Справа № 486/466/14-ц
Провадження № 2/486/311/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
Южноукраїнський міський суд
Миколаївської області

у складі: головуючого
Бобровського І. М.

при секретарі Зацепіній І.О.

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Южноукраїнську Миколаївської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про вселення та усунення
перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про вселення та
усунення перешкод у користуванні
майном. Мотивує свої вимоги тим, що
спірна квартира АДРЕСА_1 належала йому
та його батькові ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про
право власності, виданого на підставі
рішення виконавчого комітету
Южноукраїнської міської ради від 24
жовтня 2004 року, по 1/2 частці кожному.
Вироком Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 10
грудня 1997 року його було засуджено до
позбавлення волі. Відбував покарання в
Ольшанскій ВК № 353 до 26 жовтня 2007 року.
Батько в 2004 році продав належну їм обом
квартиру відповідачу. 17 грудня 2004 року
між ОСОБА_4, який діяв на підставі
довіреності від імені батька та
підробленої довіреності від його імені
і ОСОБА_2 було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. 01
липня 2011 року Южноукраїнським міським
судом Миколаївської області було
ухвалено рішення про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладеного 17 грудня
2004 року між ОСОБА_4, який діяв на
підставі довіреності та ОСОБА_2.
Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 26 серпня 2011
року, рішення Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
змінено та вирішено визнати недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений 17 грудня 2004 року в
частині продажу 1/2 частини вказаної
квартири. На підставі судового рішення,
31 січня 2012 року, він зареєстрував право
власності на 1/2 частину спірної
квартири в Комунальному підприємстві
«Бюро технічної інвентаризації м.
Южноукраїнська» за реєстровим номером
33028108. Просить вселити його в належну
йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди
в користуванні вказаною квартирою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав позовні вимоги та підтвердив
обставини викладені в позовній заяві.
Просить про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
не визнав позовні вимоги та пояснив, що
крім нього в спірній квартирі проживає
дружина з двома малолітніми дітьми.
Просить відмовити у задоволенні
позову, оскільки вважає неможливим
проживання в одній кімнаті двом різним
родинам.

Вислухавши сторони, дослідивши
письмові матеріали справи судом
встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 12.10.2004 року ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 належить по 1/2 частці в квартирі
АДРЕСА_1, загальною площею 37.1 кв.м (а.с. 9).

Рішенням Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 01 липня
2011 року визнано договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
укладений 17 грудня 2004 року, недійсним
(а.с. 10-11). Рішенням колегії суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області від 26 серпня 2011 року визнано
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 укладений 17 грудня 2004
року, в частині продажу 1/2 частки
вказаної квартири.

Відповідно до вимог ст. 383 Цивільного
кодексу України передбачено, що
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу
України, жилі будинки (квартири), що є у
приватній власності громадян, не може
бути в них вилучено, власника не може
бути позбавлено права користування
жилим будинком (квартирою), крім
випадків, установлених законодавством
Союзу РСР і Української РСР.

Таким чином, і позивач і відповідач
мають рівні права користування
квартирою АДРЕСА_1. Проте в судовому
засіданні встановлено, що з 2004 року в
спірній квартиирі, яка складається з
одної жилої кімнати, проживає
відповідач з дружиною і двома
малолітніми дітьми, які належним чином
зареєстровані в спірній квартирі.

Наполягаючи на задоволенні позовних
вимог і вимагаючи вселення в спірну
квартиру позивач не зважає на ці
обставини і нехтує тим, що задоволення
його позовних вимог зробить неможливим
проживання в квартирі родині з
малолітніми дітьми.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
При здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власність зобов'язує, а тому
власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.

Крім того, у відповідності до ст. 8
Закону України «Про охорону дитинства»
кожна дитина має право на рівень життя,
достатній для її фізичного, морального,
культурного, духовного і соціального
розвитку. Батьки або особи, які їх
заміняють, несуть відповідальність за
створення необхідних умов для
всебічного розвитку дитини, відповідно
до законів України. Ураховуючи
положення ч. l ст. 3 Конвенції про права
дитини, ч. ч.7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу
України, при вирішення будь-яких питань
щодо дітей суд повинен виходити з
якнайкращого забезпечення інтересів
дітей.

Задоволення позову і вселення
позивача, який є сторонньою для родини
відповідача особою, не відповідає
вимогам Конвенції про права дитини.

Таким чином, не заперечуючи право
власності позивача на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1, суд вважає за
необхідне відмовити в задоволенні
позову.

В судовому засіданні судом було
роз'яснення позивачу можливість
звернення до суду за захистом свого
права в інший спосіб.

Керуючись ст.ст. 8,10,11,60, 212-215 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_2 про вселення
та усунення перешкод у користуванні
майном.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подачі апеляційної
скарги до Южноукраїнського міського
суду протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду
І. М. Бобровський