Провадження № 2/470/42/14
Справа № 470/1394/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2014 року
смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд
Миколаївської області в складі:

головуючого: судді Орлової С.Ф.,

при секретарі Михалюк С.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача - адвоката
ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представника відповідача - адвоката
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди завданої
самовільним зайняттям земельної
ділянки,

ВСТАНОВИВ:

09 грудня 2013 року позивачка звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_3 у якому
зазначила, що є власницею земельної
ділянки площею 5,41 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва в межах території
Білокриницької сільської ради
Березнегуватського району
Миколаївської області. 15.03.2007 року вона
уклала з ОСОБА_3 договір оренди
земельної ділянки строком на один рік,
який в подальшому був ними достроково
розірваний. Однак після розірвання
договору оренди він земельну ділянку
їй не повернув та проводжував
безпідставно користуватися нею,
зареєструвавши 11.12.2007 року у
Березнегуватському центру ДЗК інший
договір оренди, який 21.06.2011 року
рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області було визнано
недійсним. Посилаючись на те, що ОСОБА_3
протягом 2007 - 2011 року самовільно займав
належну їй земельну ділянку позивач
просила стягнути з нього на її користь
шкоду за самовільне зайняття земельної
ділянки розмір якої відповідно до
Методики визначення розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України № 963 від 25.07.2007
становить 56956 грн. 45 коп., витрати на
правову допомогу у розмірі 1000 грн. та
судовий збір 569 грн. 57 коп.

Ухвалою Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від 19
березня 2014 року до участі у справі в
якості співвідповідача було залучено
ОСОБА_4.

Позивач та її представник - адвокат
ОСОБА_2 (на підставі договору про
надання правової допомоги) позовні
вимоги підтримали у повному обсязі,
просили позов задовольнити, стягнути в
солідарному порядку з відповідачів
заподіяну шкоду.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнав, суду пояснив, що користувався
земельною ділянкою протягом 2007-2008 року
на підставі договору оренди земельної
ділянки укладеному з позивачкою, за що
сплатив їй орендну плату у сумі 800 грн. у
2008 році. В подальшому земельною
ділянкою не користувався, офіційно
договір оренди не розривав, а лише
зазначив на примірнику договору про
його розірвання.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник -
адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги не
визнали. Суду пояснили, що протягом 2008
року він користувався земельною
ділянкою позивачки разом з ОСОБА_3, а
протягом 2009 року обробляв сам та сіяв
соняшник, за що пропонував ОСОБА_1
отримати орендну плату у розмірі 1500
грн., від якої вона відмовилась. В
подальшому її земельною ділянкою не
користувався. Посилаючись на те, що
позивач дізналась про порушення її
права на земельну ділянку у 2009 році, але
до суду про відшкодування шкоди
звернулася лише у грудні 2013 року просив
застосувати загальний строк позовної
давності та відмовити позивачці у
задоволені позову.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, вивчивши матеріали
справи та наявні в ній докази суд
доходить наступного.

Судом встановлено, що позивачка є
власницею земельної ділянки площею 5,41
га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташованої в межах території
Білокриницької сільської ради
Березнегуватського району
Миколаївської області, що належить їй
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№742938 виданого 14 вересня 2005 року на
підставі рішення Березнегуватського
районного суду від 25 червня 2004 року,
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 01
(а.с.5).

15 березня 2007 року позивачка та ОСОБА_3
уклали договір вказаної вище земельної
ділянки, який було зареєстровано у
Білокриницькій сільській раді, про що у
Книзі реєстрації договорів було
вчинено запис 15.03.2007 року № 346 (а.с.20).
Сторонами визнається та обставина, що
зазначений договір було між ними
достроково розірвано за взаємною
згодою сторін.

11 грудня 2007 року у Березнегуватському
реєстраційному окрузі Миколаївської
регіональної філії Державного
земельного кадастру за № 79 було
зареєстровано укладений між
позивачкою та ОСОБА_3 договір оренди
землі строком на п'ять років. На
підставі якого ОСОБА_3 продовжував
користуватися земельною ділянкою
позивачки. Рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 21 червня 2011
року вказаний договір оренди землі
було визнано недійсним, як такий що не
відповідає вимогам Закону (а.с.6-7).

Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язанні з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном - відшкодувати
вартість того що одержано, за цінами
які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні завдано
збитків та моральної шкоди, вони
підлягають відшкодуванню винною
особою.

Таким чином, ОСОБА_3 користувався
земельною ділянкою позивачки протягом
2007 на підставі договору оренди землі
від 15.03.2007 року. Протягом 2008 року ОСОБА_3
продовжив користуватися земельною
ділянкою позивачки на підставі
договору оренди землі від 11 грудня 2007
року, який у подальшому було визнано
недійсним. За умовами цього договору
він зобов'язався безпосередньо
обробляти земельну ділянку, однак у 2008
році обробляв земельну ділянку спільно
з ОСОБА_4 а у 2009 році взагалі усунувся
від виконання цього обов'язку, а
земельною ділянкою фактично
користувався ОСОБА_4, без згоди на те
ОСОБА_1, про що зазначено у постановах
про відмову у порушенні кримінальної
справи від 10.09.2009 року, 03.12.2009 року, 26.12.2009
року, 06.03.2010 року прийняті
Березнегуватським РВ УМВС України в
Миколаївській області за результатами
розгляду заяв позивачки з приводу
самовільного захоплення та
використання відповідачами належної
їй земельної ділянки (а.с.30 - 33). Сторони
визнають той факт, що протягом 2010 - 2011
років земельна ділянка не оброблялась
та не використовувалась ні позивачем,
ні відповідачами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» самовільне зайняття
земельної ділянки - будь - які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

З огляду на те, що між позивачкою та
ОСОБА_4 правочини щодо земельної
ділянки не укладались, правових
підстав за використання земельної
ділянки позивачки у нього не було, тому
таке користування може вважатись її
самовільним зайняттям.

За ст. 157 Земельного кодексу України та
п.14 Постанови пленуму Верховного суду
України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» - у випадках
самовільного зайняття земельних
ділянок, псування, забруднення земель
чи вчинення інших правопорушень
земельного законодавства шкода
відшкодовується відповідно до ст. ст.
211, 212 ЗК України, ст. ст. 22, 623, 1172, 1192 ЦК
України особами, що її заподіяли.
Порядок визначення та відшкодування
збитків власникам та
землекористувачам земельних ділянок
встановлюється «Порядком визначення
та відшкодування збитків власникам
землі та землекористувачам»,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 19 квітня 1993 року
№ 284, яким передбачено створення
спеціальних комісій для визначення
розміру заподіяних збитків, у тому
числі і не отриманні доходи у зв'язку з
тимчасовим невикористанням земельних
ділянок. Натомість з листа голови
Березнегуватської
райдержадміністрації від 03.02.2010 року
убачається, що позивачці Державним
інспектором з контролю та
використанням та охороною земель було
запропоновано обстежити належну їй
земельну ділянку у зв'язку з чим 31
серпня 2009 року було укладено договір №
49 про надання послуг з обстеження
земельної ділянки, але обстеження
земельної ділянки не проводилась у
зв'язку з несплатою позивачкою
замовленої послуги (а.с.40).

У позовній заяві та під час судового
розгляду позивачка та її представник
просили стягнути з відповідачів у
солідарному порядку шкоду, заподіяну
внаслідок самовільного зайняття
земельної ділянки, розмір якої був
визначений та розрахований
представником позивача відповідно до
Методики визначення розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням, зняття
ґрунтового покриву (родючого шару
ґрунту) без спеціального дозволу,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 25 липня 2007 року №
963.

Але ця Методика застосовується
виключно за переліком правопорушень
зазначених у її назві, а підставою для
здійснення розрахунку можуть бути лише
матеріали справи про адміністративне
правопорушення, які підтверджують факт
вчинення правопорушення, а саме: акт
обстеження земельної ділянки, протокол
про адміністративне правопорушення.
Розрахунок заподіяної шкоди за п.7
вказаної Методики проводиться -
територіальними органами
Держсільгоспінспекції на підставі
матеріалів обстеження земельних
ділянок, проведених відповідно до
Порядку виконання земельно -
кадастрових робіт та надання послуг на
платній основі державними органами
земельних ресурсів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 01 листопада 2000 року №1619.

Вказана Методика не вирішує питання
відшкодування збитків завданих
власникам земельних ділянок.

Суд вважає безпідставними доводи
представника позивача про стягнення з
відповідачів орендної плати за 2007 рік,
оскільки як позивачка так і допитаний в
судовому засіданні свідок ОСОБА_7
підтвердили отримання від відповідача
ОСОБА_3 орендної плати за 2007 рік. Крім
цього, позивач та її представник не
вносили зміни підстав та предмета
позову шляхом подання письмової заяви
про стягнення заборгованості по
виплаті орендної плати.

На думку суду, несплачена орендна плата
та збитки (упущена вигода) заподіянні
позивачці відповідачами, в тому числі і
самовільним зайняттям земельної
ділянки повинні визначатись в іншому
порядку та з інших правових підстав,
ніж ті на які посилається позивач та
його представник. А тому, суд
розглянувши цивільну справу у межах
заявлених позивачем та його
представником позовних вимог, доходить
висновку, що поданий позов з підстав
зазначених у ньому не підлягає
задоволенню. За такого суд, не вважає за
необхідне застосовувати строк
позовної давності та наслідки його
спливу до вимог позивача до
відповідача ОСОБА_4, (а.с.41-42) оскільки
позовні вимоги позивачки до
відповідачів не доведені, що є
самостійною підставою для відмови у
позові.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельної ділянки - в і д м о в
и т и.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Миколаївської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги, а особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
С. Ф. Орлова