У Х В А Л А

Іменем України

25 березня 2014 року
м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області
в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Власова С. О., Бисаги Т. Ю.

при секретарі - Чучка Н. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 27 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ТОВ «Наш Добробут», КП
«Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства м. Ужгород» про вчинення
дій, -

в с т а н о в и л а :

В вересні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
пред'явили позов до ТОВ «Наш Добробут»,
КП «Водоканал» про вчинення дій. Свої
вимоги позивачі мотивували тим, що їм
належить квартира по АДРЕСА_1. Квартира
розташована на першому поверсі, під нею
знаходиться підвальне приміщення.
Труби та колодязі вуличної каналізації
між будинками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2
забитті сміттям та частково
зруйновані. Фактично каналізаційні
води витікають із будинку АДРЕСА_2 і
просочуються у підвал будинку АДРЕСА_1,
який розташований під квартирою
позивачів. Про ці обставини позивачі
неодноразово повідомляли ТОВ
«Оір-Сервіс», керівника управління ЖКГ
м. Ужгорода та головного санітарного
лікаря м. Ужгорода. ТОВ «Наш Добробут»
як правонаступник ТОВ «Оір-Сервіс»
також не вирішує дане питання. В квітні
2008 року аварійну ситуацію, що виникла,
обстежили працівники Ужгородської СЕС,
в результаті чого було видано
розпорядження головного державного
санітарного лікаря м. Ужгорода № 1029/13
від 17 квітня 2008 року, яким було
зобов'язано директора ТОВ «Оір-Сервіс»
провести технічну ревізію інженерних
комунікацій, а керівнику управління
міського господарства м. Ужгорода було
наказано взяти на контроль виконання
вищезазначених заходів та
проінформувати про це Ужгородську СЕС.
Однак, припис Ужгородської СЕС не
виконано. Не вплинуло на його виконання
і винесення постанови Ужгородського
міськрайонного суду від 15 жовтня 2008
року про визнання бездіяльності
директора ТОВ «Оір-Сервіс» та
керівника ЖКГ м. Ужгороді
неправомірною. А підвал, як
підтоплювало, так і підтоплює. Бригада
працівників, які приходили на огляд
підвалу, лише констатували факт
аварійного стану, та повідомили, що
причиною цього є відсутність зливової
каналізації і колодязів. Роботи щодо
ліквідації аварійної ситуації не
проведені, жодних мір не прийнято.
Затоплення підвального приміщення
каналізаційними стоками призводить до
неможливості проживання та
перебування в будинку. У зв'язку з цим
позивачі просили зобов'язати ТОВ «Наш
Добробут» та КП «Водоканал» виконати
усі необхідні роботи по заміні
водовідвідних комунікацій,
встановленню нових колодязів, труб та
очистити зливові канали між будинками
АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2, усунути подальше
виникнення заливання підвалу в будинку
АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 27 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній сказі позивачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 просять це рішення скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог. Як на підставу своїх вимог
посилаються на те, що рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Апелянти вказують, що суд першої
інстанції не дослідив всіх обставин
справи, не дав їм належної правової
оцінки та прийшов до помилкових
висновків.

В судовому засіданні в апеляційній
інстанції апелянти скаргу підтримали
та просили задовольнити із наведених у
ній підстав. Пояснили, що на їх думку, їх
вимоги є доведеними, додаткових
доказів витребувати не потрібно.

Представники КП «Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода» та ТзОВ
«Наш Добробут» скаргу не визнали,
просили ЇЇ відхилити. Пояснили, що у
підвалі будинку справді є вода, однак
вона є грунтовою, а не каналізаційною,
мережі у будинку є справними, а вимоги
позивачів є неконкретними.

Дослідивши зібрані у справі матеріали,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57
ЦПК України). Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів (ч. 2 ст. 57 ЦПК України). У
відповідності до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З матеріалів справи слідує, що в 2002 році
ОСОБА_1 придбав квартиру по АДРЕСА_1. В
подальшому, згідно договору дарування
від 3 червня 2003 року ОСОБА_1 подарував цю
квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Квартира
розташована на першому поверсі, під нею
знаходиться підвальне приміщення, яке
перебуває у спільній власності всіх
власників квартир у цьому будинку, у
т.ч. позивачів.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог позивачів про зобов'язання
відповідачів виконати усі необхідні
роботи по заміні водопровідних
комунікацій, встановлення нових
колодязів, труб та очищення зливних
каналів між будинками АДРЕСА_1 і
АДРЕСА_2, суд першої інстанції виходив
із того, що твердження позивачів про те,
що у підвальному приміщення
знаходяться саме каналізаційні стоки,
а також те, що внутрішньбудинкові та
дворові водовідвідні та водопровідні
комунікації знаходяться у
незадовільному стані, не доведено ( а.с.
69).

Апеляційним судом встановлено і
сторони цього не заперечили, що підвал
будинку АДРЕСА_1 підтоплюється.
Позивачі вказують на те, що це
підтоплення здійснюється
каналізаційними водами, а відповідачі -
ґрунтовими.

З наявного у справі комісійного акту
обстеження підвального приміщення від
24 жовтня 2013 року слідує, що факт
просочування води у декількох місцях
підвального приміщення виявлено,
водночас, внутрішні трубопроводи
водопроводу розведені по підвалу та
знаходяться у задовільному стані,
каналізаційних випусків по підвальним
приміщенням не виявлено, дворова
каналізаційна мережа знаходиться у
робочому стані, засорів та підпорів у
колодязях не виявлено, водопровідний
ввід до будинку за даними, які є в КП
«Водоканал м. Ужгорода», був замінений
у 2012 року. Для встановлення походження
води у підвалі комісія вирішила
провести відбір води( а.с. 47-48).
Відповідно до наявних лабораторних
результатів дослідження проб води з
підвального приміщення спірного
будинку від 25 жовтня 2013 року - ця вода
відрізняється від води, що подається
централізовано з НФС-III, не забруднена
каналізаційними стоками ( а.с.49).

Заперечуючи ці твердження, позивачі
достатніх доказів на їх спростування
суду не надали, клопотань про
призначення експертизи не заявляли,
хоча відповідне право їм було
роз'яснено у судовому засіданні в
апеляційній інстанції.

Посилання апелянтів на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
17 квітня 2013 року по справі №308/2258/13 ц як
преюдиційне колегія відхиляє, оскільки
це рішення було скасовано ухвалою
Ужгородського міськрайонного суду від
18 версеня 2013 року, а ухвалою цього ж
суду від 06 листопада 2013 року позовну
заяву ОСОБА_1 - залишено без розгляду.

За наведеного колегія вважає, що
обставини, з наявінстю яких пов'язують
свої позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
належними, достатніми та допустими
доказами не доведені.

Крім того, колегія звертає увагу й
на те, що позивачі у позовні заяві
просять захисти їхнє право у спосіб
який не є конкретним. Так вони просять
зобов'язати відповідачів виконати «усі
необхідні роботи» по заміні
водовідних комунікацій, встановленню
нових колодязів, труб та очистити
зливові канали між будинками АДРЕСА_1 і
АДРЕСА_2. Такий спосіб захисту не
узгоджується з вимогами ст.13 та ст.16 ЦК
України та не може бути реалізований.
Застосувати будь-який інший спосіб
захисту поза межами позову суд не
вправі.

Таким чином, колегія вважає, що суд
першої інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, доводи
апеляційної скарги висновків
місцевого суду не спростовують.

Керуючись ст. 10,11,60,303, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 27 листопада 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
____________

Судді
____________

____________