Справа № 1307/1823/2012
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1554/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.

з участю позивача ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4, представника
третьої особи Лалака І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Жидачівського районного суду
Львівської області від 31 жовтня 2013 року
в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з
участю третьої особи Баковецької
сільської ради Жидачівського району
Львівської області, про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою,-

встановила:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернулася з позовом в суд до ОСОБА_4, з
участю третьої особи Баковецької
сільської ради Жидачівського району
Львівської області, просила суд
зобов"язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у
користуванні нею земельною ділянкою
АДРЕСА_1 демонтувавши бетонний
фундамент і три металевих стовпи, а
також відновити земельну ділянку,
рекультивувати до попереднього стану,
такого як суміжна ділянка.

Оскаржуваним рішенням у позові ОСОБА_2
до ОСОБА_4 з участю третьої особи
Баковецької сільської ради
Жидачівського району Львівської
області, про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою
відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2

Вважає, що оскаржуване рішення
ухвалене з порушенням норм
матеріального права.

Стверджує, що судом не спростовано факт
порушення її права користування
земельною ділянкою, що підтверджується
актом від 01.06.2013 року. Факт порушення ї
права встановлений та доведений.

Крім цього, звертає увагу на те, що
оскаржуване рішення обґрунтоване
ст.ст. 96,152,158 ЗК України, а не ст.ст.
12,92,95,211 ЗК України, на які покликалася
вона.

Просить скасувати рішення
Жидачівського районного суду від 31.10.2013
року та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки та її представника на
підтримання доводів апеляційної
скарги, а також пояснення відповідачки
та представника третьої особи на
заперечення таких, перевіривши
матеріали справи та законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні, виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону з
наступних підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачці
на праві приватної власності належить
жилий будинок та господарські будівлі
в АДРЕСА_1. Згідно даних
погосподарських книг за ОСОБА_2
числиться земельна ділянка площею 0.121
га, яка суміжна із земельною ділянкою
ОСОБА_4, при цьому суд встановив, що у
позивачки відсутнє належним чином
закріплене право користування
земельною ділянкою

Оскільки позивач не надала суду
належних та допустимих доказів,
визначених статтями 57-59, 64 ЦПК України
на підтвердження того, що вона має
належне право власності чи право
користування земельною ділянкою
площею 121 кв. м. по АДРЕСА_1, тому прийшов
висновку, що неіснуюче право не може
бути порушеним, а непорушене право
захищеним.

В ході розгляду справи судом
встановлено, що відповідно до рішення
Жидачівського районного суду
Львівської області від 20.10.1998 року за
ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_6 визнано право
власності на 1/2 частину будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 В свою чергу, на
іншу 1/2 частину будинку визнано право
власності за ОСОБА_7 та її сином ОСОБА_8

Крім цього, вказаним рішення
розподілено спірне будинковолодіння в
натурі, а також земельну ділянку
навколо будинковолодіння між
сторонами.

Зокрема, співвласникам ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 виділено у приватну власність
присадибну земельну ділянку за такими
розмірами по контору: вздовж дороги 12м.,
22 м., 11,5 м., 10 м., 10,5 м., 34,8 м., 44,8 м., 34,8 м. до
дороги. Площа разом із ділянкою під
запропонованою частиною житлового
будинку - 121 м.кв. (а.с. 27-32).

Згідно із ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації.

У встановленому законом порядку
позивач ОСОБА_2, разом із іншим
співвласником, не провела реєстрацію
права власності на вказану частину
земельної ділянки.

Разом з тим, в силу приписів ст. 30 ЗК
України в ред. 1990 року, при переході
будівлі у власність кількох осіб,
земельна ділянка переходить в
користування всіх співвласників.

В свою чергу, відповідно до п. 7
Перехідних положень ЗК України в ред.
2001 року громадяни та юридичні особи, що
одержали у власність, у тимчасове
користування, в тому числі на умовах
оренди, земельні ділянки у розмірах, що
були передбачені раніше діючим
законодавством, зберігають права на ці
ділянки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивач ОСОБА_2 та її син ОСОБА_6, як
співвласники 1/2 частини
будинковолодіння в АДРЕСА_1 є належними
користувачами земельної ділянки,
закріпленої за цією частиною
будинковолодіння.

В свою чергу, в матеріалах справи є в
наявності акт встановлення та
узгодження зовнішніх меж земельної
ділянки на території Баківецької
сільської ради Жидачівського району
від 17.05.2012 року, складений комісією в
складі: сільський голова І Лалак,
землевпорядника ОСОБА_9, в присутності
користувача земельної ділянки ОСОБА_2
та ОСОБА_6, а також суміжних
землекористувачів ОСОБА_10 та ОСОБА_4,
відповідно до якого проведено
встановлення та узгодження меж ділянки
і опис її положення на місцевості.
Користувач земельної ділянки прийняв
на збереження межові знаки в кількості
2 шт., складено абрис встановлених меж.
Претензій до встановлених меж та умов
використання суміжними
землекористувачами не заявлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 158 ЗК України
органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян та додержання
громадянами правил добросусідства.

На виконання наданих повноважень,
12.10.2013 року комісія в складі сільського
голови Лалака І.С., землевпорядника
ОСОБА_9, депутатів сільської ради
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, члена
виконкому ОСОБА_14 склала акт про те, що
при заміні старої перегнившої огорожі
зі сторони ОСОБА_4 порушень, які б
напряму зачіпали інтереси ОСОБА_2 не
виявлено. ОСОБА_4 зі своєї сторони
вилила бордюр чим зменшила розмірі
своєї земельної ділянки.

Таким чином, колегія суддів приходить
висновку, що замінюючи стару огорожу,
відповідач ОСОБА_15, діяла в межах прав
та обов"язків землекористувача,
передбачених ст.ст. 95, 96 ЗК України, а
також відповідно до приписів глави 17 ЗК
України що стосуються правил
добросусідства та визначення спільних
меж.

Колегія суддів погоджується з
твердженням районного суду про
неналежність доказу - акта обстеження
земельної ділянки позивачки від 01.06.2013
р., оскільки він не містить інформації
щодо предмета доказування, складений
без проведення відповідних замірів
спірних земельних ділянок, крім цього
цей акт визнаний таким, що не
відповідає дійсності та скасований на
засіданні комісії із земельних
відносин Баківцівської сільської ради
від 12.10.2013 року (протокол, рішення а.с. 46,
47).

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, тому підстав для
її задоволення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду
Львівської області від 31 жовтня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин