні грошові суми,
що компенсують відповідну частину
втраченого заробітку, призначені
витрати на медичнку та соціальну
допомогу, які позивач отримує вчасно та
у повному обсязі, починаючи з
листопада 2003 року і дотепер.

Згідно ст. 34 ч.3 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності" (в редакції 01.05.2003 р.)
моральна (немайнова) шкода, заподіяна
умовами виробництва, яка не спричинила
втрати потерпілим професійної
працездатності, відшкодовується
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків за заявою
потерпілого з викладом характеру
заподіяної моральної (немайнової)
шкоди та за поданням відповідного
висновку медичних органів.
Відшкодування здійснюється у вигляді
одноразової страхової виплати
незалежно від інших видів страхових
виплат. Сума страхової виплати за
моральну (немайнову) шкоду
визначається в судовому порядку. При
цьому сума страхової виплати не може
перевищувати двохсот розмірів
мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати,
незалежно від будь-яких інших
страхових виплат.

У відповідності до Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від
31.03.1995 р. обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Зокрема, враховуючи стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
Позивач у своєму позові намагається
довести моральну шкоду, керуючись
власною оцінкою, а оскільки вартість
душевних страждань є суб'єктивною
категорією, то згідно ст.60 ЦПК України,
сторона повинна довести ті обставини ,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України
доказами прийнято вважати будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги чи,
навпаки, заперечення сторін та інші
обставини, що можуть мати певне
значення для правильного та
справедливого вирішення справи. Під
терміном "фактичні дані" необхідно
розуміти інформацію, достовірність
якої підтверджується реальними
об'єктивними та незалежними
обставинами. Ці фактичні дані
необхідно одержати з певних джерел, які
ЦПК називає засобами доказування.

Позивачем не доведено в чому ж
полягає моральна шкода, які вимушені
зміни сталися в житті позивача
внаслідок професійного захворювання,
які саме додаткові зусилля необхідні
для організації його життя, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

Позивач, укладаючи з відповідачем
трудовий договір, відповідно до ст. 29
КЗпП України, був повідомлений про
важкі, шкідливі та небезпечні умови
праці, можливі негативні наслідки цих
умов праці на стан його здоров'я та
пов'язані з цими умовами праці пільги
та компенсації. Ніщо не перешкоджало
позивачеві відмовитися від укладення
трудового договору. Позивач мав
можливість припинити трудовий договір,
однак продовжував працювати в
шкідливих та небезпечних умовах, тобто
свідомо йшов на ризик для свого
здоров'я.

Доводи позивача , що він змушений
постійно звертатися в лікувальні
установи за медичною допомогою, часто
проходити курси стаціонарного й
амбулаторного лікування, відчуває
постійне фізичне недомагання, через що
не може займатися важким фізичним
трудом, вести домашнє господарство у
звичному об'ємі та темпі, не
підтверджується жодним доказом. Ті
докази, які додані до позовної заяви
лише констатують наявність у позивача
професійного захворювання і ніяк не
можуть бути розцінені як докази
наявності у позивача завданої
моральної шкоди.

Таким чином, констатація факту
заподіяння моральної шкоди, важкість,
небезпечність та шкідливість
технологічного процесу виробництва на
підприємстві не є достатньою та
самостійною підставою для
відповідальності відповідача перед
позивачем у вигляді моральної шкоди по
професійному захворюванню чи іншому
ушкодженні здоров'я працівника при
виконанні ним трудових обов'язків.

Суд не може взяти до уваги посилання
представника відповідача щодо
застосування при розгляді справи
строку позовної давності тривалістю у
три роки (ст. 233 КЗпП України).

До вимог про відшкодування моральної
шкоди у випадках, передбачених
трудовим законодавством, дійсно,
застосовується тримісячний строк
звернення до суду (ст. 233 КЗпП України).

Відповідно до ст. 268 ч.1 п.3 ЦК України,
позовна давність взагалі не
поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров`я.

Враховуючи викладене, суд вважає
необхідним відмовити в задоволенні
позовних вимог про стягнення моральної
шкоди, оскільки позивачем не надано
доказів, які б підтверджували факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи яким діями (бездіяльністю)
вони заподіяні.

Керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р.
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у місті Красному Лучі
Луганської області про відшкодування
моральної шкоди відмовити за
необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Луганської області через суд першої
інстанції. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутніми у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: