Справа № 265/735/14-ц
Провадження № 4-с/265/4/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Копилової Л. В.,

при секретарі Єфремовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 до
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції в
Донецькій області про скасування
постанов про накладення арешту на
автомобілі, грошові кошти, квартиру та
скасування постанови про голошення в
розшук транспортних засобів,

третя особа - ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою
Орджонікідзевського відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції в Донецькій області (далі -
ВДВС) про скасування постанов про
накладення арешту на автомобілі,
грошові кошти, квартиру та скасування
постанови про голошення в розшук
транспортних засобів, посилаючись на
те, що він перебував у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_2 з 28 квітня 1998 року.

Від даного шлюбу мають дочку - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі рішення
Жовтневого районного суду міста
Маріуполя від 24.03.1999 року за виконавчим
листом він виплачував аліменти на
утримання дочки до 10 січня 2006 року.
Однак 10.01.2006 року стягувачка ОСОБА_2 у
ВДВС забрала виконавчий лист,
пояснивши йому, що досить матеріально
забезпечена і їй не потрібні його
аліменти. На підставі заяви ОСОБА_2 було
завершено виконавче провадження, а
виконавчий лист повернутий
стягувачеві. Виконавчий лист до
стягнення пред'явлений не був, але
проте він виплачував аліменти ОСОБА_2 в
різних сумах, але не менш ніж за
виконавчим листом і передавав їй гроші
через сторонніх осіб. Розписки він не
брав, так як виконавчий лист до
стягнення пред'явлений не був.

17 липня 2013 року ОСОБА_2 повторно
пред'явила виконавчий лист до
примусового виконання в
Орджонікідзевський ВДВС та постановою
старшого державного виконавця 19 липня
2013 року було відкрито виконавче
провадження. Однак, в порушення ст.ст.37,
38 Закону України "Про виконавче
провадження" за відсутності
виконавчого провадження державний
виконавець порахував, що у нього з 15
липня 2010 року за станом на 17 вересня 2013
року (до подання повторно до стягнення
виконавчого листа) виникла
заборгованість по виконавчим листом і
нарахував суму боргу в розмірі 27 545,92
грн. Згідно розрахунку за 3 роки за
період з 15 липня 2010 року до 14 липня 2013
року заборгованість складає 26 193,04 грн.

На підставі нарахованої
заборгованості державний виконавець
постановою серії ВП
№38879018 від 15.08.2013 року наклав арешт на
належне йому майно, зокрема: автомобілі
ГАЗ 3302, державний номер НОМЕР_1 і Мазда
323, державний номер НОМЕР_2. Постановою
від 15.08.2013 року серії ВП № 38922066 наклав
арешт на кошти на рахунках у філії
Маріупольського відділення АТ
"Ощадбанк"; філії Іллічівського
відділення ПАТ ПІБ м. Маріуполя.

Також постановою виконавчого
провадження серії ВП № 38922066 від 30.10.2013
року накладено арешт на належну його
родині квартиру АДРЕСА_1. А постановою
серії ВП № 38922066 від 30.10.2013 року
оголошено розшук його майна -
автомобіля ГАЗ 3302, державний номер
НОМЕР_1 і Мазда 323, державний номер
НОМЕР_2.

Крім того, державний виконавець
звернувся із заявою до
Орджонікідзевського РВ
Маріупольського МУ УМВС України в
Донецькій області із заявою про
притягнення його до кримінальної
відповідальності за ст.164 КК України -
ухилення від сплати аліментів. Однак, в
зв'язку з відсутністю у нього
заборгованості за виконавчим листом
26.11.2013 року винесена постанова про
закриття кримінального провадження
відносно нього.

Тому просить суд визнати дії
державного виконавця незаконними,
скасувати постанови про накладення
арешту на автомобілі, грошові кошти,
квартиру та скасувати постанову про
голошення в розшук його транспортних
засобів.

В судовому засіданні заявник та його
представник ОСОБА_4 вимоги, заявлені в
скарзі підтримав та просили їх
задовольнити.

Державний виконавець ВДВС, яка діє на
підставі довіреності, Сидоренко В.Е.
доводи скарги не визнала, вказавши, що
усі винесені нею постанови є законними,
а підстав для їх скасування немає.

Пояснила суду, що 15 липня 2013 року до
Орджонікідзевського ВДВС
Маріупольського МУЮ надійшов на
виконання виконавчий лист № 2-1040,
виданий 24.03.1999 року Жовтневим районним
судом м.Маріуполя про стягнення з
ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на
утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі 1/4 частини зі всіх видів його
заробітку, щомісячно, починаючи з 15.03.1999
року і до повноліття дитини.

Згідно заяви ОСОБА_2, про відкриття
виконавчого провадження,
заборгованість зі сплати аліментів
просить нарахувати за минулий час,
тобто за три роки, які передували
пред'явленню виконавчого листа до
виконання.

19.07.2013 року згідно ст.ст.3,18, 24 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державним виконавцем було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження, копії постанов направлено
сторонам, а саме: боржнику до виконання,
стягувачу до відома.

У скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що
10.01.2006 року даний виконавчий документ
було повернуто стягувачці за її
письмовою заявою без подальшого
виконання, згідно п.1 ст.40 Закону
України «Про виконавче провадження» (у
редакції 1999 року).

Але, згідно п.5 ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження» повернення
виконавчого документу за письмовою
заявою стягувача: «… не позбавляє його
права повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону», а саме п.3 ст.22 встановлено:
«Рішення про стягнення періодичних
платежів (у справах про стягнення
аліментів…) можуть бути пред'явленні
до виконання протягом усього періоду,
на якій присуджені платежі.».

Згідно ж заяви стягувачки та керуючись
п.1 ст.194 Сімейного кодексу України та
п.7.19 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
заборгованість за аліментами була
нарахована: «за минулий час, але не
більш як за три роки, що передували
пред'явленню виконавчого листа до
виконання», тобто з 15.07.2010 року.

Таким чином, станом на 15 липня 2013 року,
заборгованість зі сплати аліментів
складала 26 193,04 грн., а з 15.07.2013 року
необхідно нараховувати 1/4 згідно
отримуваного заробітку (доходу). У
зв'язку з тим, що заборгованість зі
сплати аліментів боржником не
сплачена, та керуючись ст.ст.52, 57 Закону
України «Про виконавче провадження» на
майно божника було накладено арешти.

Боржником на даний час заборгованість
не сплачується, щомісячні ж платежі з
аліментів він сплачує частково.

Згідно декларації наданою ОСОБА_1 до
відділу, його дохід з 01.07.2013 року пр.
06.11.2013 року, тобто на момент подачі
останньої декларації складав 9 650 грн.,
1/4 від його доходу складає 2 412,50, ним же
за період з 15.07.2013 року по 06.11.2013 року
було сплачено 800 грн. Також ним було
сплачено 12.11.2013 року 400 грн., та 13.12.2013
року 570 грн., але декларації про доходи з
07.11.2013 року по 13.12.2013 року надано не було,
тобто фактичний дохід вирахувати
неможливо. Тому просить суд відмовити в
задоволенні скарги.

Третя особа ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_6 заперечували проти задоволення
скарги, вважаючи її необгрунтованою та
просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши письмові матеріали справи,
суд приходить до висновку про те, що
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

24 березня 1999 року Жовтневим районним
судом м.Маріуполя видано виконавчий
лист № 2-1040 про стягнення з
ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на
утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі 1/4 частини зі всіх видів його
заробітку, щомісячно, починаючи з 15.03.1999
року і до повноліття дитини (а.с.4-5).

15 липня 2013 року ОСОБА_2 звернулася із
письмовою заявою на ім»я начальника
Орджонікідзевського ВДВС, в якій
просить прийняти вищевказаний
виконавчий лист до виконання за
останні 3 роки, а також починаючи з дня
подання цієї заяви (а.с.33).

15 серпня 2013 року винесено постанову ВП
№ 38879018, якою накладено арешт майно
боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону
його відчуження, а саме: автомобіль ГАЗ
3302 14 СПГ, державний номер НОМЕР_1 та
вітомобіль Mazda 323, державний номер
НОМЕР_2 (а.с.6).

15 серпня 2013 року винесено постанову ВП
№ 38922066, якою накладено арешт майно
боржника ОСОБА_1, а саме - на кошти, що
містяться на рахунках в банках філії
Маріупольського відділення АТ
"Ощадбанк" та філії Іллічівського
відділення ПАТ ПІБ м. Маріуполя (а.с.7).

30 жовтня 2013 року винесено постанову ВП
№ 38922066, якою накладено арешт на майно
боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону
його відчуження, а саме - 1/1 частку
квартири АДРЕСА_1 (а.с.8).

При цьому в усіх вищевказаних
постановах зазначається про те, що
арешт накладається лише в межах суми
боргу, що спростовує доводи
представника заявника про те, що
державним виконавцем арешт накладено
на усе майно боржника.

30 жовтня 2013 року винесено постанову ВП
№ 38922066 про розшук майна боржника, а
саме автомобілів - ГАЗ 3302 14 СПГ,
державний номер НОМЕР_1 та Mazda 323,
державний номер НОМЕР_2 (а.с.9).

Загальна сума заборгованості по
аліментам ОСОБА_1 станом на 17 вересня 2013
року складає 27 545,92 грн. (а.с.12-13), а станом
на день винесення постанов про
накладення арешту - 26 193,04 грн.

У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження» 21
квітня 1999 року N 606-XIV зі змінами та
доповненнями, діючий на момент
повторного пред»явлення ОСОБА_2
виконавчого листа до виконання (далі -
Закон), державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, здійснювати необхідні заходи
для своєчасного і повного виконання
рішення способом і в порядку,
передбаченому виконавчим документом.

Статтею 47 Закону передбачено, що
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо є письмова заява
стягувача.

При цьому ч.5 вказаної статті визначено,
що повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених
цією статтею, не позбавляє його
права повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

Згідно ч.3 ст.22 Закону, рішення про
стягнення періодичних платежів (у
справах про стягнення аліментів, про
відшкодування шкоди, заподіяної
каліцтвом чи іншим ушкодженням
здоров'я, втратою годувальника тощо)
можуть бути пред'явлені для виконання
протягом усього періоду, на який
присуджені платежі.

Відповідно до ч.1 ст.194 Сімейного
кодексу України аліменти можуть бути
стягнуті за виконавчим листом за
минулий час, але не більш як за три роки,
що передували пред'явленню виконавчого
листа до виконання.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.57 Закону арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про
арешт коштів та інших цінностей
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах чи на зберіганні у банках або
інших фінансових установах; винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі
предмети.

Частиною1 ст.40 Закону визначено, що у
разі необхідності розшуку
транспортного засобу боржника
державний виконавець виносить
постанову про такий розшук, яка є
обов'язковою для виконання органами
внутрішніх справ.

Суд вважає, що в зв'язку з
невиконанням боржником ОСОБА_1 рішення
суду та непогашенням утвореної
заборгованості державним виконавцем
правомірно на підстав ст.57 Закону
України «Про виконавче провадження»
були винесені постанови про арешт
майна боржника, оголошення заборони
його відчуження та розшуку
транспортних засобів, оскільки розмір
заборгованості на момент винесення
постанов склав 26 193,04 грн.

Таким чином, суд не вбачає будь-яких
порушень з боку державного виконавця
при винесенні постанов про накладення
арешту на майно боржника ОСОБА_1, а саме
-автомобілі, грошові кошти, квартиру та
скасування постанови про оголошення в
розшук транспортних засобів, тому
приходить до висновку про відсутність
підстав для скасування постанов.

Керуючись ст.ст.383-389 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 до Орджонікідзевського
відділу державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції в Донецькій області про
скасування постанов про накладення
арешту на автомобілі, грошові кошти,
квартиру та скасування постанови про
голошення в розшук транспортних
засобів, третя особа - ОСОБА_2, залишити
без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Донецької області
шляхом подачі апеляційної скарги до
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області
протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Суддя ___________________
Копилова Л.В.