КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/4844/14-ц
Провадження № 2-о/520/188/14
УХВАЛА

24.04.2014 року

Суддя Київського районного суду м.
Одеси Петренко В.С., розглянувши
матеріали заяви ОСОБА_2, заінтересовані
особи - Одеська міська рада, Одеська
товарна біржа про встановлення факту,
що має юридичне значення та визнання
права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою, в
якій просить суд встановити факт
належності їй нотаріально посвідченої
копії договору купівлі-продажу №22509
від 26 лютого 1998року - договору про право
власності на квартиру АДРЕСА_1, а також
визнати за нею право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування наданої заяви заявниця
посилається на ст. 392 ЦК України, якою
передбачено, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

При цьому заявниця посилається також
на Постанову Пленуму Верховного суду
України №5 від 31.03.1995р. «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення»,
відповідно до якої, суди повинні мати
на увазі, що факт володіння
громадянином жилим будинком на праві
власності встановлюється судом, якщо
у заявника був правовстановлюючий
документ на цей будинок, але його
втрачено і немає можливості
підтвердити наявність права власності
не в судовому порядку. В таких справах
заявник має подати докази про
відсутність можливості одержання чи
відновлення відповідного документу
про право власності та про те, що на
підставі цього документа жилий будинок
належав йому на праві власності.

Суддя, проаналізувавши матеріали заяви
про встановлення факту, що має юридичне
значення та визнання права власності,
вважає за необхідне відмовити у її
прийнятті, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України
окреме провадження - це вид
непозовного цивільного судочинства, в
порядку якого розглядаються цивільні
справи про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України №5 від 31.03.1995р.
«Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» (із змінами, внесеними згідно
з Постановою Пленуму Верховного Суду
України №15 від 25.05.1998р.), у тому разі,
коли буде виявлено, що встановлення
підвідомчого судові факту пов'язане з
вирішенням спору про право, суд
відмовляє в прийнятті заяви до
розгляду в окремому провадженні, а якщо
це буде виявлено під час розгляду
справи, залишає заяву без розгляду і
роз'яснює заінтересованим особам, що
вони мають право подати позов на
загальних підставах.

При цьому, суддя зазначає, що посилання
заявниці на Постанову Пленуму
Верховного суду України №5 від 31.03.1995р.
«Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» відповідно до якої, факт
володіння громадянином жилим будинком
на праві власності встановлюється
судом, якщо у заявника був
правовстановлюючий документ на цей
будинок, але його втрачено і немає
можливості підтвердити наявність
права власності не в судовому порядку,
є помилковим, оскільки у зазначеній
постанові мова йде про встановлення
факту володіння громадянином жилим
будинком на праві власності, а у
наданій заяві ОСОБА_2 просить суд
визнати за нею право власності, а не
встановити факт володіння.

Крім того, суддя вказує, що у зазначену
Постанову Пленуму Верховного суду
України №5 від 31.03.1995р. «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення»
25.05.1998р. були внесені зміни, а у 2003році
було прийнято Цивільний Кодекс
України.

Так, відповідно ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо з заяви про
встановлення факту, що має юридичне
значення, вбачається

спір про право, а якщо спір про право
буде виявлений під час розгляду справи,
- залишає заяву без розгляду.

З урахуванням викладеного, приймаючи
до уваги, що у заяві про встановлення
факту, що має юридичне значення,
заявниця просить суд визнати за нею
право власності на квартиру АДРЕСА_1, а
ст. 392 ЦК України передбачає, що власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, суддя
зазначає, що у даному випадку наявний
спір про право, у зв'язку з чим, вважає
за необхідне відмовити ОСОБА_2 в
прийнятті заяви про встановлення
факту, що має юридичне значення та
визнання права власності.

Разом з тим, суддя роз'яснює ОСОБА_2, що
вона має право подати позовну заяву на
загальних підставах в порядку
позовного провадження.

Керуючись ст. 234, ч. 4 ст. 256 ЦПК України,
суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_2, заінтересовані особи
- Одеська міська рада, Одеська товарна
біржа у відкритті провадження у справі
про встановлення факту, що має юридичне
значення та визнання права власності
до розгляду в окремому провадженні.

Роз'яснити ОСОБА_2 її право на звернення
до суду з позовом на загальних
підставах в порядку позовного
провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Одеської області
через Київський районний суд м. Одеси
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Петренко В. С.