АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/266/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 03 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
Оболонська районна у м. Києві державна
адміністрація (орган опіки та
піклування) про усунення перешкод у
спілкуванні з дитиною,

встановила:

В липні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_3 про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те,
що відповідач чинить йому перешкоди у
спілкуванні з дитиною та перешкоджає
приймати участь у його вихованні. У
зв'язку з цим позивач просить
зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати
позивачу брати участь у вихованні та
вільному спілкуванні з дитиною.

Також просив визначити наступні
способи участі позивача у вихованні та
особистому спілкуванні з дитиною:

- побачення три рази на тиждень: з
п'ятниці до неділі з 15-00 години до 20-00
години за місцем проживання,
перебування позивача;

- спільний відпочинок: першу половину
літніх канікул дитина проводить з
позивачем;

- необмежене спілкування з дитиною -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, особисто, засобами
телефонного, поштового, електронного
та іншого засобу зв'язку, що не
передбачають безпосереднього
фізичного спілкування між позивачем та
його дитиною;

- у разі, якщо святкові дні припадають
на день побачення позивача з дитиною
або цей день передує дню побаченню, або
є наступним після нього, то такі дні
дитина проводить з позивачем; в день
побачення позивача з дитиною позивач
має право забирати дитину з дому/школи
особисто.

- зобов'язати відповідача, за два дні до
дня зустрічі позивача з дитиною, надати
позивачу точну інформацію щодо
фактичного місця навчання, проживання,
перебування дитини, а у разі настання
таких змін, повідомити про це позивача
особисто на наступний день з дня
настання таких обставин.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 03 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Визначено способи участі батька ОСОБА_2
у вихованні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
надавши можливість спілкуватись з
дитиною:

- кожної першої та третьої суботи
місяця в період часу з 17 до 21 години, а
також кожної другої неділі місяця в
період часу з 10 до 18 години;

- додатково протягом шкільних канікул
кожен вівторок та четвер в період часу
з 10 до 15 години;

- під час шкільних літніх канікул
протягом сумарно не менш ніж 21
календарний день проводити спільний
відпочинок батька та дитини за умови
попереднього погодження місця
відпочинку з Оболонською районною в
м.Києві державною адміністрацією.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким позов задовольнити в повному
обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими.

Зазначав, що судом першої інстанції не
було досліджено, чи проводилось
Органом опіки та піклування обстеження
житлових умов позивача та третя особа
не подала суду доказів проведення
такого обстеження. У той же час
обстеження житлових умов було
проведено 25.09.2013 року провідним
спеціалістом відділу
соціально-правового захисту дітей
служби у справах дітей Оболонської РДА
в м. Києві. Відповідно до акту з метою
визначення днів та годин спілкування
батька з малолітнім сином ОСОБА_4 було
проведено обстеження умов проживання
та визначено, що стосунки в родині
доброзичливі, санітарно-гігієнічні
умови задовільні і для виховання,
розвитку та проживання дитини створено
всі умови.

Відсутність обстеження умов
проживання та наявні медичні висновки
стали підставою для того, що судпершої
інстанції не прийняв до уваги висновок
органу опіки та піклування від 31.10.2013
року про доцільність визначення
способу участі позивача у вихованні
сина, визначивши його недостатньо
обгрунтованим.

Крім того, суд критично віднісся до
зауважень позивача про недовіру до
залучених медичних висновків та
необгрунтовано відмовив у задоволенні
клопотання представника позивача про
надання часу для обстеження дитини у
профільному медичному закладі. Між тим,
11.12.2013 року ОСОБА_4 був обстежений
кандидатом медичних наук кафедри
клінічної імунології та алергології
Національного медичного університету
імені О.О. Богомольця. Згідно з
консультативним висновком, зробленим
на підставі результатів досліджень
аналізів дитини, даних про
рецидивуючий бронхіт - немає, алергії
на епідерміс кота й собаки - немає,
відсутні клінічні прояви бронхіальної
астми й дихальної недостатності,
дитина потребує прогулянок на свіжому
повітрі та правильного харчування,
протипоказань для контакту з тваринами
немає.

Посилався на те, що враховуючи акт
обстеження житлових умов батька від
25.09.2013 року, медичний висновок
спеціаліста від 11.12.2013 року, суд
необгрунтовано не прийняв до уваги
висновок органу опіки та піклування
від 31.10.2013 року, необгрунтовано
відмовив в задоволенні клопотання
позивача щодо додаткового обстеження
дитини, яке б дало можливість всебічно
дослідити всі обставини справи.

В судовому засіданні апелянт та його
представник підтримали апеляційну
скаргу та просили задовольнити;
відповідач та її представник вважали
доводи апеляційної скарги
безпідставними та просили залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 18.04.2005 року по
04.12.2008 року.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони мають малолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає
разом з матір'ю. Малолітній ОСОБА_4
навчається у середній школі № 232
Оболонського району м. Києва з 2012 року,
тобто на час розгляду справи відвідує
2-й клас.

Дитина спостерігається дитячою
поліклінікою № 1 Оболонського району м.
Києва з січня 2008 року, протягом 2008 - 2013
років часто хворіє на захворювання
дихальних шляхів. З 03.06.2013 року по 29.06.2013
року ОСОБА_4 знаходився в санаторії
«Лесной», дитині встановлено діагноз:
рецидивуючий бронхіт в стадії ремісії.

Згідно з довідкою Дитячої лікарні № 2
від 23.08.2013 року, ОСОБА_4 знаходиться на
лікуванні в алергологічному
відділенні з 16.08.2013 року з діагнозом:
рецидивуючий бронхіт в стадії ремісії,
небезпека розвитку бронхіальної астми.
Рекомендовано чистий будинок (без
тварин, без пилу, подушки
гіпоалергенні), обстеження.

Висновком Оболонської районної в м.
Києві державної адміністрації від
19.11.2013 року визначено доцільним
встановити спосіб участі батька ОСОБА_2
у вихованні свого малолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зі встановленням
часу спілкування з 10 години кожної
першої та третьої суботи до 16 години
неділі.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про зобов'язання відповідача не
чинити перешкод у спілкуванні з
дитиною, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано належних
та допустимих доказів щодо створення
відповідачем перешкод позивачу у
спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Задовольняючи частково позовні вимоги
про встановлення способу участі у
вихованні та спілкуванні з дитиною,
суд першої інстанції враховував
інтереси дитини, забезпечення умов її
навчання (шкільного та позашкільного),
достатнього відпочинку, стан здоров'я
дитини, рекомендації лікарів щодо
побутових умов дитини, що запобігають
розвитку тяжких хвороб, визначеність
місця проживання дитини з матір'ю за
адресою АДРЕСА_1.

Тому суд визнав за правильне
встановити батьку такий порядок
спілкування з малолітнім сином: кожної
першої та третьої суботи місяця в
період часу з 17 до 21 години, а також
кожної другої неділі місяця в період
часу з 10 до 18 години; додатково
протягом шкільних канікул кожен
вівторок та четвер в період часу з 10 до
15 години; під час шкільних літніх
канікул протягом сумарно не менш ніж 21
календарний день проводити спільний
відпочинок батька та дитини за умови
попереднього погодження місця
відпочинку з Оболонською районною в
м.Києві державною адміністрацією.

Встановлюючи такий порядок, суд першої
інстанції враховував режим роботи
позивача, заперечення відповідача щодо
безперервного перебування дитини у
квартирі позивача протягом
суботи-неділі за відсутності даних про
характер житлово-побутових умов
позивача.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх законними, обґрунтованими і
такими, що відповідають обставинам
справи та положенням матеріального
закону. Виходячи з наявних у матеріалах
справи та досліджених судом першої
інстанції доказів, колегія суддів
дійшла висновку, що обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими при вирішенні справи,
доведені. Норми матеріального права
відповідно до спірних правовідносин
застосовані правильно.

Судом першої інстанції правильно
застосовано ст. 3 Конвенції про права
дитини, відповідно до якої в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 153 СК України
передбачено, що мати, батько та дитина
мають право на безперешкодне
спілкування між собою, крім випадків,
коли це право обмежене законом.

Відповідно до ст. 159 СК України,
суд визначає способи участі одного із
батьків у вихованні дитини ( періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочину, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування.

Колегія суддів вважає, що при
вирішенні даного спору необхідно
насамперед враховувати, що між
інтересами дитини та інтересами
батьків повинна існувати справедлива
рівновага. Дотримуючись такої
рівноваги, особлива увага має бути до
найважливіших інтересів дитини, які
за своєю природою та важливістю мають
переважати над інтересами батьків
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 07.12.2006 року по справі «Хант
проти України»).

Доводи апеляційної скарги позивача про
необхідність надання йому годин
спілкування з 10 години суботи до 16
години неділі, тобто з умовою ночівлі
дитини за місцем проживання батька -
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки з пояснень
позивача вбачається, що такий порядок
зручний для нього, тоді як предметом
основного піклування батьків мають
бути інтереси дитини ( ст. 18 Конвенції
про права дитини).

Колегія суддів вважає, що
вищевказаний спосіб спілкування не
враховує розпорядок тижня хлопчика,
який має молодший шкільний вік,
потребує забезпечення певного режиму,
усталеного порядку харчування,
відпочинку, дотримання особистої
гігієни та часу для підготовки
домашніх завдань.

Проживання хлопчика протягом
майже двох днів на тиждень за місцем
проживання позивача, що пов'язується
із необхідністю забезпечення дитини
звичними для неї побутовими умовами,
одягом, шкільними підручниками та
іншими речами, створить відповідну
невизначеність у житті дитини та
негативно вплине на дотримання
розпорядку дня малолітнього, що є
важливим моментом у вихованні дитини в
такому віці.

Доводи позивача про те, що судом не
було витребувано зі Служби у справах
дітей Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації акт
обстеження житлово-побутових умов
позивача, на підставі якого було
зроблено висновок про порядок
спілкування батька з дитиною - колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
зміст зазначеного акту від 25.09.2013 року,
доданого позивачем до апеляційної
скарги, не спростовує висновків суду
щодо необхідності встановлення саме
такого порядку спілкування, як
зазначено в оскаржуваному рішенні.

Так, зі змісту акта обстеження
житлово-побутових умов від 25.09.2013 року
вбачається, що позивач ОСОБА_2
проживає у 2-кімнатній квартирі
АДРЕСА_2, у якій разом з ним проживають
дружина позивача - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4,
а також дочка дружини - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_5.

Враховуючи викладені обставини, а
також те, що позивач фактично просить
передати йому сина для проживання у цій
квартирі протягом двох днів,
зазначений акт не містить вказівки, які
саме умови створені для проживання
хлопчика. Натомість в акті вказано, що у
квартирі є умови для перебування
дитини.

Посилання позивача на те, що суд першої
інстанції не з'ясував у повній мірі
обставини щодо стану здоров'я дитини -
наявності алергії на тварин, також не
спростовують висновків суду, оскільки
наявність собаки у квартирі позивача
за вищевказаних обставин неможливо
вважати визначальним фактором при
встановленні годин спілкування батька
з дитиною.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
належним чином з'ясував обставини
справи, врахував надані сторонами
докази та дійшов законного і
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Надаючи оцінку висновку органу опіки
та піклування, суд першої інстанції
правильно зазначив, що висновок є
неповним та недостатньо обґрунтованим,
оскільки у висновку не враховані умови
проживання обох батьків, стан здоров'я
дитини, та інші обставини , що мають
істотне значення.

Інші доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального права не можуть
бути прийняті судом апеляційної
інстанції в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення.

Таким чином, судом першої інстанції
було всебічно встановлено обставини
справи, надано вірну оцінку зібраним
доказам, відповідно до спірних
правовідносин правильно застосовано
норми матеріального права при
дотриманні норм процесуального права,
ухвалено законне і обґрунтоване
рішення, доводи, викладені в
апеляційній скарзі, висновків суду не
спростовують, тому рішення скасуванню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 03 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: