Справа № 369/4309/12ц Головуючий у І
інстанції Дубас Т.В.Провадження №
22-ц/780/2440/14 Доповідач у 2
інстанції МельникКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

10 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 17
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Садівницьке товариство "Вишеньки" про
поділ земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року позивач звернувся
із вказаним позовом та просив поділити
між ним та відповідачкою земельну
ділянку, розташовану на території СТ
«Вишенька» в м. Боярка, в рівних
частинах по 0,3 га кожному.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
сторони з 1988 року перебувають в
зареєстрованому шлюбі. У 1990 році
відповідачці були передані садовий
будиночок та земельна ділянка НОМЕР_1
по 4 лінії в СТ «Вишенька», яку вона в 1996
році приватизувала та отримала на своє
ім'я державний акт на право власності
на цю землю. Позивач вважає, що
зазначена земельна ділянка є спільною
сумісною власністю подружжя та
підлягає поділу між ним та
відповідачкою в рівних частинах. При
цьому на садовий будиночок позивач не
претендує.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 17
лютого 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
його скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судом норм процесуального та
матеріального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.
Суд розглядає справу в межах заявлених
вимог на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у цих сторін виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 27 серпня 1988 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у
Боярському ГИК Києво-Святошинському
районі за актовим записом № 171.

Відповідно до акту на передачу
садового участка, 30 травня 1990 року
ОСОБА_2 була передана садова ділянка
НОМЕР_1 по 4-й ліні в СТ «Вишенька»,
розміром 515 кв.м., на якій був
розташований садовий будиночок.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачка є власником земельної
ділянки площею 0,6 га, розташованої в СТ
«Вишенька м. Боярка, що підтверджується
державним актом на право власності на
землю від 31.07.1996 року (а.с. 10).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
спірна земельна ділянка одержана
відповідачкою на період шлюбу у
приватну власність шляхом
приватизації та є її особистою
власністю, тому не підлягає поділу між
подружжям.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

За змістом положень ст. ст. 81, 116
Земельного кодексу України (далі ЗК
України) та Декрету Кабінету Міністрів
України від 26 грудня 1992 року №15-92 "Про
приватизацію земельних ділянок"
земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу в приватну
власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку й
господарських будівель, ведення
особистого підсобного господарства,
садівництва, дачного і гаражного
будівництва, є його власністю, а не
спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки йдеться не про майно, нажите
подружжям у шлюбі, а про одержану
громадянином у власність у
безоплатному порядку частку із
земельного фонду.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірна земельна ділянка була надана
відповідачці на підставі рішення
виконкому Боярсьої міської ради від 15
січня 1996 року № 16852, тобто отримана нею
у період шлюбу в приватну власність
шляхом приватизації як частки із
земель державного фонду.

Отже, суд першої інстанції правомірно
прийшов до висновку, що вищевказана
земельна ділянка є особистою власністю
відповідачки, а не спільною сумісною
власністю подружжя, тому не підлягає
поділу між ними.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками місцевого
суду про відмову у задоволенні позову,
з урахуванням зокрема ст.ст. 81, 116
Земельного Кодексу України, ст.ст. 212-213
ЦПК, та вважає, що він ухвалив законне і
обґрунтоване рішення на підставі
належних та допустимих доказів по
справі.

Доводи апелянта про те, що спірну
земельну ділянку була придбано
сторонами за сімейні кошти є
необґрунтованими, оскільки
відповідачка отримала її на підставі
рішення виконкому Боярської міськради,
а акт по передачу садового участка не є
належним доказом на підтвердження
купівлі спірного майна. При цьому вимог
щодо поділу садового будинку, що
розташований на цій землі позивачем не
заявлялося.

Інших вагомих, достовірних та
достатніх доводів, які б містили
інформацію щодо предмета доказування і
спростовували висновки суду першої
інстанції та впливали на законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга та зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку, що судом першої інстанції
при розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які відповідно до ст. 309 ЦПК
України могли б бути підставою для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів Апеляційного суду
Київської області,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 17
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: