Номер провадження: 22-ц/785/2288/14
Номер справи місцевого суду: 1510/6032/12
Головуючий у першій інстанції Пащенко
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого:
судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О.,
Громіка Р.Д.,

При секретарі:
Горновій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 09 грудня 2013 року та за апеляційної
скаргою ОСОБА_3 на ухвалу цього ж суду
від 09 грудня 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції про
визнання договору поруки припиненим,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012р. ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції (далі-Банк) звернулось до суду
з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором (з урахуванням уточнених
позовних вимог) на загальну суму 736 295,20
грн. та судових витрат на суму 3 219 грн.,
а/с. 139-140.

Зазначало, що 07.04.2006р. між АППБ «Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 було
укладено кредитний договір №
014/0056/74/50022, згідно якого останньому було
надано кредит на суму 500 000 грн. строком
до 07.04.2016р. зі сплатою 18% річних.

Також 07.04.2006р. у рахунок забезпечення
виконання зобов'язань за цим кредитним
договором між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3
було укладено договір поруки,
відповідно до умов якого ОСОБА_3
поручилася за належне виконання ОСОБА_2
його зобов'язань за кредитним
договором у тому ж обсязі, що і боржник.
Відповідно до п.2.1 вказаного договору,
відповідальність відповідачів є
солідарною.

11.04.2006р. між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3 було
укладено іпотечний договір, згідно
якого останній на забезпечення вимоги
іпотекодержателя, що витікають із
вищезазначеного кредитного договору
передав банку житловий будинок з
надвірними спорудами, що знаходяться і
АДРЕСА_1.

Банк виконав свої зобов'язання
повністю та в строки встановлені
кредитним договором видав
позичальнику кредит на суму 500 000 грн.

Проте, позичальник свої зобов'язання
за договором щодо своєчасного
погашення кредиту та сплати
нарахованих відсотків за користування
кредитом відповідно до графіку не
виконав, його вимогу про погашення
кредиту не задовольнив, внаслідок чого
станом на 15.08.2013р. має заборгованість по
кредиту на загальну суму 736 295,20 грн. з
яких: заборгованість за кредитом - 143
099,63 грн.; заборгованість за відсотками -
130 070,62 грн.; заборгованість за пенею - 463
124,95 грн., які Банк просив стягнути
солідарно з відповідачів на його
користь.

У жовтні 2013р. ОСОБА_3, заперечуючи проти
позову, звернулася до суді із
зустрічним позовом до Банку про
визнання припиненим з 01.10.2009р. її
поруки, що виникла на підставі договору
поруки, укладеного між нею та Банком
07.04.2006р. з підстав, передбачених ч.1 ст. 559
ЦК України, оскільки Банк та ОСОБА_5
уклали угоду про збільшення
відсоткової ставки за користування
вказаним кредитом, що призвело до
збільшення обсягу її відповідальності
без її згоди.

Справу розглянуто у відсутності
сторін.

Рішенням суду від 09.12.2013р. первісний
позов задоволено частково: стягнуто
солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції
заборгованість за кредитним договором
на загальну суму 416 296,88 грн., яка
складається з заборгованості за
кредитом - 143 099,63 грн., заборгованості за
відсотками - 130 070,62 грн., заборгованості
за пенею 143 099,63 грн.. вирішено питання
про розподіл судових витрат. Ухвалою
суду від цього ж числа зустрічна
позовна заява ОСОБА_3 залишена без
розгляду.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
просять рішення суду скасувати та
передати справу в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
ухвалу суду скасувати і передати
справу до суду для розгляду по суті,
оскільки відсутні докази про те, що
вона була сповіщена про час та місце
розгляду справи

У запереченнях на апеляційну скаргу
Банк, указуючи на законність і
обгрунтованість рішення та ухвали суду
першої інстанції, просить залишити їх
без змін, а апеляційні скарги -
відхилити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
й заперечення проти неї, колегія суддів
вважає, що апеляції задоволенню не
підлягають з огляду на таке.

Суд першої інстанції, залишаючи
зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 без
розгляду, виходив з того, що позивачка
21.11.2013р. та 09.12.2013р. повторно не з'явилася
у судове засідання, причини своєї
неявки суду не повідомила, хоча вона
належним чином була сповіщена про час
та місце розгляду справи, що у
відповідності до п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК
України є підставою для залишення її
заяви без розгляду.

За змістом вимог ч.3 ст. 169, п.3 ч.1 ст. 207
ЦПК України, правом на залишення заяви
без розгляду суд наділений в разі
повторної неявки позивача,
повідомленого належним чином, яка у
такому разі визнається друга поспіль
неявка.

Як видно з матеріалів справи позивачка
належним чином сповіщалася судом про
розгляд справи на 21.11.2013р. та на 09.12.2013р.
про свідчать поштові повідомлення про
виклик її до суду на зазначені дні, які
були вручені їй особисто, а/с. 194, 201.

Крім того, подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є
відповідачами за первісним позовом,
вони разом проживають за однією
адресою і представнику ОСОБА_2, який
приймав участь у розгляді справи, було
відомо про призначення справи на
зазначені дні.

Відповідно до ч.5 ст. 76 ЦПК України
вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у
справі, вважається врученням повістки
і цій особі.

Тому доводи апеляційних скарг ОСОБА_3
та ОСОБА_2 про те, що вони не були
повідомлені про розгляд справи на
21.11.2013р та на 09.12.2013р. колегія суддів
вважає безпідставними.

Згідно зі ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, а належним виконанням
зобов'язань з боку відповідачів є
повернення кредиту та сплата відсотків
за користування кредитними коштами та
пені у строки, в розмірі та валюті,
визначеними в кредитному договорі та в
договорі поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Матеріалами справи встановлено, що
відповідно до умов укладеного 07.04.2006р.
між АППБ «Аваль» та ОСОБА_5 кредитного
договору останній зобов'язався вчасно
здійснювати погашення наданого йому
кредиту на суму 500 000 грн. та сплачувати
відсотки в розмірі 18% річних в порядку
визначеному умовами даного договору.

Установлено, що 07.04.2006р. між АППБ
«Аваль» та ОСОБА_3 було укладено
договір поруки, згідно умов якого
ОСОБА_3 зобов'язалась відповідати у
солідарному порядку за виконання
позичальником усіх його зобов'язань
перед кредитором, що виникли з
кредитного договору.

Проте ОСОБА_5 свої зобов'язання за
договором не виконав та станом на
15.08.2013р. має заборгованість по кредиту
на загальну суму 736 295,20 грн. з яких:
заборгованість за кредитом - 143 099,63 грн.;
заборгованість за відсотками - 130 070,62
грн.; заборгованість за пенею - 463 124,95
грн.

У січні 2009р. позивач надсилав
відповідачам попереджання про сплату
заборгованості що виникла за цим
кредитним договором, які відповідачі
одержали та залишили без належного
виконання.

Укладаючи кредитний договір, сторони у
п. 9.3 встановили таку відповідальність,
що в разі невиконання позичальником
будь-якої з умов кредитного договору, в
тому числі несвоєчасного погашення
кредиту згідно затвердженого графіка,
порушення строків сплати відсотків,
невиконання, або неналежного виконання
умов договорів, які є забезпеченням
цього договору, відсоткова ставка
збільшується кредитором на 5 відсотків
до 23 відсотків річних з наступного дня,
слідуючого за днем виявлення
порушення, з подальшим письмовим
повідомленням позичальника.

У договорі поруки сторони встановили,
що зобов'язання поручителя перед
кредитором є безумовними і ніяких
інших умов, крім передбачених цим
договором - не потребують і строк
закінчення цього договору
визначається моментом повного
погашення заборгованості позичальника
по кредитному договору.

За правилами ч.1 ст. 259 ЦК України,
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін, Договір про збільшення
позовної давності складається у
письмовій формі.

У п.10.4 зазначеного кредитного договору
його сторони домовилися про те, що до
всіх правовідносин, пов'язаних з
укладанням та виконанням цього
договору, застосовується загальний
строк позовної давності тривалістю у
три роки. (ст. ст. 257, 259 ЦК України).

Cуд першої інстанції визнав, що порука
припиненою в судовому порядку не
визнавалася і тому вона є діючою.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, викладеної у
справі 6-160цс 13 зазначено, що підставою
для припинення поруки є сукупність
двох умов, а саме: внесення без згоди
поручителя змін до основного
зобов'язання та збільшення обсягу
відповідальності поручителя внаслідок
таких змін.

Таких змін до основного зобов'язання
відповідачі не надали і таких змін
судом не встановлено.

Підстав вважати, що порука за цим
зобов'язанням припинилася0 як про це
зазначають апелянти, колегія суддів
вважає безпідставними.

На підставі положень ч. 3 ст. 551 ЦК
України суд зменшив розмір неустойки
до 143 099,63 грн.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що суд обґрунтовано
стягнув у солідарному порядку з
позичальника та поручителя
заборгованість за кредитним договором.

Висновки суду по цьому питанню
мотивовані, є правильними, у зв'язку із
чим колегія суддів погоджується з
ними.

Доводи апеляційної скарги цих
висновків суду не спростовують.

Рішення суду є законним і
обґрунтованим, воно ухвалено у
відповідності до положень ст.ст. 212-215
ЦПК України і підстав для його
скасування, як про це йдеться мова у
апеляційній скарзі, немає. Ухвала суду
також постановлена з додержанням вимог
закону

Відповідно з вимогами ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно п. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на увалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Судом першої інстанції обставини
справи досліджено повно, а зібраним
доказам дана вірна оцінка.

Підстав для скасування рішення та
ухвали суду, як про це йдеться мова у
апеляційних скаргах, немає.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 312-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на рішення cуду та апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на ухвалу суду відхилити.

Рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 09 грудня 2013 року та ухвалу цього ж
суду від 09 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської
області: В.Ф.Парапан

В.О.Панасенков

Г.Д.Громік