У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Мазур Л.М., Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А.,Юровської Г.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про виселення
та зняття з реєстраційного обліку, за
касаційною скаргою ОСОБА_10 на рішення
Суворовського районного суду м.
Херсона від 04 січня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області
від 25 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом про виселення відповідачів та
зняття з реєстраційного обліку з
квартири, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 04 січня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 25 липня 2013 року позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову,
мотивуючи свої доводи порушенням
судами норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема, заявник посилається на те, що
жодних листів від банку про
добровільне виселення відповідачів
вони не отримували.

Також, посилається на те, що між ним та
ОСОБА_12 укладено договір найму житла
від 01 грудня 2005 року, про факт укладення
якого доведено до відома банк. При
цьому реєстрація такого договору не
обов'язкова, а посилання в судових
рішеннях на факт відсутності такої
реєстрації грунтується на припущенні.

Колегія суддів дійшла до висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до договору кредиту від 20
лютого 2007 року, який укладений між ПАТ
КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6, останній
отримав кредит у вигляді
невідновлювальної кредитної лінії у
розмірі 53100 дол. США, строком
користування до 19 лютого 2027
року, а ОСОБА_6 зобов'язався повернути
кредит та сплатити відсотки за
користування кредитними коштами у
встановлені строки.

Цього ж дня між банком та ОСОБА_6
укладено договір іпотеки від 20 лютого
2007 року, відповідно до якого відповідач
передав в іпотеку квартиру, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішеням Суворовського
районного суду м. Херсона від 20
вересня 2010 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 03 жовтня 2011 року, в рахунок
погашення заборгованості за
вищевказаним кредитним договором
звернуто стягнення на предмет іпотеки
на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
продажу вказаного предмета іпотеки
позивачем з укладенням від імені
ОСОБА_6 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням позивачу всіх
повноважень необхідних для здійснення
продажу.

Судом апеляційної інстанції вірно
встановлено, що на виконання вимог ст. 40
Закону України «Про іпотеку» банк
попередив відповідачів, що у випадку не
виконання вимог про добровільне
виселення із займаного приміщення,
переданого в іпотеку та на яке звернуто
стягнення за рішенням суду, банк буде
звертатися з відповідном позовом до
суду про примусове виселення.
Відповідні листи вимоги відповідачами
отримано, що підтверджується копіями
зворотніх повідомлень, які залучені у
справу.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» особи, які проживать у
зазначених приміщеннях на умовах
договору найму (оренди), не підлягають
виселенню, якщо договір найму (оренди)
був укладений до моменту укладення
іпотечного договору і про наявність
такого договору було доведено до
відмова іпотекодержателя або такий
договір був зареєстрований у
встановленому законом порядку; договір
найму (оренди) був укладений після
укладення іпотечного договору за
згодою іпотекодержателя.

Вірними є висновки судів про
відсутність у справі жодних доказів
про те, що відповідачами доведено до
відома банк про укладення договору
найму спірного приміщення від 01 грудня
2005 року або такий договір є
зареєстрованим.

Таким чином гарантії, які передбачені
ст. 40 Закону України «Про іпотеку» щодо
неможливості виселення осіб, на
відповідачів не розповсюджуються.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
дійшла до висновку про залишення без
змін оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст.ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_10 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 04 січня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Херсонської
області від 25 липня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:Л.М. Мазур
А.В. Маляренко В.А. Нагорняк Г.В.
Юровська