Справа №592/1025/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Князєв В. Б.Номер
провадження 22-ц/788/792/14 Суддя-доповідач -
Рибалка В. Г. Категорія - 26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Рибалки В. Г.,

суддів - Шевченка В. А., Ільченко О. Ю.,

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 13 березня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе»

про відшкодування моральної шкоди
завданої професійним захворюванням,

в с т а н о
в и л а :

31 січня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Вимоги мотивував тим, що працюючи на
підприємстві тривалий період у
неналежних умовах, він отримав з вини
роботодавця професійне захворювання,
внаслідок чого втратив 40% професійної
працездатності, що завдало йому
моральної шкоди, яку просив стягнути з
відповідача у розмірі 8000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 13 березня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО ім.
М.В.Фрунзе» на користь ОСОБА_3 6000 грн.
моральної шкоди, а на користь держави 243
грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить
зазначене рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Доводить, що суд не врахував вину
працівника, який погоджувався
працювати у таких умовах і мав змогу у
будь-який час розірвати трудовий
договір. Вказує, що позивач не довів
факту завдання йому моральної шкоди, її
розміру, та причинного зв'язку з діями
відповідача, оскільки у п.19 акту
розслідування професійного
захворювання відповідач не вказаний як
особа, яка порушила законодавство про
охорону праці.

Вважає, що до спірних правовідносин суд
помилково застосував норми цивільного
законодавства, у той час як трудове
законодавство не передбачає
відповідальності роботодавця у
вигляді відшкодування моральної шкоди
у зв'язку з професійним захворюванням.
Посилається на пропуск позивачем
встановленого трудовим законодавством
тримісячного строку звернення до суду.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали та
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_3, 1950 року
народження, з 12 липня 1977 року по 07
квітня 1992 року, з 30 грудня 1996 року по 31
липня 2006 року працював у ВАТ «Сумське
НВО ім.М.В.Фрунзе» і був звільнений за
ст.38 КЗпП України за власним бажанням у
зв'язку з виходом на пенсію (а.с.5-8).

При обстеженні в НДІ гігієни праці та
професійних захворювань Харківського
національного медичного інституту
позивачу встановлено такі хронічні
професійні захворювання: хронічне
обструктивне захворювання легень ІІ
стадії, токсикоз-пилової етіології,
фаза нестійкої ремісії (J43.8); емфізема
легень ІІ ступеню; легенева
недостатність ІІ ступеню. Хронічна
двобічна сенсоневральна
приглухуватість з помірним ступенем
зниженням слуху (ІІІ ст.) - за
класифікацією Остапкович В.Є. та
Пономарьової Н.І. Захворювання
професійне від тривалого впливу
виробничого шуму. Захворювання
професійне встановлено вперше 19 червня
2013 року.

Крім того, встановлено ряд супутніх
захворювань (а.с.9).

Комісія у складі представників
Сумської міської CEC, адміністрації та
профспілкової організації ВАТ
«Сумське МНВО ім. Фрунзе» і Управління
ВД Фонду ССНВВтаПЗ у Сумській області
провела розслідування випадку
хронічного професійного захворювання
позивача, за результатами якого склала
акт розслідування хронічного
професійного захворювання за формою П-4
від 18 липня 2013 року №38, у якому причиною
виникнення профзахворювання визначила
проведення робіт в умовах підвищених
рівнів виробничого шуму та
загазованості (а.с.9).

05 вересня 2013 року Сумська фтизіатрична
спеціалізована МСЕК при первинному
огляді встановила ОСОБА_3 40% стійкої
втрати професійної працездатності
(а.с.10, 16-19).

За таких правильно і з достатньою
повнотою встановлених обставин, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що у
зв'язку з професійним захворюванням,
отриманим за час роботи на ПАТ «Сумське
НВО ім. М.В.Фрунзе» протягом тривалого
часу в неналежних умовах праці, які
виникли з вини цього відповідача,
позивач зазнав немайнових втрат, а тому
правильно поклав обов'язок їх
відшкодування на даного роботодавця.

При цьому суд правильно виходив, з того,
що у зв'язку із втратою 20 березня 2007
року чинності ст.ст.21, 28, 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються ст.ст.153, 237-1 КЗпП
України, а обов'язок по відшкодуванню
заподіяної працівнику моральної шкоди
внаслідок ушкодження здоров'я через
неналежні умови праці покладено на
роботодавця або уповноважений ним
орган.

Незважаючи на гарантоване державою
право вільного вибору виду діяльності,
яке передбачене ч.1 ст.43 Конституції
України та абз.2 ст.5-1 КЗпП України,
роботодавець в силу ст.43 Конституції
України, ст.ст.153, 157 КЗпП України та
ст.ст.6, 13 Закону України «Про охорону
праці» зобов'язаний створити
працівнику придатні для роботи
безпечні умови, які б відповідали
санітарно-гігієнічним та нормам
охорони праці.

Посилання апелянта на те, що позивач
був ознайомлений із шкідливими умовами
праці та знав про можливі шкідливі
наслідки для свого здоров'я, не
спростовують факту наявності вини
роботодавця в неналежному
забезпеченні нешкідливих умов праці та
не є підставою для позбавлення
позивача права на отримання
відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про
недоведення факту моральної шкоди є
безпідставними, оскільки втрата
позивачем з вини роботодавця
нормальних життєвих зв'язків
безперечно вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, та безумовно вказує на
заподіяння йому немайнових втрат.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
врахував і роз'яснення п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31 березня 1995 року №4, та
належно оцінив характер, обсяг
страждань і його немайнових втрат, яких
зазнав позивач та інші обставини,
зокрема стан його здоров'я, тяжкість
вимушених змін у життєвих і виробничих
стосунках і виходив із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
ухвалене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його зміни чи
скасування не вбачається.

Судовий збір за розгляд справи
апеляційним судом підлягає стягненню з
відповідача.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім.М.В.Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 13 березня 2014 року залишити
без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М. В.
Фрунзе» 121 грн. 80 коп. судового збору в
доход держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -