СУД МІСТА КИЄВА
вул. Солом»янська, 2-А
Справа № 22- ц/ 796/4185 /2014 р.
Головуючий у 1 інстанції - Саадулаєв А.І.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
16 квітня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м.Києва в складі :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.
При секретарі - Дубик Ю.Г.
Розглянули у відкритому судовому
засіданні в м.Києві
Цивільну справу за апеляційною
Представника ОСОБА_2
на рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 30 січня 2014 р.
в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
Володимирівни, ОСОБА_4, третя особа:
Комунальне підприємство
«ЖЕК «Лук»янівка» Шевченківського
про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
заслухавши доповідь судді Мараєвої
Н.Є., пояснення осіб, які з"явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
Рішенням Шевченківського районного
суду м.Києва від 30.01.2014 р. відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, 3-особа : КП «ЖЕК «Лук»янівка»
Шевченківського району про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням та
виселення.

В апеляційній скарзі на зазначене
рішення представник ОСОБА_2 просить
це рішення скасувати і постановити
нове, яким позов задовольнити,
посилаючись на його незаконність,
зокрема, на те, що суд неповно з"ясував
обставини справи, не дав належної
оцінки доказам, порушив норми
матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Постановлюючи рішення суд виходив,
зокрема, з того, що позивачкою не
доведено жодними належними та
допустимими доказами того, що
відповідачі порушують її права як
власника квартири, що вони без її
згоди здійснили у квартирі ремонті
роботи, принижують честь і гідність,
намагаються створити нестерпні умови
для проживання, що підстави для
визнання відповідачів такими, що
втратили право користування квартирою,
чи їх виселення відсутні, а тому,
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Такі висновки суду відповідають
вимогам закону, підтверджуються
матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, позивачці належить
на праві власності квартира за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно довідки форми №3, виданої КП ЖЕК
«Лук'янівка», ОСОБА_3 та ОСОБА_4
зареєстровані та проживають у квартирі
АДРЕСА_1 з 5.05.2012 року.

За кошти відповідачів у 2012-2013 роках у
цій квартирі було здійснено ремонт та
придбані меблі, що підтверджується
договорами, квитанціями, замовленнями,
товарними чеками та фіскальними чеками
(а.с. 22-78), тобто, було покращено умови
проживання позивачки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивачка посилалася на положення ст.
168 ЖК України, згідно якої, договір
найму жилого приміщення, укладений як
на визначений, так і на невизначений
строк, може бути розірвано за вимогою
наймодавця, якщо наймач або особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи
одному будинку (квартирі), а також у
разі систематичного невнесення
наймачем квартирної плати і плати за
комунальні послуги.

Постановлюючи рішення суд правильно
дійшов висновку про те, що ці доводи є
безпідставними, оскільки, між
позивачкою та відповідачами не було
укладено договору найму житлового
приміщення.

Що стосується позовної вимоги про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, то
суд також правильно вважав її
безпідставною та такою, що не
ґрунтується на нормах Закону, оскільки,
згідно ст. 72 ЖК України, передбачено що
визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідачі постійно проживають у
квартирі позивачки, а тому, відсутні
підстави для визнання відповідачів
такими, що втратили право користування
квартирою.

Суд також правильно вважав, що не
підлягає задоволенню вимога позивачки
щодо виселення відповідачів , виходячи
з наступного.

Обгрунтовуючи позовну вимогу про
виселення позивачка зазначала, що
відповідачі своїм проживанням
порушують її права як власника, що
полягає у тому, що відповідачі без її
згоди здійснили у квартирі ремонті
роботи, принижують честь і гідність,
намагаються створити нестерпні умови
для проживання.

Проте, позивачкою не надано доказів, що
підтверджує факт вчинення
відповідачами будь-яких конфліктних
ситуацій, не надано доказів того, що при
здійснені ремонтних робіт позивачка
заперечувала проти проведення ремонту.

Відповідачі по справі : ОСОБА_3 є
невісткою позивачки, а ОСОБА_4 є сином
позивачки.

Зідно ст. 157 ЖК України встановлює, що
членів сім'ї власника квартири може
бути виселено у випадках, передбачених
ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Проте, позивачкою не доведено жодними
належними та допустимими доказами
того, що відповідачі систематично
руйнують чи псують квартиру позивачки,
або використовують її не за
призначенням, або систематично
порушують правила соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі.

Тому, суд першої інстанції правильно
дійшов висновку щодо відсутності
законних підстав для виселення
відповідачів.

Також, обґрунтованим є висновок суду
про те, що позивачкою не доведенофакту
порушення відповідачами її прав
користування, розпорядження та
володіння своїм майном.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки, судом встановлено, що доводи
позивачки щодо порушення її прав
відповідачами не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні, то
суд першої інстанції правильно
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Судом повно з»ясовано обставини
справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам
закону, підтверджуються матеріалами
справи.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не
вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - відхилити, а рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 30 січня 2014 р. - залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :