Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/1754/14
Головуючий у 1 інстанції Ворожбянов А.М.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Михайлівського районного суду
Запорізької області від 26 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про зобов'язання оплатити
закуплену сільськогосподарську
продукцію , стягнення заборгованості з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних від суми боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, який під час розгляду
справи уточнював, до ОСОБА_3 про
зобов'язання оплатити закуплену
сільськогосподарську продукцію та
стягнення заборгованості з
урахуванням індексу інфляції та три
відсотки річних від суми боргу.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що протягом трьох років - 2008,
2009, 2010, на підставі домовленості він
продавав, а відповідач ОСОБА_3,
придбавав у нього насіння соняшника,що
належало йому, а також його родичам, по
договірній ціні .

За сформованим між ним та ОСОБА_3
звичаєм, щодо здійснення правочинів
купівлі-продажу насіння соняшника, без
передплати, він отримував від
відповідача письмові документи
первісного обліку, якими
підтверджувались обставини закупівлі
у нього цієї сільгосппродукції із
зазначенням кількості у кг., ціни за 1
кг., дати продажу і загальної вартості.
При цьому за спільною згодою він та
ОСОБА_3, визначали строки оплати
закупленої продукції.

19 і 20 травня 2010 року син позивача, зі
складу позивача , завіз на склад
олійниці відповідача , насіння
соняшника, загальною кількістю 51613 кг, з
яких 19 травня 2010року було перевезено
26390 кг ,20 травня 2010 року було завезено
25223 кг насіння соняшника.

21 травня 2010 року він і відповідач,
звірили свої записи первинного обліку
кількості проданого ним і купленого
відповідачем 19-20 травня 2010 року насіння
соняшника. При цьому відповідач
власноруч заповнив бланк первісного
обліку про прийняття куплених у нього
51613 кг насіння соняшника по ціні 4,65 грн.
за 1кг. Цей бланк відповідач, через
кілька днів після часткової сплати
йому, наприкінці травня 2010 року 60000 грн.
забрав, надавши інший, зменшивши у
ньому кількість закупленого насіння
соняшника до 38750 кг по ціні 4,65 грн. за 1
кг на суму 180187 грн. з урахуванням
виплаченої йому суми 60000 грн.

При отриманні від відповідача нового
документу первісного обліку зі
зміненим текстом у зв'язку з виплатою
60000 грн. в рахунок загальної вартості
проданого відповідачу 19 та 20 травня 2010
року насіння соняшника, позивач не
звернув уваги на відсутність дати в
цьому документі первісного обліку.

Відповідач при видачі нового документу
узгодив з ним дату оплати останньої
суми 180187 грн. 50 коп. до 10 вересня 2010 року.

До теперішнього часу ОСОБА_3
відмовляється сплатити йому
заборгованість у розмірі 180187 грн. 50 коп.

На підставі викладеного, збільшивши
позовні вимоги, позивач просив суд
стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму
основного боргу 180187, 50 грн., три
проценти річних за 42 місяця
прострочення боргу - 18919, 74 грн., суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції - 24686, 00 грн., а всього
223793, 24 грн. та судові витрати.

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від 26 лютого
2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
суму основного боргу в розмірі 180187 грн.
50 коп., суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції в
розмірі 24686 грн., суму - три відсотки
річних за 42 місяці прострочення боргу в
розмірі 18919 грн. 74 коп., а всього 223793 грн.
24 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судові витрати в розмірі 4119 грн. 53 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню за таких
підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
недоведеність обставин,що мають
значення для справи,які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Згідно до вимог ст.. 213 ЦПК України
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення,яким суд,виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин ,на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і
заперечень,підтверджених тими
доказами,які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно до вимог ст.. 214ч.1 ЦПК під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

Оскаржуване рішення не відповідає
зазначеним вимогам закону.

Згідно до вимог ст.509 ЦК України
зобов»язанням є правовідношення,в
якому одна сторона(боржник)
зобов»язана вчинити на користь другої
сторони(кредитора) певну дію(передати
майно,виконати роботу,надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов»язку.

Зобов»язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4 і стягуючи з ОСОБА_3 180 187гр.
боргу, 24 686гр. інфляційних втрат, 3%
річних в сумі 18 919гр.74коп., а всього 223
793гр .24коп.,суд першої інстанції виходив
із того,що між сторонами у справі у
2010році склались правовідносини із
закупівлі відповідачем ОСОБА_3 насіння
соняшника у позивача ОСОБА_4,за якими
ОСОБА_3 порушив взяті на себе
зобов»язання перед позивачем,не
сплатив йому вартість закупленої
продукції.

Судова колегія вважає,що такі
висновки не відповідають набутим у
справі доказам, яким всупереч вимогам
ст.212 ЦПК України не надано судом
належної оцінки,суд помилково вважав
встановленим факт отримання
відповідачем у травні 2010року від
позивача 38750кг соняшникового насіння і
несплату його вартості ,внаслідок чого
неправильно вирішена справа,
постановлено незаконне і
необгрунтоване рішення.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини,на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків,встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Згідно до вимог ст. 57 ч.1 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані,на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин,що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин,які мають
значення для вирішення справи.

Згідно до вимог ст. 58 ЦПК України
належними є докази,які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Як на доказ заборгованості перед
ним відповідача позивач посилався у
позовній заяві на документ первісного
обліку відповідача ОСОБА_3 - «Рахунок»
про прийняття від нього 38750кг насіння
по ціні 4,65гр за 1 килограм на суму 180
187гр.

Із доданої до справи ксерокопії
рахунку без номеру і без дати(а.с.8 т.1)
видно,що він містить у собі
розрахунок вартості 38750кг. насіння
соняшника по ціні 4,65гр.,яка дорівнює 180
187гр. і не містить у собі інформації
щодо наявності невиконаного
зобов»язання відповідача перед
позивачем з оплати поставленої
продукції, наявність боргу, а також
самий факт отримання відповідачем
зазначеної кількості насіння у травні
2010року.

Згідно до висновку судової
економічної експертизи № 146-13 від
20.11.2013року(а.с.216-222) бланк «рахунок» не
відповідає ознакам первинного
документа та не містить всіх
необхідних реквізитів,що не відповідає
вимогам ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від
16.07.1999р.,Положенню про документальне
забезпечся записів у бухгалтерському
обліку» від 24.05.1995р.№88.

Із показань свідка ОСОБА_5 видно,що 19
та 20 травня 2010року він разом із ОСОБА_6
возив насіння соняшника,яке належало
його батькові - позивачеві у даній
справі ОСОБА_4- та членам його родини,
на базу до ОСОБА_3 на продаж.Зі слів
батька йому відомо,що ОСОБА_3 не
розрахувався повністю і залишилась
заборгованість в сумі 180 000гр.

Із показань свідків
ОСОБА_6,ОСОБА_7,ОСОБА_8,
ОСОБА_9,ОСОБА_10,ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14,ОСОБА_15 вбачається,що їм
відомо,що між сторонами у справі у
2010році склались правовідносини з
закупівлі ОСОБА_3,який є приватним
підприємцем, насіння соняшника, проте
достовірно не відомо про розрахунки
між ними, про наявність боргу знають
лише зі слів інших осіб.

Таким чином із набутих у справі
доказів вбачається те,що між сторонами
у справі у 2010році склались
правовідносини з закупівлі приватним
підприємцем ОСОБА_3 сільгосппродукції
у позивача ОСОБА_4, проте із доказів не
вбачається отримання у травні 2010року
відповідачем ОСОБА_3 у позивача 38 750кг
насіння соняшника на суму 180 187гр. і
невиконання зобов»язання по оплаті
поставленої продукції.

За змістом вимог ст.212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням,що ґрунтується на
всебічному,повному,об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів з наданням цим доказам
оцінки у взаємному їх зв»язку у їх
сукупності.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Оскільки суду не надані докази щодо
наявності у відповідача зобов»язань
перед позивачем і їх невиконання , то
підстави вважати доведеним порушення
прав позивача відповідачем ОСОБА_3
немає і у задоволенні позову належить
відмовити у повному обсязі,
враховуючи,що за відсутністю
невиконаних грошових зобов»язань
відсутні і підстави для застосування
ст.625 ЦК України як відповідальність за
порушення грошового зобов»язання.

З огляду на зазначене, судова колегія
приходить до висновку про те,що рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Михайлівського районного суду
Запорізької області від 26 лютого 2014
року у цій справі скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про зобов'язання оплатити
закуплену сільськогосподарську
продукцію , стягнення заборгованості з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних від суми боргу, -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: