АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2170/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шклярук Д. С. Доповідач - Міхеєва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів Ремеза В.А.,
Свистунової О.В.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
05 листопада 2013 року по справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка є також
законним представником ОСОБА_4, треті
особи: Комунальне підприємство «ЖЕП
№53» Дніпропетровської міської ради,
Головне Управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, Орган опіки
та піклування Індустріальної районної
у місті Дніпропетровську ради про
визнання осіб такими, що втратили право
на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ОСОБА_2
звернулась з позовом до ОСОБА_3, яка є
також законним представником
неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання
такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням,
зазначивши в обґрунтування своїх
вимог, що відповідачі - її сестра та
племінник, зареєстровані у квартирі
АДРЕСА_1, але з 1997 року за місцем
реєстрації не проживають без поважних
причин.

Заочним рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
05 листопада 2013 року у задоволенні
позовних вимог відмовлено в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що на підставі
рішення Самарського райвиконкому № 17
від 20 січня 1989 року матері позивачки
ОСОБА_5 було видано ордер № 208 серії 01 на
сім'ю з трьох осіб (ОСОБА_5 - основний
квартиронаймач, ОСОБА_3 - дочка, ОСОБА_2 -
дочка) на житлове приміщення квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.14).

ОСОБА_3 після укладення шлюбу взяла
прізвище чоловіка ОСОБА_3, що
підтверджується копією паспорта (а.с.9).

ОСОБА_2 згідно свідоцтва про шлюб
змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с.11).

Згідно довідки Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційне
підприємство № 53» Дніпропетровської
міської ради (далі КП «ЖЕП № 53» ДМР) від
08 квітня 2013 року № 566, за адресою
АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2, її син
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, сестра ОСОБА_3,
племінник ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.16).

Відповідно до акту від 22 квітня 2013 року,
підписаного сусідами, чиї підписи
завірив начальник КП «ЖЕП № 53» ДМР,-
ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 у квартирі
АДРЕСА_1 не проживають з листопада 1997
року, їхніх речей у квартирі немає
(а.с.17).

Частиною 3 ст. 9 ЖК України
передбачено, що ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і у порядку, передбачених
законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 ЖК
України особа може бути визнана такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням, якщо вона без поважних
причин не користується житлом більш як
6 місяців.

Згідно роз'яснень абз. 1 п. 10
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року N 2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.

Таким чином, при вирішенні питання
про втрату членом сім'ї наймача права
на користування жилим приміщенням
з'ясуванню підлягають термін його
відсутності та поважність причин такої
відсутності.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
тих обставин, що позивачкою не доведено
неповажність причин не проживання
відповідачів у спірній квартирі, а
також правильно враховано
неповнолітній вік ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що позивачка в
порушення наведеної норми права не
надала відповідних доказів про не
проживання відповідачів без поважних
причин в спірній квартирі, суд першої
інстанції правильно прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
позову.

У той же час, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції у
мотивувальній частині рішення
неправильно зроблено посилання на
норми ст.ст. 107 та 156 Житлового кодексу
України, оскільки вимоги з цих правових
підстав позивачкою не заявлялися та
спірна квартира не є її власністю.

Тому, заочне рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 05 листопада 2013
року на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підлягає зміні шляхом виключення з
його мотивувальної частини посилання
на ст.ст. 107 та 156 Житлового кодексу
України.

В іншій частині рішення суду є законним
та обґрунтованим та залишається без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
05 листопада 2013 року змінити, виключивши
з його мотивувальної частини посилання
на ст.ст. 107 та 156 Житлового кодексу
України.

В іншій частині заочне рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 05 листопада 2013
року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді