22-ц/795/697/2014 Головуючий у I інстанції
-Маслюк Н. В. Доповідач - Шевченко В.
М.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка
В.М.,суддів:Онищенко О.О., Скрипки
А.А.,при секретарі:Руденко О.О.,за
участю:ОСОБА_5,її представника ОСОБА_6,
відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 10 лютого 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_7 про визнання особи такою що
втратила право користування житлом,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 10 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 10 лютого 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Апелянт посилається на те, що рішення
суду є незаконним, необґрунтованим,
необ»єктивним, несправедливим,
ухвалене з неправильним застосуванням
норм матеріального права та порушенням
норм процесуального права, висновки
суду не відповідають фактичним
обставинам справи. Так, апелянт вказує
на те, що договором дарування частин
квартири не було закріплено довічне
право користування та проживання
відповідача в спірній квартирі; судом
безпідставно не було прийнято до уваги
акт КП «ЖЕК-13»; судом взято до уваги
покази свідка ОСОБА_8, який не надав
беззаперечних показів того, чому
відповідач не зміг потрапити до
квартири. Так, судом не застосовано
норми ст.41 Конституції України, ст.ст.
319, 321, 405 ЦК України, ч.1 ст.1 Протоколу №1
до Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, які підлягають
застосуванню до даних правовідносин,
неправильно застосував ст.47
Конституції України. Також застосував
положення ст.48 Конституції України,
ст.ст. 402-404 ЦК України, ст.8 Європейської
конвенції з прав людини і
основоположних свобод, які не
підлягають застосуванню в даному
спорі. Порушено норми процесуального
права: ст.ст. 27, 31, 179, 195, 212, 213 ЦПК України.
Не викликано і не допитано в якості
свідка ОСОБА_9

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки та її представника,
відповідача, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, районний суд виходив з того, що
досліджені в судовому засіданні докази
спростовують наведені позивачем
доводи про відсутність відповідача за
місцем проживання понад один рік без
поважних причин.

Апеляційний суд повністю погоджується
з таким висновком районного суду,
зважаючи на наступне.

Судом по справі встановлено, що згідно
свідоцтва про право власності на житло
від 10 червня 1993 року квартира АДРЕСА_1 в
рівних частинах належала ОСОБА_10,
ОСОБА_11, позивачці - ОСОБА_5,
відповідачу - ОСОБА_7, ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Як вбачається із договору дарування
від 19 жовтня 2007 року, посвідченого
приватним нотаріусом Чернігівського
міського нотаріального округу ОСОБА_14,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_15,
ОСОБА_12, ОСОБА_13 подарували свої частки
спірної квартири позивачу ОСОБА_5

Таким чином, позивач стала власником
квартири АДРЕСА_1.

Право власності зареєстровано в КП
«ЧМБТІ», номер запису 827 в книзі 1.

Також, як вбачається із змісту ч.2 п.13
даного договору дарування від 19 жовтня
2007 року, зміст ч.6 ст.403 ЦК України щодо
збереження права користування
відчужуваними 6/7 частин квартири у
разі переходу права власності
нотаріусом роз'яснено.

Згідно з ч. 2 ст.405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними і
власником житла або законом.

Позивач заявляючи вимогу про визнання
ОСОБА_7(який є її братом) таким, що
втратив право користування квартирою
не навела належних доказів для
обґрунтування цих вимог в розумінні
ст.405 ч.2 ЦК України.

Згідно з положеннями п.1ст.61 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини , на які а посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Виходячи з положень ст.47 Конституції
України кожен має право на житло. Ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Відповідно до приписів статті 9 ЖК
України ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування ним
інакше як з підстав і в
порядку,передбачених законом.

Непроживання в житловому приміщенні
(належного власнику) без поважних
причин понад один рік відповідно, до
положень ч.2ст.405 ЦК України є підставою
для визнання членів сім»ї власника в
судовому порядку таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням.

Виходячи з правової суті спору,
предмету доказування у справі,
оцінивши наявні надані сторонами
докази за правилами закріпленими у
ч.3ст.212 ЦПК України, суд прийшов до
обґрунтованого висновку що, позивачем
не доведено факту, про відсутність
відповідача за місцем проживання понад
один рік без поважних причин.

Так, суд обґрунтовано не визнав
достовірними відомості зазначені в
Акті про не проживання особи за місцем
реєстрації від 11 грудня 2013 року,
складеного майстром КП «ЖЕК-13», в якому
йде мова про не проживання ОСОБА_7, з 9
листопада 2012 року за місцем реєстрації
за адресою : АДРЕСА_1(ас.14).

Перевіряючи доводи ОСОБА_7 про
вимушеність його не проживання. у
квартирі АДРЕСА_1 у зв»язку із заміною
ОСОБА_5, замка у вхідних дверях квартири
та відсутністю у нього(ОСОБА_7) ключа
від нього, суд правильно визнав
доведеним даний факт.

Встановивши що, відповідач дійсно не
може вселитися у зазначену квартиру №3
у зв»язку із наявністю для того
перешкод; заміна замка у вхідних дверях
квартири, суд першої інстанції
обґрунтовано постановив рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5

Оскаржуване рішення суду ґрунтується
на повно та всебічно досліджених
доказах, і доводи апеляційної скарги їх
не спростовують, та не містять
передбачених законом підстав для
скасування вірного по суті рішення.

Судове рішення постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, і тому
апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 10 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: