Справа № 667/3788/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року Комсомольський
районний суд м. Херсона у складі:

головуючого - судді Стамбули Н. В.,

при секретарі - Способ Н. В.

з участю адвокатів -
ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Комишанської селищної ради м. Херсона
про визнання не чинними наказу
радгоспу "Комишанський" та акту відводу
щодо виділення земельної ділянки,
рішення виконавчого комітету селищної
ради про надання дозволу на
будівництво жилого будинку,
архітектурного плану забудови ділянки,
визнання самочинним незавершене
будівництво споруди, скасування
рішення селищної ради про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою на приватизацію спірної
земельної ділянки, суд -

в с т а н о в и в
:

27.10.2011 року позивачка ОСОБА_3, не
погоджуючись із первісним позовом,
звернулася до суду з зустрічним
позовом, який виключав задоволення
первісного позову ОСОБА_4 посилаючись
на те, що у первісному позові ОСОБА_4
викривлено викладено фактичні
обставини справи, в яких зазначено, що
частина спірної земельної ділянка
площею 0,06 га раніше була виділена їй
ОСОБА_4 (на той час - ОСОБА_4.) у постійне
користування наказом радгоспу
"Комишанський" за № 26 від 08.08. 1981 року.
Після чого вона ОСОБА_4 ніби на вказаній
земельній ділянці звела фундамент та
стіни жилого будинку. Однак
Комишанська селищна рада, без
вилучення в неї цієї ділянки з
постійного користування,
оскаржуваними ОСОБА_4 рішеннями № 262 та
№ 71 передала цю земельну ділянку
шляхом приватизації у власність
ОСОБА_3

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 29. 01. 2013 р. по справі
№ 2114/2-2407/11 первісний позов ОСОБА_4
задоволено.

Ухвалою Комсомольського районного
суду м. Херсона від 29. 01. 2013 р. по справі
№ 2114/2-2407/11 зустрічний позов ОСОБА_3
залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської
області від 18. 04. 2013 р. означене рішення
Комсомольського районного суду від 29.01.
2013 р. залишене без змін, а ухвала від
29.01. 2013 р. - скасована і зустрічний позов
ОСОБА_3 направлено до суду першої
інстанції для продовження розгляду по
суті.

У зустрічному позові ОСОБА_3 просить
суд визнати нечинним наказ по радгоспу
"Комишанський" № 26 від 08.08. 1981р; нечинним
рішення виконкому Комишанської
селищної ради від 02.09. 1981 р. № 8/19 в
частині надання дозволу на
будівництво жилого будинку на
земельній ділянці по АДРЕСА_1; нечинним
план земельної ділянки по АДРЕСА_1,
затверджений районним архітектором
від 07. 09. 1981 р. , який виданий на ім'я
ОСОБА_4; нечинним " Акт об отводе
земельного участка ОСОБА_4 " від 08.08. 1981
р.; самочинним будівництвом споруду,
незавершене будівництво якої
знаходиться на спірній земельній
ділянці проміж земельних ділянок з
номерами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1

У доповненнях до зустрічного позову
від 13.01. 2014 р. позивачка просить суд
скасувати рішення сесії Комишанської
селищної ради від 06.12. 2013 р. № 372 в
частині надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки по АДРЕСА_1 у
власність ОСОБА_4 разом з пунктом 40
додатку до означеного рішення.

В судовому засіданні позивач та її
представники (адвокат ОСОБА_1 та
ОСОБА_9.) підтримали вимоги зустрічного
позову зі змінами та доповненнями від
04.06.2013 р. та доповненнями від 13.01.2014 р.,
просили припинити дію, шляхом визнання
нечинними, наявних у відповідачки
ОСОБА_4 документів; незавершену споруду
просили визнати самовільним
будівництвом та скасувати зазначене
рішення сесії селищної ради. В
обґрунтування представники позивача
посилались на те, що відповідачка
ОСОБА_4 не набула права постійного
користування земельною ділянкою,
оскільки не мала передбачених діючим
на той час законодавством
правовстановлювальних документів, а
саме: не мала рішення виконавчого
комітету селищної ради про
затвердження наказу радгоспу
"Комишанський" від 08 серпня 1981 року № 26,
яким передбачалося виділення
відповідачу ОСОБА_4 в постійне
користування земельної ділянки для
будівництва жилого будинку; не мала
акту відводу земельної ділянки в
натурі на місцевості; право
землекористування відповідачки ОСОБА_4
не було зареєстроване в реєстрових
книгах виконавчого комітету селищної
ради. Пояснили, що земельну ділянку
площею 0,06 га передбачалося виділити
відповідачці ОСОБА_4 за рахунок
вилучення з земельної ділянки
загальною площею 0,10 га за адресою:
АДРЕСА_3 Проте, зазначений наказ не був
затверджений рішенням виконавчого
комітету селищної ради. До того ж акт
про відвід земельної ділянки в натурі
на місцевості фактично не складався.
Стверджували, що додану представником
відповідача Комишанської селищної
ради Безлюдним В. С. до його заперечень
на зустрічний позов від 12.03. 2012 р.
ксерокопію акту відводу земельної
ділянки від 10.08. 1981 р. зроблено з
сфальшованого оригіналу, в якому
підроблено підписи посадових осіб. Не
маючи необхідних документів щодо
землевідводу, відповідачка ОСОБА_4 не
мала права приступати до використання
земельної ділянки. Вона належним чином
не оформила право постійного
користування земельною ділянкою, яку
їй передбачалося виділити за наказом
по радгоспу "Комишанський" № 26, не
користувалася нею, нічого на ній не
будувала і не сплачувала земельний
податок. Тому частину цієї ділянки
площею 0.04 га було повернуто у
користування новому власнику будинку
по АДРЕСА_3. Частина цієї ділянки
площею 1,3 га була відведена у постійне
користування позивачці ОСОБА_3 у складі
ділянки площею 0,06 га. Вважають, що з 0.06
га спірної ділянки, які передбачалося
виділити відповідачці ОСОБА_4,
залишалися вільними лише - 0,007 га.
Перерозподіл спірної земельної
ділянки призвів до того, що на площі,
яка залишилася, неможливо побудувати
жилий будинок. Тому виникла
необхідність визнання судом нечинними
рішення виконкому Комишанської
селищної ради від 02.09. 1981 р. № 8/19 щодо
надання відповідачці ОСОБА_4 дозволу на
будівництво жилого будинку та
архітектурного плану земельної
ділянки від 07. 09. 1981 р., який виданий на
ім'я ОСОБА_4 Площа що залишалася
вільною, згодом була зарахована до
резервного фонду Комишанської
селищної ради та приватизована
позивачкою у складі 0,15 га ділянки, що
знаходилася у неї у постійному та
фактичному користуванні.

Представники позивача зустрічного
позову навели доводи про те, що
незавершене будівництво, на яке
заявляє права ОСОБА_4 у первісному
позові, збудоване не нею, а братом
колишнього чоловіка - ОСОБА_11 в 1989 році
після розірвання шлюбу з ОСОБА_12
Посилаючись на ст. 376 ЦК України,
представники позивача просили суд
незавершену споруду визнати
самовільним будівництвом на тій
підставі, що ця споруда будується на
земельній ділянці, яка не була
відведена для цієї мети у
встановленому законом порядку, не на
тому місці, що передбачалося
архітектурним планом, з істотними
порушеннями проекту.

Обґрунтовуючи вимогу про скасування
рішення сесії Комишанської селищної
ради від 06.12. 2013 р. № 372 в частині надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою для відведення спірної
земельної ділянки у власність
відповідачці ОСОБА_4, представники
позивача послались на його
незаконність, оскільки згідно з
пунктом 40 додатку до означеного
рішення, ділянка має бути передана у
власність із земель, які нібито
знаходяться у фактичному користуванні
відповідачки ОСОБА_4 Це не відповідає
фактичним обставинам, тому що спірна
ділянка ніколи не була у її фактичному
користуванні. В дійсності вся спірна
ділянка з 2002 року знаходиться у
фактичному користуванні позивачки
ОСОБА_3, в 2006 році була приватизована
нею та й зараз продовжує знаходитися у
ОСОБА_3 у її фактичному користуванні.
Отже, відповідач Комишанська селищна
рада оскаржуваним рішенням сесії № 372
намагається незаконно перерозподілити
земельну ділянку, тим самим порушує
законні права та інтереси позивачки
ОСОБА_3

Представник відповідача Комишанської
селищної ради Кабанов Р. М. вважав
позовні вимоги зустрічного позову
необґрунтованими та незаконними з
підстав, наведених у письмових
запереченнях проти позову, наданих
суду 21.11. 2013 р. Дані заперечення
повністю повторюють заперечення проти
позову, які були надані суду 03.04. 2012 р.
представником відповідача Безлюдним В.
С. В зазначених запереченнях
представники відповідача Комишанської
селищної ради стверджують, що
відповідачка ОСОБА_4 (ОСОБА_4.) мала
повне право приступати до використання
земельної ділянки, як це передбачено
ст. 22 ЗК УРСР (1970р.) відведеної їй за
наказом по радгоспу "Комишанський" № 26
від 08.08. 1981 р., оскільки відповідно до
акту від 10.08. 1981 р. земельна ділянка була
відведена відповідачці ОСОБА_4 в натурі
на місцевості; рішенням виконкому
Комишанської селищної ради № 8/19 від
02.09. 1981 р. їй було дозволено будівництво
жилого будинку на закріпленій
земельній ділянці; а право постійного
користування було зареєстроване
записом № 288 у земельно шнуровій книзі
№ 3 радгоспу "Комишанський", тому що в
1981 році виконавчим комітетом селищної
ради реєстрові книги для обліку права
землекористування громадян взагалі не
велися.

Позовну вимогу про визнання не чинним
рішення виконкому Комишанської
селищної ради від 02.09. 1981 р. № 8/19 про
надання ОСОБА_4 дозволу на будівництво
жилого будинку представники
відповідача Комишанської селищної
ради вважали безпідставними. У довідці
№ 401/02-19 від 12.03. 2012 р. засвідчено що
рішення про надання громадянам у
користування земельних ділянок та
надання дозволу на будівництво жилого
будинку у 1981 році приймалися
виконавчим комітетом у переважній
більшості одним рішенням. На цій
підставі представники відповідача
вважали рішення виконкому № 8/19 таким,
що було видане в межах повноважень
виконавчого комітету та у
відповідності із законом.

Позовні вимоги про визнання нечинними
архітектурного плану забудови
земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 07.09.
1981 р., а саме будівництво - самочинним,
представники відповідача вважали
безпідставними, посилаючись на те що
позивач не надав жодного доказу того що
ОСОБА_4 здійснювала будівництво з
істотними відхиленням від плану
забудови та проекту. Посилаючись на
рішення Комсомольського районного
суду від 29.01. 2013 року, ухваленого у цій
справі за первісним позовом ОСОБА_4,
представники відповідача Комишанської
селищної ради зазначали, що судом вже
встановлені обставини цієї справи, які
підтверджують право землекористування
визначені положеннями ст. ст. 16, 20 ЗК
УРСР, які діяли на час виділення
земельної ділянки гр. ОСОБА_4 Тому,
згідно ч.3. ст. 61 ЦПК України ці
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ.Просили суд
відмовити у задоволенні вимог
зустрічного позову.

Представники відповідача ОСОБА_4 за
ордером та договором - адвокат ОСОБА_2
та за довіреністю ОСОБА_11 проти
задоволення зустрічних позовних вимог
заперечували. Посилаючись на ст.123 ЦПК
України, вони просили суд розглядати
позовні вимоги даного позову не як
зустрічний, а як звичайний позов,
оскільки первісний позов вже
розглянуто судом по суті 29.01. 2013 року.
При цьому усі факти встановлені у
даному рішенні згідно ч.3 ст. 61 ЦПК
вважали такими, що не підлягають
доказуванню, як такі що мають
преюдиціальне значення.

Проти визнання нечинним наказу
радгоспу "Комишанський № 26 від 08.08. 1981 р.
заперечували, вважаючи, по-перше, що ст.
16 ЦК України не містить такого засобу
цивільно-правового захисту; по-друге,
що цей наказ був виданий керівником
радгоспу у відповідності зі статтями 16,
19, 20, 71 та 77 Земельного кодексу УРСР (1970
р.). Вважали, що на момент видання
оскарженого наказу ОСОБА_3 не мала
ніякого відношення до відведення
ОСОБА_4 земельної ділянки, оскільки
позивачці ОСОБА_3 земельна ділянка
виділялася пізніше в 1988 році, а факт
відокремленості цих ділянок вже
встановлений в ухвалі апеляційного
суду від 18.04.13 р. Заперечуючи проти
зустрічного позову, зазначили, що якщо
припустити, що земельна ділянка ОСОБА_3
частково накладається на земельну
ділянку ОСОБА_4, то і в цьому разі слід
вважати що порушені права не
позивачки, а відповідачки ОСОБА_4,
оскільки вона отримала земельну
ділянку в 1981 році, а ОСОБА_3 лише в 1988
році.

Заперечуючи проти визнання судом
незавершеної споруди самовільним
будівництвом, зазначили, що земельна
ділянка була відведена ОСОБА_4, дозвіл
на будівництво видавався за рішенням
виконкому № 8/19, проект на будівництво
був затверджений належним чином, на
порушення будівельних норм та правил
позивач у зустрічному позові нічого не
вказує, а факт відхилення від місця
розташування будівельного об'єкту не є
підставою для визнання його самочинним
будівництвом.

Заперечуючи проти позовної
вимоги щодо скасування рішення сесії
Комишанської селищної ради від 06. 12. 2013
р. № 372 зазначили, що це доповнення до
зустрічного позову подане після
початку розгляду справи по суті, ця
вимога має свій предмет позову
відмінний від зустрічного позову, на
цій підставі суд мав застосувати
наслідки передбачені ст. 121 ЦПК України;
зустрічний позов приймається до
сумісного розгляду з первісним позовом
якщо вони взаємопов'язані, але
оскаржуване рішення від 06.12. 2013 р.
ніяким чином не пов'язане з позовом
4-річної давнини.

Заперечуючи проти висновків
земельно-технічної експертизи
представник відповідача ОСОБА_4 вважав,
що ці висновки протирічать існуючим
методикам і нормативним актам,
оскільки експерт керувався технічною
документацією на земельну ділянку
ОСОБА_3 , даними державного акту на
землю від 21.12. 2006 року, рішенням
селищної ради про виділення ОСОБА_3
додаткової земельної ділянки та її
приватизацію, які були скасовані
рішенням суду від 29.01.2013 р. В той же час
експерт залишив без уваги документи на
земельну ділянку ОСОБА_4 Вважав, що
висновки експертизи викликають сумнів
і не можуть бути використані як докази
по справі.

Вислухавши пояснення позивача за
зустрічним позовом та представників
сторін, допитавши свідків, вивчивши
матеріали справи, суд дійшов висновку
про обґрунтованість зустрічного
позову і можливість задоволення
позовних вимог частково, виходячи з
наступного.

Згідно із ст. 212 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 57 доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі (ч. 2
ст. 60 ЦПК України). Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 ЦПК
України. Обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Керуючись наведеними нормами
процесуального законодавства, суд
вважає за потрібне у даній справі
досліджувати надані докази в повному
обсязі, не надаючи преюдиціального
значення правовій оцінці обставин
справи, яка наведена судом в
мотивувальній частині рішення від 29.01.
2013 р. під час розгляду первісного
позову, який розглядався без участі
представників позивача зустрічного
позову і без урахування їх доводів та
заперечень.

Судом по справі встановлено, що спірна
земельна ділянка знаходиться в АДРЕСА_1

При розгляді зазначеного зустрічного
позову судом була призначена судова
земельно-технічна експертиза щодо
місця розташування спірної та
приватизованої ділянок, відповідно до
наданих правовстановлюючих
документів; проведені необхідні
топографо-геодезичні вимірювання. На
підставі дослідження наданих судом
документів та розрахунків,
використовуючи матеріали технічного
звіту про роботи топографічної зйомки
в масштабі 1:500, виконані в серпні 2013 р.,
геодезист Павленко П.П. (який має
відповідну ліцензію серії НОМЕР_1)
надав відповіді на всі поставлені на
експертизу сім питань.

Згідно висновку №004 судової
земельно-технічної експертизи від
05.09.2013р.:

По першому питанню. За результатами
виконаних топографо-геодезичних робіт,
виготовлений фрагмент топографічного
векторного плану в масштабі 1:500 в
АДРЕСА_1 за номерами: 3; 5; 7; 9; 3а; 3б; 9а.
(Додаток 2), який відповідає дійсності
станом на 22. 08. 2013 р.

По другому питанню. На виготовленому в
процесі експертизи топографічному
плані в масштабі 1:500 (Додаток 3) на
підставі аналізу наданих
правовстановлювальних документів та
матеріалів попередніх років,
відображено площі та контури земельних
ділянок 3; 5; 7; 9; 3а; 3б; 9а у стані, що
існував з 1978 р та наступні роки під час
зміни землекористувачів.

По третьому питанню. На виготовленому в
процесі експертизи на топографічному
плані (Додаток 4) позначено, згідно
наказу дирекції радгоспу "Комишанський
№ 26 від 08.08. 1981 р.: периметр земельної
ділянки площею 0,10 га, яка знаходилася у
ОСОБА_7 до1981 р.; периметр земельної
ділянки площею 0,04 га , який залишився у
ОСОБА_7; периметр земельної ділянки
площею 0,06 га , яку було вилучено у
ОСОБА_7 для передачі ОСОБА_4 (ОСОБА_4.).

Експерт відзначив, що встановлене
експертизою на топографічному плані
місце розташування цієї ділянки не
співпадає з місцем, вказаним
Комишанською селищною радою у Акті від
17.04.2013 р. та Викопіюванні фрагменту
плану забудови смт. Комишани від 17.04. 2013
р. № 493/02-19 оскільки в них міститься ряд
нічим не підтверджених відомостей, які
не відповідають дійсності.

По четвертому питанню. На
виготовленому в процесі експертизи
топографічному плані (Додаток 4),
позначено місце де згідно
архітектурного плану, затвердженого
районним архітектором 07.09. 1981 р. (28) було
дозволено ОСОБА_4 (ОСОБА_4,) побудувати
будинок розміром 11,23м* 13,27м (на відстані
1,0 м від задньої та правої межі ділянки).

Експерт відзначив, що фактичне
місце розташування незавершеної
споруди з бетонних блоків на спірній
ділянці не співпадає з дозволеним
місцем будівництва будинку.

По п'ятому питанню. На виготовленому в
процесі експертизи топографічному
плані (Додаток 1, Додаток 5) встановлене
фактичне місце розташування бетонних
блоків та розміри незавершеної споруди
за адресою АДРЕСА_1

Споруда має бетонний фундамент та три
стіни складені з фундаментних блоків.

Експерт відзначив, що розташування
споруди на земельній ділянці не
відповідає архітектурному плану, який
виданий ОСОБА_4 (ОСОБА_4.) 07.09. 1981 р.

Фундамент споруди за розмірами та
розташуванням не відповідає плану
фундаментів наданого проекту на
будівництво жилого будинку.

Конструкція стін незавершеної споруди
за розмірами, розташуванням та
використаними матеріалами не
відповідає плану першого поверху
наданого проекту.

По шостому питанню. На виготовленому в
процесі даної експертизи
топографічному плані (Додаток 6)
позначене: місце розташування
земельної ділянки загальною площею 0,15
га, яка була приватизована ОСОБА_3,
місце розташування земельної ділянки
розміром 20*30 м. яка була відведена
ОСОБА_3 в постійне користування в 1988
році; периметр частини ділянки площею
0,09 га, яку передано ОСОБА_3 під час
приватизації у власність із земель
запасу.

Експерт відзначив, що у фактичному
користуванні ОСОБА_3 додатково (понад
приватизованих 0,15 га) знаходиться
земельна ділянка площею 145 кв.м.

Експерт також відзначив, що в
матеріалах наданих для проведення
експертизи міститься "Висновок
державної експертизи землевпорядної
документації від 30.09. 2006 р. № 1386", у якому
зауваження та пропозиції до
землевпорядної документації відсутні,
а також "Акт встановлення зовнішніх меж
землекористування", за яким без
зауважень було погоджено зовнішні межі
приватизованої ділянки з суміжними
землекористувачами.

По сьомому питанню. Експерт надав
висновки щодо відповідності
фактичного землекористування,
виявлених порушень меж та накладення
земельних ділянок відповідно до
наданих на експертизу
правовстановлювальних документів та
вимог нормативно-правових актів,
відзначивши наступне.

Дослідженням правовстановлювальних
документів ОСОБА_3 на право
користування земельною ділянкою
площею 0,06 га та на право власності на
земельну ділянку площею 0,15 га в АДРЕСА_1
встановлено їх комплектність та
відповідність нормативно-правовим
актам.

Відсутність у ОСОБА_4 (ОСОБА_4.) рішення
виконавчого комітету Комишанської
селищної ради про затвердження наказу
по радгоспу "Комишанський" № 26 від 08.08.
1981 р та відсутність оригіналу акту
відводу земельної ділянки в натурі на
місцевості, може свідчити про
порушення ст. 22, 102 чинного у той час
Земельного кодексу УРСР (1970 р.).
Означені порушення вимог
нормативно-правових актів дають
підстави для висновку про те що ОСОБА_4
(ОСОБА_4.) права постійного користування
спірною ділянкою у відповідності з
діючим у той час законодавством не
набула, а наказ по радгоспу
"Комишанський" № 26 від 08.08. 1981 фактично
залишився не виконаним.

На спірну земельну ділянку АДРЕСА_1 (
ОСОБА_4 ОСОБА_4.) накладаються ділянки,
які згідно правовстановлювальних
документів знаходяться у наступних
користувачів:

· № 9а (ОСОБА_27 В 1983) площею - 5 кв.м.

· № 7 (ОСОБА_16 ОСОБА_17 з 1987 р.)
площею - 400 кв. м.

· № 3б (ОСОБА_3 з 1988 р.) площею - 34 кв.
м.

За рахунок не прямолінійності правої
межі ділянки №7 у фактичному
користуванні ОСОБА_7 знаходиться - 61 кв.
м. ділянки № 3б (ОСОБА_4- ОСОБА_4

Таким чином, з 600 кв.м. земельної
ділянки, яку наказом по радгоспу
"Комишанський" № 26 від 08.08. 1981р.
передбачалося передати у користування
ОСОБА_4 (ОСОБА_4.) вільними залишалися - 119
кв.м. Ця площа рахувалася в землях
запасу Комишанської селищної ради і в
2006 році була передана ОСОБА_3 у
власність шляхом приватизації.

Фактичне користування частинами
спірної земельної ділянки
здійснюється власниками
(користувачами) земельних ділянок за
номерами 7, 3б, 9а.

Виявлені накладення земельних ділянок
по АДРЕСА_1 на спірну земельну ділянку
дають підстави для висновку про те , що
ОСОБА_4 до 1988 року спірною земельною
ділянкою не користувалася.

Місце розташування незавершеного
будівництва споруди з фундаментних
блоків, її невідповідність
архітектурному плану, та проекту на
житловий будинок може бути однією з
підстав для визнання незавершеного
будівництва самовільним.

Місце розташування земельної ділянки
ОСОБА_4 (ОСОБА_4.) не співпадає з місцем
вказаним Комишанською селищною радою у
Акті від 17.04.2013 р. та Викопіюванні
фрагменту плану забудови смт. Комишани
від 17.04. 2013 р. № 493/02-19 тому відомості які
містяться в них експертизою визнані
таким, що не відповідають дійсності.

Крім того, експерт відзначив, що
відповідно до ст. 1 "Перехідних
положень" Земельного кодексу України в
редакції 22.10.2001 р. та ст. 1 "Перехідних
положень" Земельного кодексу України в
редакції 11.08.2013 р.:

- Рішення про надання в користування
земельних ділянок, а також про
вилучення (викуп) земель, прийняті
відповідними органами, але не виконані
на момент введення в дію цього Кодексу,
підлягають виконанню відповідно до
вимог цього Кодексу.

- Клопотання і заяви щодо відведення
земельних ділянок, не вирішені на
момент введення в дію цього Кодексу,
реалізуються органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування відповідно до їх
компетенції у порядку та з додержанням
вимог цього кодексу.

Тобто законних підстав на отримання
земельної ділянки, що нібито в 1981 році
була передана ОСОБА_4 в постійне
користування в смт. Комишани ОСОБА_4 не
має.

Дослідивши матеріали
земельно-технічної експертизи, суд
дійшов висновку про його
обґрунтованість та відповідність
нормативно-правовим актам що
регламентують проведення судових
експертиз. Враховуючи, що експертизу
проведено за ухвалою суду із
попередженням експерта про
кримінальну відповідальність за
надання завідомо неправдивого
висновку передбачену ст.ст. 384, 385 КК
України, суд не знайшов підстав для
неврахування висновку експертизи під
час ухвалення рішення по справі.

При цьому суд відхиляє доводи
представника відповідача ОСОБА_18, який
вважав, що висновок експерта викликає
сумнів і не може буди використаний як
доказ по справі, оскільки на експертизу
не було надане рішення суду по справі
від 29.01. 2013 р., яким скасований державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку виданий ОСОБА_3 і
рішення селищної ради, що стосувалися
приватизації цієї ділянки ОСОБА_3 Не
враховуючи означене рішення суду,
експерт неправомірно досліджував
скасовані судом документи.

Наведені доводи представника
відповідача ОСОБА_4 спростовуються тим,
що сторони мають рівні права
запропонувати питання, які ставляться
на експертизу та надати документи, які
підлягають дослідженню під час її
проведення. Представник відповідача
ОСОБА_4 у своїх запереченнях не вказав
поважних причин, які заважали йому
додати копію означеного рішення суду
від 29.01. 2013 р. до документів наданих на
експертизу та поставити відповідні
питання для проведення експертизи.
Разом з тим, суд зазначає, що є
можливість встановити правовідносини,
які склалися після рішення суду від 29.01.
2013 р. без винесення цього питання на
експертизу.

Не приймаються до уваги заперечення
представника відповідача ОСОБА_4 на те,
що позовні вимоги зустрічного позову
не підлягають розгляду судом, оскільки
нібито ст. 16 ЦПК України не передбачає
такого способу захисту цивільних прав
як визнання нечинним наказу радгоспу.

Суд також відхиляє доводи представника
відповідача ОСОБА_4 стосовно того, що
земельні ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 це
дві різні розташовані поряд
відокремлені ділянки, тому згідно ст. 3
ЦПК ОСОБА_3 не має підстав для
звернення до суду, оскільки її права
залишаються не порушеними.
Відокремленість земельних ділянок
спростовано у висновку
земельно-технічної експертизи, якою
встановлене часткове накладання цих
ділянок, а також те що місце
розташування спірної ділянки, не
співпадає з місцем вказаним
відповідачами. Суд дійшов висновку, що
згідно ст. 3 ЦПК України, позивачка має
право звернення до суду, оскільки
неправильне визначення місця
розташування спірної ділянки призвело
до порушення права постійного
користування ОСОБА_3 своєю ділянкою і
права на її приватизацію.

Земельним кодексом УРСР (в
редакції 1970 р. станом на 12.03. 1981 р., що
діяла під час виникнення
правовідносин) зокрема встановлено, що
надання земельних ділянок у
користування здійснюється в порядку
відведення. Відведення земельних
ділянок провадиться на підставі
постанови Ради Міністрів УРСР або
рішення виконавчих комітетів обласної,
районної, міської, селищної і
сільської Рад народних депутатів в
порядку, встановлюваному
законодавством Союзу РСР і Української
РСР (стаття 16).

Стаття 20 ЗК встановлює, що право
землекористування громадян, які
проживають в сільській місцевості,
засвідчується записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських Рад, а в містах і селищах
міського типу - в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських,
селищних Рад народних депутатів.

Стаття 22 ЗК визначає, що приступати до
користування наданою земельною
ділянкою до встановлення
відповідними землевпорядними
органами меж цієї ділянки в натурі
(на місцевості) і видачі документа,
який засвідчує право користування
землею, забороняється.

Стаття 87 ЗК передбачає, що земельні
ділянки для житлового, промислового
та іншого капітального будівництва
надаються державним підприємствам,
організаціям і установам, а також
житлово-будівельним кооперативам та
окремим громадянам для
індивідуального житлового будівництва
у безстрокове користування за рішенням
виконавчого комітету міської Ради
народних депутатів у відповідності з
генеральним планом розвитку і
забудови міста.

Статтею 101 ЗК встановлено, що усі землі
в межах селища перебувають у віданні
селищних Рад народних депутатів.
Положення статті 84, частини першої і
частини третьої статті 85, статей 86, 87,
89-98 цього Кодексу поширюються на землі
населених пунктів, віднесених у
відповідності з законодавством
Української РСР до категорії селищ
міського типу.

Сторона відповідача ОСОБА_4 не надала
суду достатніх доказів що
підтверджують існування таких
документів. Замість надання доказів
представники відповідача ОСОБА_4
наводили недостовірні обґрунтування
їх відсутності. Посилалися на те, що
право землекористування ОСОБА_4
зареєстроване тільки в
земельно-шнуровій книзі № 3 під № 288,
яка велася радгоспом «Комишанський» і
не зареєстроване реєстраційних книгах
виконавчого комітету тому що такі
книги взагалі не велися. Посилалися на
те, що виконком в 1981 році в переважній
більшості приймав одне рішення про
надання дозволу на будівництво жилого
будинку та про затвердження наказу
радгоспу про виділення земельної
ділянки в користування. Проте, у
дослідженому судом, рішенні виконкому
Комишанської селищної ради від 02.09. 1981
р. № 8/19 є відомості про надання
дозволу на будівництво жилого будинку
на земельній ділянці по АДРЕСА_1 і
нічого не значиться про затвердження
наказу радгоспу "Комишанська" № 26 про
відведення цієї ділянки.

Представник відповідача Комишанської
селищної ради Безлюдний В. С. додав до
своїх письмових заперечень проти
зустрічного позову ксерокопію " Акт об
отводе земельного участка ОСОБА_4." от
08. 08. 1981 р. Проте на вимогу суду оригінал
цього документа в суд представлений не
був.

Представники відповідача
Комишанської селищної ради Кабанов Р.
М. та Дьяченко В. В. теж не змогли надати
до суду для огляду оригінал документу,
з якого була зроблена ксерокопія.

Надана представниками відповідача
(Комишанської селищної ради)
ксерокопія акту відводу від 08.08.1981 р.
викликає сумнів з приводу його
достовірності, тому суд, у зв'язку із
ненаданням відповідачами оригіналу
документу, на підставі ч.2 ст. 185 ЦПК
України виключив ксерокопію
означеного акту з числа доказів по
справі і, розглядаючи справу, на
підставі інших доказів встановив, що в
натурі на місцевості відведення ОСОБА_4
земельної ділянки зі складанням
відповідного акту не відбувалося, тому
приступати до використання та забудови
спірної земельної ділянки
відповідачка ОСОБА_4 права не мала.

Відповідачка ОСОБА_4, була викликана
судом для дачі особистих пояснень, але
в засідання суду жодного разу не
з'явилася. Тому, згідно зі ст. 185 ЦПК
України суд дослідив та взяв до уваги
як письмовий доказ пояснення ОСОБА_4
від 04.06. 2010 р. що містяться у
витребуваних судом з Комсомольського
райвідділу міліції відмовних
матеріалах перевірки ЖЗПЗ № 751 від 28.05.
2010 р. (вх. № 1671 від 27.05.10) Зазначена
перевірка стосувалася спірних
правовідносин між цими ж сторонами.

В особисто підписаному ОСОБА_4
поясненні зокрема зазначено: "В период
с мая по ноябрь 1981 года я работала на
должности весовщика в совхозе
Камышанский. В 1981 году согласно приказа
данного совхоза мне был выделен
земельный участок по адресу: АДРЕСА_1.
Также из разрешительных документов на
данный участок у меня имеется план
участка земли по вышеуказанному
адресу. Также хочу добавить, что
решение исполкома Камышанского
поссовета об утверждении
вышеуказанного приказа совхоза у меня
нет, так как он тогда был не обязателен.
В 1981 году на место выехал
землеустроитель совхоза Камышанский и
отмерил земельный участок согласно
вышеуказанного приказа общей площадью
0,06 га. Какие-либо документы не
составлялись и я ничего не подписывала.
Документы на участок и постройку дома
находились у меня и моего мужа. В 1986
году я развелась со своим первым мужем
гр. ОСОБА_20. Позднее в 1996 году мой бывший
муж гр. ОСОБА_20 умер. После развода в 1986
году фактически пользовался
вышеуказанным участком гр. ОСОБА_20
Также хочу добавить, что фактически
застройку участка вел мой бывший муж
ОСОБА_20 и его родной брат ОСОБА_21.

В 2008 году я от ОСОБА_11 узнала, что
вышеуказанный земельный участок
решением Камышанского поссовета в 2006
году передан гр. ОСОБА_3. После чего я
подала жалобу в Камышанский поселковый
совет. По данной жалобе
непосредственно разбирался
председатель Камышанского поссовета
Фатеев А. Б. и его зам. Климов Г. Х.
Результаты данной жалобы были
отрицательны. Мне данный вопрос
рекомендовано решать в судебных
инстанциях. После этого мой
представитель ОСОБА_11 подал в суд о
признании недействительными решения
Камышанского поссовета по выделению
участка гр. ОСОБА_3 Также хочу добавить,
что за строительство фундамента
оплачивал мой бывший муж гр. ОСОБА_20
Также хочу добавить, что земельный
налог я не платила. Доверенность на
представление интересов я
предоставила гр. ОСОБА_11 так как я ему
доверяю.

Хочу также добавить, что на данном
участке находилось строение (сложен
полуподвал с блоков и залит
фундамент).С моих слов записано верно,
мною прочитано."

Використовуючи наведені вище
норми земельного кодексу для надання
правової оцінки обставин справи,
оцінюючи надані докази кожен окремо та
у їх сукупності, суд встановив, що
передбачені діючим у той час Земельним
кодексом УРСР (1970 р.) акти
індивідуальної дії щодо землевідводу
цієї ділянки в постійне користування
ОСОБА_4 (ОСОБА_4.) не видавалися. Тому суд
дійшов висновку, що відповідачка
ОСОБА_4 не набула права постійного
користування земельною ділянкою, яку
наказом по радгоспу "Комишанський" № 26
від 08.08. 1981р було передбачено виділити
їй в постійне користування.

Суд погоджується із висновками
земельно-технічної експертизи, якими
визначено точне місце розташування
спірної ділянки і встановлено, що
розташування споруди на земельній
ділянці не відповідає архітектурному
плану, який виданий відповідачці
ОСОБА_4 07.09. 1981 р.; що будівництво
споруди розпочате не на тому місці,
яке було передбачене архітектурним
планом забудови; що конструкція
фундаменту і стін незавершеної споруди
за розмірами, розташуванням та
використаними матеріалами не
відповідає затвердженому проекту на
будівництво жилого будинку.

Згідно ст. 376 ЦК України, житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Із встановлених судом обставин
випливають правовідносини, які дають
суду підстави відповідно до ст. 376 ЦК
України, рахувати самочинним
будівництвом незавершену споруду що
знаходиться на спірній ділянці,
оскільки ця ділянка не була відведена
ОСОБА_4 для цієї мети в постіне
користування у визначеному законом
порядку. Крім того, істотні порушення
будівельних норм на будівництво жилого
будинку, які не можуть бути виправлені
в майбутньому, дають підстави для
визнання нечинними судом оскаржених
архітектурного плану і проекту.

Однак позивачем та її представниками
не доведені позовні вимоги щодо
скасування рішення сесії від 06.12.2013р. №
372 в частині надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки у
власність ОСОБА_26 та п.40 цього рішення,
тому в цій частині суд вважає
необхідним відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 61, 185, 123,124, 143, 209, 212-
215 ЦПК України, на підставі ст. ст. 15, 16, 376
ЦК України, ст. ст. 16, 20, 22, 87, 101, 102
Земельним кодексом УРСР (в редакції 1970
р.), ст. ст. 40, 155 ЗК України суд -

в и р і ш и в :

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Комишанської селищної ради м. Херсона
про визнання не чинними наказу
радгоспу, акту відводу земельної
ділянки, рішення виконавчого комітету
селищної ради, архітектурного плану
забудови ділянки, визнання самочинним
будівництво споруди та скасування
рішення селищної ради - задовольнити
частково.

Визнати нечинними:

- наказ по радгоспу "Комишанський" № 26
від 08.08. 1981р.

- рішення виконкому Комишанської
селищної ради від 02.09. 1981 р. № 8/19 в
частині надання дозволу на
будівництво жилого будинку на
земельній ділянці по АДРЕСА_1.

- план земельної ділянки по АДРЕСА_1,
затверджений районним архітектором
від 07. 09. 1981 р. виданий ОСОБА_4

- " Акт об отводе земельного участка
ОСОБА_4." від 08.08.1981р. по АДРЕСА_1

Визнати самочинним будівництвом
споруду, незавершене будівництво якої
знаходиться на земельній ділянці, що
розташована проміж земельних ділянок
з номерами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити в зв»язку з їх
необґрунтованістю.

Витрати по справі залишити за кожною із
сторін.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному суді Херсонської області
через Комсомольський районний суд м.
Херсона протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
Н. В. Стамбула