Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/984/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від « 12» грудня 2013 р. у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа УДМС України в
Запорізькій області про усунення
перешкод у користуванні квартирою
шляхом вселення та визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні квартирою шляхом
вселення та визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням.

Позивачка зазначала, що на підставі
договору дарування від 25 жовтня 2007 року
їй належить квартира за адресою
АДРЕСА_1 Дарувальником за договором
був її дідусь ОСОБА_2, який разом з
дружиною ОСОБА_4 після оформлення
договору дарування виїхав на інше
місце проживання. Їй було передано
ключі від квартири, але з сімейних
обставин вона не вселилася до квартири
одразу. Через деякий час ОСОБА_2 разом з
дружиною повернувся до квартири й
вселився до неї без її відому та згоди.
Дідусь разом зі своєю дружиною
зареєстровані та проживають в належній
їй квартирі до теперішнього часу.
Відповідач ОСОБА_5 є її батьком, у
квартирі зареєстрований , але більш
року не проживає.

Відповідачі, дідусь та його дружина,
через неприязні стосунки, які склалися
між ними в останній час, перешкоджають
їй у вселенні в квартиру. Ними були
встановлені нові замки на вхідні двері,
ключів від яких вона не має, до квартири
її не впускають. Внаслідок таких дій
вона не має можливості використовувати
належну їй квартиру для проживання.
Відповідач ОСОБА_5, її батько, був
зареєстрований в квартирі ще з часів,
коли власником квартири значився
дідусь. Як їй відомо батько фактично не
проживає в спірній квартирі вже
декілька років. Будь-яких поважних
причин для не проживання ОСОБА_5 в
належній їй квартирі немає, він має
інше житло. Реєстрація батька в
належній їй квартирі є перешкодою у
здійсненні нею права власності на
квартиру.

Посилаючись на ці обставини, просила
усунути перешкоди у користуванні
належною їй на праві власності
квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення її
до квартири та визнання ОСОБА_5 таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням у спірній квартирі.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 12
грудня 2013 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні
квартирою шляхом вселення ОСОБА_3 у
квартиру АДРЕСА_1.

Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
апелянта ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_4
та ОСОБА_5, заперечення представника
позивачки ОСОБА_6, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як установлено судом, ОСОБА_3 є
власницею квартири АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування від 25
жовтня 2007 року. ОСОБА_2, який подарував
їй цю квартиру, є її дідом. В зазначеній
квартирі зареєстровані та проживають
ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_4. Проте, на
тепер між позивачкою та відповідачами
ОСОБА_2, ОСОБА_4 склалися неприязні
стосунки. Відповідачі встановили нові
замки на вхідні двері, ключів від яких
їй не надали, до квартири її не
впускають.

Доводи апелянта про неправильність
висновків суду про вселення позивачки
в належну їй квартиру з посиланням на
те, що вона не має потреби у проживанні
в цій квартирі, оскільки мешкає у
належній їй на праві власності частині
будинку, безпідставні.

З наданих суду документів вбачається,
що позивачці крім зазначеної квартири
на праві власності належить 25/200 частин
жилого будинку АДРЕСА_2 Житлова площа
всього будинку складає 54,3 кв.м.

Відповідно до статті 317, частин першої
та другої статті 319 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника
та місцезнаходження майна. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України
та ст. 150 ЖК України , які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

За нормами ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Перешкоджання відповідачами у
здійсненні позивачкою свого права
власності на квартиру є підставою для
усунення цих перешкод, як передбачено
ст. 391 ЦК України, що дає право ОСОБА_3 на
користування цією квартирою. Наявність
у позивачки іншого житла не позбавляє
її права користуватися належною їй
квартирою на власний розсуд і не є
підставою для обмеження її прав як
власника квартири.

Не обґрунтованими є і доводи апелянта
про те, що позивачка відмовилася від
зазначеної квартири з посиланням на її
розписку (а.с. 57), оскільки договір
дарування не розірваний і недійсним не
визнаний.

В іншій частині рішення суду не
оскаржене.

З огляду на зазначене, рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи та закону. Підстав
для його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2013 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: