Номер провадження: 22-ц/785/3534/14
Номер справи місцевого суду: 1512/2-355/11
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого -
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі:
Горновій А.О.,

за участю: представника позивача, КП
"ЖКС "Вузівський", - Буравльової О.М., та
відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_4 на
заочне рішення Київського районного
суду м. Одеси від 25 квітня 2013 року за
позовом Комунального підприємства
"Житлово-комунальний сервіс
"Вузівський" до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и л а:

17 грудня 2010 року Комунальне
підприємство "Житлово-комунальний
сервіс "Вузівський" (далі - КП "ЖКС
"Вузівський") звернулося до суду з
вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги
тим, що відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4
зареєстровані та проживають в квартирі
АДРЕСА_1 та є споживачами
житлово-комунальних послуг. Згідно
рішення Одеської міської ради №1173-V від
05 квітня 2007 року КП "ЖКС "Вузівський" є
балансоутримувачем вказаного будинку
й надає послуги з водопостачання та
водовідведення і з вивезення твердих
побутових відходів. Підприємство
надало відповідачу вчасно та
відповідної якості послуги, але
споживачі не сплачують за надані
послуги з 01 лютого 2009 року по 01 грудня
2010 року, внаслідок чого виникла
заборгованість в розмірі 2170,73 грн., яка
складається з послуг за утримання
будинку та прибудинкової території -
1283,57 грн., за водопостачання та
водовідведення до 01 жовтня 2008 року -
428,07 грн., за ліфт - 69,09 грн., по збиранню
та вивезенню ТБВ ТОВ "СОЮЗ" - 195 грн., по
збиранню та вивезенню ТБВ ТОВ "Раф плюс"
з 01 січня 2010 року - 195 грн. Добровільно
сплатити заборгованість за надані
послуги відповідачі не бажають.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. 68
ЖК України, ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги, п. 7 Правил
користування приміщеннями житлових
будинків і гуртожитків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 жовтня 1992 року № 572, позивач
просив суд позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явилися, але надали
письмові заяви, у яких проти позову
заперечували і в своїх поясненнях
зазначали, що вона, ОСОБА_5 як власник
квартири не укладала з позивачем
договори про надання
житлово-комунальних послуг та не
отримувала ніяких послуг. Він, ОСОБА_4 є
неналежним відповідачем у справі,
оскільки власником квартири є ОСОБА_5.
Тому відповідачі просили суд відмовити
у позові.

Заочним рішенням суду першої інстанції
позов КП "ЖКС "Вузівський" задоволено.
Суд стягнув солідарно з відповідачів
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь позивача
заборгованість за надані послуги з
утримання будинку та прибудинкової
території - 1283,57 грн., за водопостачання
та водовідведення до жовтня 2008 року -
428,07 грн., за ліфт - 69,09 грн., по збиранню
та вивезенню ТБВ ТОВ "СОЮЗ" - 195 грн., по
збиранню та вивезенню ТБВ ТОВ "Раф плюс"
- 195 грн., судові витрати по сплаті за
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи по 15 грн. з кожного, та
судовий збір у дохід держави по 25,50 грн.
з кожного (а.с. 176-180).

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 07 лютого 2014 року заява
відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про
перегляд заочного рішення залишена без
задоволення (а.с. 231-234).

В апеляційній скарзі відповідачі
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 просять заочне
рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову,
мотивуючи тим, що рішення суду першої
інстанції є незаконним і
необґрунтованим.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги відповідачів
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, пояснення на апеляцію
представника позивача, КП "ЖКС
"Вузівський", - Буравльової О.М.,
відповідача ОСОБА_4, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість заочного рішення суду
в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4
задоволенню не підлягає, оскільки
рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

За змістом ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України, ст.
ст. 20, 21 Закону України "Про
житлово-комунальні-послуги" та п. 7
Правил користування приміщеннями
житлових будинків і гуртожитків (далі -
Правил) затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 08
жовтня 1992 року № 572 (в редакції
постанови Кабінету Міністрів № 5 від 14
січня 2009 року, власник та наймач
(орендар) квартири, житлового
приміщення у гуртожитку зобов'язаний:
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем відповідно
до типового договору; оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачці ОСОБА_5 належить на праві
власності двокімнатна квартира
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право приватної власності на квартиру
від 19 січня 1998 року (а.с. 32), відповідач
ОСОБА_4 зареєстрований та проживає у
цій квартирі (а.с. 7). Вони є споживачами
житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.п. 1.3., 1.4. Статуту
Комунального підприємства
"Житлово-комунальний сервіс
"Вузівський", затвердженого рішенням
Одеської міської ради від 04 липня 2007
року № 1449-V, засновником підприємства э
Одеська міська рада.

Згідно рішення Одеської міської ради №
1173-V від 05 квітня 2007 року "Про визначення
виконавцем житлово-комунальних послуг
у м. Одеса" КП "ЖКС "Вузівський" є
балансоутримувачем вказаного будинку
й надавав послуги з водопостачання та
водовідведення, ліфту і з вивезення
твердих побутових відходів (а.с. 87).

Підприємство надало відповідачам
вчасно та відповідної якості послуги,
але споживачі не сплачують за надані
послуги з 01 лютого 2009 року по 01 грудня
2010 року, внаслідок чого виникла
заборгованість в розмірі 2170,73 грн., яка
складається з послуг за утримання
будинку та прибудинкової території -
1283,57 грн., за водопостачання та
водовідведення до 01 жовтня 2008 року -
428,07 грн., за ліфт - 69,09 грн. , по збиранню
та вивезенню ТБВ ТОВ "СОЮЗ" - 195 грн., по
збиранню та вивезенню ТБВ ТОВ "Раф плюс"
з 01 січня 2010 року - 195 грн.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про те, що
відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4 не
сплачували за спожиті
житлово-комунальні послуги, тому права
КП "ЖКС "Вузівський" порушені і
підлягають судовому захисту шляхом
стягнення з відповідачів на користь
підприємства заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги в розмірі
2170,73 грн.

Таким чином, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно із законом.

Твердження відповідачів ОСОБА_5,
ОСОБА_4, в апеляційній скарзі про те, що
заочне рішення суду першої інстанції
не відповідає вимогам закону, оскільки
суд першої інстанції не врахував, що
між власником квартири та виконавцем
послуг не укладений договір про
надання житлово-комунальних послуг,
послуги фактично не надавалися, що
підтверджується актом-претензією від 12
вересня 2013 року, не можуть бути
прийняті до уваги за таких підстав.

Згідно із ст. 13 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" залежно
від функціонального призначення
житлово-комунальні послуги
поділяються на: 1) комунальні послуги
(централізоване постачання холодної та
гарячої води, водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); 2) послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо); 3) послуги з управління
будинком, спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо); 4)
послуги з ремонту приміщень, будинків,
споруд (заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 19 вказаного Закону
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах. Учасниками
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг є: власник, споживач, виконавець,
виробник. Виробник послуг може бути їх
виконавцем. Особливими учасниками
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг є балансоутримувач та
управитель, які залежно від
цивільно-правових угод можуть бути
споживачем, виконавцем або виробником.

Дійсно, згідно із п. 1 ч. 2 ст. 24 вказаного
Закону балансоутримувач зобов'язаний
укладати договір з власником
(співвласниками) на утримання на
балансі відповідного майна.

Однак пунктами 1 та 5 частини 3 ст. 20
вказаного Закону також передбачено, що
споживач зобов'язаний укласти договір
на надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору, оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Пунктом 7 Правил визначено, що власник
та наймач (орендар) квартири, житлового
приміщення у гуртожитку зобов'язаний
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем відповідно
до типового договору.

В матеріалах справи немає доказів, які
б свідчили про те, що власник квартири
виконав обов'язок по укладанню
договору про надання
житлово-комунальних послуг з
виконавцем послуг.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язків виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідачі є споживачами
житлово-комунальних послуг, які надає
їм КП "ЖКС "Вузівський", й зобов'язані
оплачувати їх вартість згідно з чинним
законодавством.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4 були
зобов'язані довести в судовому
засіданні свої заперечення проти
позову, а саме щодо ненадання їм
житлово-комунальних послуг.

Однак належними та допустимими
доказами відповідачами в суді першої
інстанції не доведено, що позивач не
надавав їм житлово-комунальних послуг.

Після розгляду справи у суді першої
інстанції відповідачі надали акт від 23
травня 2013 року про фактичне
невиконання позивачем послуг по
утриманню будинку та прибудинкової
території з січня 2008 року, підписаний
мешканцями квартир № 117, 118, 119 (а.с. 208) та
акт-претензію від 12 вересня 2013 року, про
фактичне невиконання позивачем послуг
по утриманню будинку та прибудинкової
території з квітня 2008 року, підписаний
мешканцями квартир № 92, 93, 117, 118 (а.с. 224),
які не приймаються до уваги, оскільки
ці акти складані з порушенням положень
ст. 18 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", є
неналежними доказами і не
підтверджують того, що позивач взагалі
не надає їм житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 20 вказаного
Закону споживач має права на зменшення
розміру плати за надані послуги в разі
їх ненадання або надання не в повному
обсязі, зниження їх якості в порядку,
визначеному договором або
законодавством, а не на звільнення від
сплати за них.

Доводи відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4, в
апеляційній скарзі про те, що заочне
рішення суду першої інстанції є
незаконним, оскільки суд першої
інстанції не врахував, що відповідач
ОСОБА_4 не є власником квартири й тому є
неналежним відповідачем у справі, не
приймають до уваги, так як є
помилковими.

За змістом ст. ст. 64, 66, 67, 156 та 162 ЖК
України повнолітні члени сім'ї
власника квартири, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з ним
усіма правами та несуть усі обов'язки, у
тому числі і по утриманню будинку і
прибудинкової території. Спори між
власником та членами його сім'ї про
розмір участі у витратах вирішуються в
судовому порядку.

Згідно із п. 10 Правил, в редакції
постанови Кабінету Міністрів № 5 від 14
січня 2009 року, мешканці квартири,
житлового приміщення у гуртожитку, в
яких проживає два і більше
співвласники, наймачі (орендарі):
можуть обирати відповідальну за
виконання встановлених правил особу;
розподіляють за узгодженням загальні
витрати на оплату
житлово-комунальних та інших послуг.

За умови відсутності поквартирного
(покімнатного) обліку та відсутності
згоди між мешканцями квартири,
житлового приміщення у гуртожитку
щодо оплати житлово-комунальних та
інших послуг плата розподіляється: за
електроенергію при загальному
лічильнику - пропорційно потужності
побутового електричного обладнання
кожного співвласника, наймача
(орендаря); за газ, водопостачання та
водовідведення, освітлення підсобних
приміщень - за чисельністю членів сім'ї,
що проживають у квартирі, житловому
приміщенні у гуртожитку, та осіб, які
проживають у квартирі, житловому
приміщенні у гуртожитку більше ніж
місяць; за послуги з централізованого
опалення, з утримання житлових
будинків і споруд та прибудинкових
територій - за встановленими тарифами
відповідно до опалюваної та загальної
площі приміщення, яким користується
власник, співвласник, наймач (орендар).

Таким чином, відповідач ОСОБА_4 нарівні
з власником квартири зобов'язаний
нести витрати по сплаті за спожиті
житлово-комунальні послуги і є
належним відповідачем у справі.

Посилання відповідача ОСОБА_4 на те, що
заочне рішення суду першої інстанції є
незаконним, оскільки суд першої
інстанції не застосував правила
позовної давності, не приймають до
уваги, так як є помилковими.

Відповідно до частин третьої і
четвертої статті 267 ЦК України позовна
давність застосовується лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки рішення по суті спору
ухвалюється судом першої інстанції, а
на стадії апеляційного провадження
здійснюється лише перевірка
законності й обґрунтованості рішення
суду (стаття 303 ЦПК України), то заява
про застосування позовної давності
може бути розглянута, якщо вона подана
під час розгляду справи в суді першої
інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції всебічно та повно з'ясував
обставини, які мають значення для
справи, дослідив в судовому засіданні
усі докази, які є у справі з
урахуванням їх переконливості,
належності і допустимості, дав їм
правильну оцінку та з достовірністю
встановив, що позивач, КП "ЖКС
"Вузівський", виконує зобов'язання про
надання житлово-комунальних послуг, а
відповідачі не сплачують за надані
послуги, чим порушують його права.

Безпідставними є і посилання
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4, на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволення позову немає.

При подачі апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції
відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_4 не був
сплачений судовий збір в повному
обсязі у відповідності до підп. 1 п. 1 ч. 2
ст. 4 Закону України "Про судовий збір", а
саме в сумі 121, 80 грн., тому вони повинні
доплатити у дохід держави судовий збір
в сумі 96,30 грн. (121,80 грн. - 25,50 грн.) по 48, 15
грн. з кожного за ухвалою суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4
відхилити, заочне рішення Київського
районного суду м. Одеси від 25 квітня
2013 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_1, на користь держави
судовий збір в сумі 48, 15 грн. на
банківські реквізити: Отримувач: ГУ
ДКСУ в Одеській області, Код , Р/р 0007, МФО 828011, Банк
отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області.
Призначення платежу: Судовий збір,
Пункт 1.14, КБК 22030001, Прізвище, Ім'я, По
батькові платника.

Стягнути з ОСОБА_4, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_1, на користь
держави судовий збір в сумі 48,15 грн. на
вказані банківські реквізити.

Ухвала суду апеляційної інстанції може
бути оскаржена в касаційному порядку
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік