Номер провадження: 22-ц/785/4194/14
Номер справи місцевого суду: 504/4362/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Кварталової А.М., Троїцької Л.Л.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 20 лютого 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
встановлення факту, що має юридичне
значення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
Комінтернівського районного суду
Одеської області до ОСОБА_2 з позовом, в
подальшому уточненим, про розірвання
шлюбу та встановлення факту, що має
юридичне значення, мотивуючи це тим, що
01.08.1997 року між ним та відповідачкою
було зареєстровано шлюб, про що Першим
Приморським відділом РАЦС ОМУЮ
зроблено актовий запис № 193 та видано
свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1. У
кожного із них, як зазначає позивач, це
не перший шлюб. Від даного шлюбу дітей
не має. Спільне життя не склалося через
відсутність взаємопорозуміння,
розходження поглядів на сімейні
відносини та сімейні обов'язки з
ведення спільного господарства, що
призвело до фактичного розірвання
шлюбних відносин з квітня 2008 року.

На підставі викладеного, просив
розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований Першим
Приморським відділом РАЦС ОМУЮ,
актовий запис № 193 та встановити час, з
якого сторони фактично припинили
шлюбні відносини, а саме з квітня 2008
року.

У січні 2014 року до Комінтернівського
районного суду Одеської області
звернулася ОСОБА_2 із зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя.

Ухвалою Комінтернівського районного
суду Одеської області від 19 лютого 2014
року зустрічні позовні вимоги були
об'єднані в одне провадження з
первинними позовними вимогами, а
ухвалою суду від 20.02.2014 року виділені в
окреме провадження.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 20 лютого 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, який було зареєстровано 01.08.1997
року Першим Приморським відділом РАЦС
ОМУЮ, актовий запис № 193. Після
розірвання шлюбу відповідачу залишено
прізвище „ОСОБА_2".

Позовні вимоги ОСОБА_3 про встановлення
часу припинення шлюбних відносин
залишено без розгляду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної
інстанції з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 20 лютого 2014 року
та ухвалити нове, яким відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при постановленні рішення
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
доводи апеляційної скарги та
заперечень на неї, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення в межах
позовної заяви та доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
залишаючи позовні вимоги ОСОБА_3 про
встановлення часу припинення шлюбних
відносин без розгляду, суд першої
інстанції виходив з того, що:

- 01 серпня 1997 року сторони по справі
уклали шлюб, зареєстрований Першим
Приморським відділом РАЦС ОМУЮ,
актовий запис № 193;

- 02.12.2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
посилаючись, що через відсутність
взаємопорозуміння та розходження
поглядів на сімейне життя сторони
припинили шлюбні стосунки і ведення
спільного господарства, між ними
втрачені всі фізичні та духовні
зв'язки. Від шлюбу дітей не має;

- в судовому засіданні представник
відповідача не заперечував проти
задоволення позовних вимог щодо
розірвання шлюбу між позивачем та
відповідачем;

- шлюб між сторонами остаточно розпався
і відновити його неможливо;

- подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечить інтересам
обох сторін;

- між сторонами виник спір щодо поділу
майна набутого у шлюбі.

Такий висновок суду відповідає
обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.24 СК України шлюб грунтується
на вільній згоді жінки та чоловіка.
Примушування жінки та чоловіка до
шлюбу не допускається.

Згідно ст.55 СК України дружина та
чоловік зобов'язані спільно
піклуватися про побудову сімейних
відносин між собою та іншими членами
сім'ї на почуттях взаємної любові,
поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік
зобов'язаний утверджувати в сім'ї
повагу до матері. Дружина зобов'язана
утверджувати в сім'ї повагу до батька.
Дружина та чоловік відповідальні один
перед одним, перед іншими членами сім'ї
за свою поведінку в ній.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з
подружжя має право припинити шлюбні
відносини. Примушування до припинення
шлюбних відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого зв'язку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканність і
може мати наслідки, встановлені
законом.

Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
бере до уваги наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Доводи апелянта про те, що рішення
підлягає скасуванню, оскільки було
прийняте без заслуховування її думки
та без її участі, а також повного
з'ясування всіх обставин справи, та
лише на поясненнях позивача є
неспроможними, оскільки на судовому
засіданні присутнім був представник,
який маючи відповідні повноваження від
імені апелянта та не заперечував щодо
розірвання шлюбу. Крім того, у
зустрічній позовній заяві про поділ
спільного майна подружжя, ОСОБА_2 також
просила розірвати шлюб, зазначивши, що
спільне життя з відповідачем є
нестерпним та подальше збереження
шлюбу суперечитиме інтересам обох
сторін (а.с. 12-15).

Судовою колегією не приймаються до
уваги доводи апелянта щодо
встановлення факту припинення шлюбних
відносин саме з травня 2009 року, а не як
зазначив позивач з квітня 2008 року,
оскільки в оскаржуваному рішенні суд
не встановлював конкретного часу, з
якого були припинені подружні стосунки
між сторонами, а виходив з того, що
сторони разом не проживають тривалий
час, шлюб остаточно розпався. Відновити
його не можливо і подальше спільне
проживання подружжя і збереження шлюбу
суперечить інтересам обох сторін.

Тобто вимоги ОСОБА_3 про встановлення
часу припинення шлюбних відносин з
квітня 2008 року залишені без розгляду.

Дане питання буде вирішуватися при
розгляді справи про поділ спільного
майна подружжя набутого під час шлюбу.

Само по собі не встановлення судом часу
припинення шлюбних відносин та
спільного проживання сторін не є
підставою для скасування рішення про
розірвання шлюбу, оскільки матеріалами
справи підтверджується, що сторони
тривалий час разом не проживають, між
ними втрачено почуття любові та
взаємоповаги, сім`я остаточно
розпалася і відновленню не підлягає.
Дані обставини встановлені судом і
сторонами не заперечувалися.

Судова колегія доходить висновку,
що судом першої інстанції при розгляді
справи додержано норми
процесуального і матеріального права,
підстав для зміни чи скасування
ухваленого у справі рішення суду не
має.

На підставі викладеного і керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова
колегія -

У
Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 20 лютого 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

А.М. Кварталова