АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4369/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н. Г. Доповідач - Романюк
М.М.Категорія 52 23 квітня 2014 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі :

головуючого
Романюк М. М.

суддів
Болтунової Л.М., Тамакулової В.О.

при секретарі
Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "МЕГАПРОД"
на рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 11 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю "МЕГАПОД", 3-я особа:
ОСОБА_3 про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом 29 квітня 2013
року. В обґрунтування заявлених вимог
посилався на те, що згідно наказу від 01
квітня 2010 року №01/04/10/5, його було
прийнято на посаду заступника
директора ТОВ "МЕГАПРОД".

У зв'язку з порушенням з боку
відповідача закону, щодо оплати праці
він у березні 2013 року звернувся із
скаргою до прокуратури. Територіальна
державна інспекція з питань праці у
Дніпропетровській області у своєму
листі від 15 квітня 2013 року повідомила
його, що наказом від 28.12.2012 року під
№28/12/2 його було звільнено за п.п.3, 4 ст.40
КЗпП України.

З наказом про звільнення позивач не був
ознайомлений та не знав про його
існування. Розрахунки з боку
відповідача не проводились. У період з
листопада по грудень 2012 року він
знаходився у черговій відпустці.

17 квітня 2013 року позивач по "Новій
пошті" отримав трудову книжку з
відміткою про те що його звільнено за
п.п.3, 4 ст.40 КЗпП України. Вважає своє
звільнення не законним, оскільки
прогулів не допускав та просив
поновити його на роботі на посаді
заступника директора ТОВ "МЕГАПРОД" з
28.12.2012, стягнути з відповідача на його
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 28 грудня 2012 року
до дня поновлення на роботі та покласти
судові витрати на відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 11 лютого
2014 року позовні вимоги задоволено та
вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково на таких
підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги про
поновлення на роботі суд першої
інстанції виходив з відсутності
правових підстав для звільнення.

З даним висновком судова колегія
погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом №01/04/10/5
від 01 квітня 2010 року позивача було
прийнято на посаду заступника
директора ТОВ "МЕГАПРОД".

Наказом №28/12/2 від 28 грудня 2012 року
позивача було звільнено з посади за
систематичне невиконання своїх
обов'язків та непояву на робочому місці
більш ніж 1,5 місяці (згідно п.п.3 - 4 ст.40
КЗпП України).

Згідно п.3, 4 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках:
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення; прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

З урахуванням того, що відповідачем не
надано доказів того, що до позивача
раніше застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відсутність
правових підстав для його звільнення
за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в
п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду
України, від 06.11.1992, № 9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів", з
наступними змінами, при розгляді
позовів про поновлення на роботі осіб,
звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України,
суди повинні виходити з того, що
передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин.

У наказі від 28 грудня 2012 року №28/12/12/2
про звільнення позивача з роботи
зазначено, що звільнено його, в тому
числі, за непояву на робочому місці
більш ніж 1,5 місяці.

При цьому всупереч закону в наказі не
вказано час, день, місяць прогулу.

З урахуванням вимог трудового
законодавства у справах, у яких
оспорюється незаконність звільнення,
саме відповідач повинен довести, що
звільнення відбулося без порушення
законодавства про працю.

Посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції не допитав в якості свідків,
осіб яки підписували акт про
відсутність позивача на робочому
місці, не може бути прийнято до уваги,
оскільки згідно журналів судового
засідання таке клопотання відповідача
не заявлялося.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про задоволення позовних вимог, щодо
поновлення на роботі.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, суд першої
інстанції, не навів свого розрахунку
стягнутої суми, однак дійшов до
висновку, що необхідно стягнути суму у
розмірі 20 695 грн. 46 коп., в той час, як ця
сума повинна становити 14 317 грн. 14 коп. з
наступного розрахунку: вимушений
прогул - 282 робочих дні х 50 грн. 77 коп.
середньоденний заробіток позивача.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції в частині розміру суми
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "МЕГАПРОД" -
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 11 лютого 2014 року
в частині стягнутого розміру
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу - змінити, зменшивши суму
стягнення до 14 317 грн. 14 коп.

В іншій частини рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: