АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/4508/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Остапчук Т.В. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
3 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого судді:
Суддів:
Кулікової С.В., Поліщук Н.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 12 лютого 2014 року по цивільній
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
аграрно-промислової фірми «Агроділо»,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
Держави Україна в особі Державної
казначейської служби України про
відшкодування шкоди.

в с т а
н о в и л а :

Позивачі звертаючись у січні 2014 року із
позовом ставили питання про
відшкодування шкоди, мотивуючи свої
вимоги тим, що судовою владою була
спричинена моральна шкода, яку
позивачі оцінюють у розмірі 51 000
гривень кожному та просили стягнути її
з Держави Україна в особі Державної
казначейської служби України, так як
саме Держава Україна гарантує
позивачам відшкодування шкоди за винні
дії судової влади.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 12 лютого 2014 року ТОВ
аграрно-промисловій фірмі «Агроділо»,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
Держави Україна в особі Державної
казначейської служби України про
відшкодування шкоди, було відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивач ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, де ставив питання про
неправосудного скасування та
прийняття нового по суті заявлених
вимог, яке б за змістом відповідало
Конституції України, Конвенції, Закону
України за № 3477- 1У від 23.02.2006 року,
Постанові ПВС України за № 14 від 18.12.2009
року. Вказуючи при цьому на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, а саме: судом при
постановленні судового рішення не
було вирішено питання застосування
положень ст. 56 Конституції України,
норм міжнародного права. Неповнота
встановлених обставин справи що мають
значення для справи призвела до
постановлення необґрунтованого
рішення.

ОСОБА_3 до початку розгляду справи
надав до суду заяву про можливість
розгляду справи без участі заявника та
інших зацікавлених осіб ( а.с. 52).

Інші учасники справи будучи
повідомленими про її розгляд ( а.с. 45 -51 )
в судове засідання не з'явилися,
доказів поважності причин неявки суду
не повідомили. Судова колегія вважає за
можливе розглянути справу у їх
відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК
України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заявлених
позовних вимог, суд першої інстанції
беручи до уваги положення ст. 56
Конституції України , ст. ст. 1167, 1176 ЦК
України, Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної ( немайнової
шкоди) зазначав про те, що позивачами не
надано доказів на підтвердження факту
заподіяння моральних страждань, за
яких обставин і якими діями
(бездіяльністю) вони завдані, ступінь
вини заподіювача, яких моральних
страждань зазнали позивачі, в якій
грошовій сумі та з чого при цьому
виходили. А відтак, суд вважав зібрані
докази в їх сукупності не дають підстав
вважати, що позовні вимоги є
обгрунтованими та законними.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Доводи апеляційної скарги в частині
того, що суд першої інстанції не
розглянув справу у відповідності до
Конституції України, та не застосував
відповідні Закони що регулюють
правовідносини, які виникли між
сторонами не ґрунтуються на нормах
діючого законодавства, так як у
відповідності до вимог ст. 11 ЦПК
України - суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позовних вимог і на
підставі наданих доказів. А відтак лише
особа, яка бере участь у справі, має
право розпоряджається своїми правами
щодо предмету спору на власний розсуд.

Також апелянтом вказувалось на
порушення судом першої інстанції п.п.2
ч. 1 ст. 169 ЦПК України, що призвело до
недотримання положень ч. 4 даної норми
права, а саме постановлення рішення
суду в той час як рішення суду повинно
було бути «заочним».

Відповідно до ст. 224 ЦПК України не
допускається проведення заочного
розгляду справи за наявності
заперечень позивача проти такого
вирішення спору. Оскільки ЦПК не
встановлює способів висловлення згоди
позивача на заочний розгляд справи, то
вона може бути і усною, проте
обов'язково повинна фіксуватися у
журналі судового засідання.

Як вбачається із матеріалів справи
позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ТОВ
аграрно - промилова фірма «Агроділо»
письмово такої згоди до суду не
надавали, позивач ОСОБА_3 звертаючись
до суду із заявами ( а. с. 22, 27 ) серед
іншого висловлював бажання щодо
ухвалення правосудного рішення по
справі. Зазначене вище свідчить про
правомірність постановлення судом
першої інстанції за результатами
розгляду позовної заяви саме «
рішення» суду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування з доводів
викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 12 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення. Може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий:

Судді: