Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1153/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

09.04.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.,

при секретарі: Крисановій Ю.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 03 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа - приватний нотаріус
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання недійсним договору дарування,
-

В С Т А Н
О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа:
приватний нотаріус Кіровоградського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
про визнання недійсним договору
дарування. В обґрунтування позовних
вимог зазначено, що в квартирі, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
позивач мешкає з 1980 року. В ІНФОРМАЦІЯ_2
помер її чоловік, а в ІНФОРМАЦІЯ_3
помер син. Після смерті сина позивач
перебувала в безпорадному стані, тяжко
переживала його втрату. Саме в цей час
до позивачки почала приходити її дочка
- ОСОБА_3 Кожного разу, при зустрічі,
відповідач посилаючись на страждання,
поважний вік, поганий стан здоров'я
позивача пропонувала останній свою
допомогу по догляду за нею в замін на
квартиру. Обіцяла, що в разі згоди
позивача передати квартиру
відповідачу, остання буде за нею
щоденно доглядати, готувати їжу,
допомагати по господарству, купувати в
разі необхідності ліки, тобто
здійснювати догляд до самої смерті.
Погодившись на пропозицію дочки у
присутності нотаріуса 12 травня 2011 року
підписала договір, але який саме не
знає. Позивач має проблеми з зором та
слухом у зв'язку з поважним віком, а
тому довірилась як нотаріусу, вважаючи
його людиною яка додержується Закону,
так і своїй дочці. Позивачем зазначено,
що за рік, який пройшов після
підписання договору, ОСОБА_3 лише
декілька разів провідувала позивача та
телефонувала. При цьому, ані ліків, ані
їжі їй не приносила. Вказала, що її
такий догляд не влаштовував і про це
вона повідомила чоловіку відповідача,
та повідомила, що переписувати
квартиру не збирається. У подальшому
між сторонами почали виникати сварки,
а через деякий час чоловік відповідача
почав виганяти її з квартири.
Звернувшись до нотаріуса, яка
посвідчувала договір, позивач отримала
довідку та ознайомившись з нею
дізналася, що насправді уклала договір
дарування, а не договір довічного
утримання. Позивач вважає даний
договір недійсним, оскільки він не
відповідав її волі та вчинений
помилково.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 03 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: приватний нотаріус
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору дарування
відмовлено (а.с.80-84).

14 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
апеляційного суду Кіровоградської
області з апеляційною скаргою на
рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 03 березня 2014 року. В
апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції як таке, що прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Позивач
зазначив, що судом першої інстанції
неправильно витлумачено норми ЦК
України та невірно оцінено докази, що
обґрунтовують позовні вимоги. Судом не
надано оцінки поважному віку позивача,
хронічним захворюванням, які вплинули
на правильне розуміння правочину та
наслідків, які він породжує,
відсутність іншого житла та мету
вчинення правочину.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, їх представників, дослідивши
письмові докази по справі, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах, встановлених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно довідки №5326 від 04.09.2013 року,
виданої Комунальним
ремонтно-експлуатаційним
підприємством №3, ОСОБА_2 зареєстрована
та проживає в АДРЕСА_1. За даною адресою
зареєстрована з 14.05.1980 року (а.с.14).

12.05.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
укладеного договір дарування квартири,
посвідчений приватним нотаріусом
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрований в реєстрі за №1136
(а.с.48-49). Згідно з умовами даного
договору позивач передала у власність
відповідачеві, який прийняв у
власність, квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п.12 вказаного договору
дарування сторони підтвердили одна
одній та нотаріусу, що укладений
договір дарування не носить характеру
удаваного, не є зловмисним, відповідає
їх дійсним намірам, вони не обмежені в
праві укладати правочини, не визнані у
встановленому порядку недієздатними
повністю або частково, не страждають на
захворювання, що перешкоджають
усвідомленню ними суті цього договору.

У п.13 договору позивач стверджувала, що
дарування здійснено нею за доброю
волею, без будь - яких погроз, примусу та
насильства, як фізичного, так і
морального.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
виходив з того, що волевиявлення
позивача було вільним і відповідало її
внутрішній волі.

Проте погодитися повною мірою з
висновками суду першої інстанції
неможливо, оскільки вони не
відповідають обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 717
ЦК України за договором дарування одна
сторона (дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом зазначеної норми
дарувальник добровільно позбавляє
себе права власності на майно, не маючи
на меті отримання жодних вимог
матеріального чи морального характеру
з боку обдарованого. У свою чергу
обдарований набуває права власності на
майно за відсутності з його боку
обов'язку надання таких вигод.

У позовній заяві позивач зазначив, що
правочин ним вчинено під впливом
помилки, тобто він помилявся щодо
природи правочину, вважаючи, що укладає
договір довічного утримання, про що
підтвердила і у судовому засіданні
апеляційного суду.

Як убачається з показань свідків,
наданих в суді першої інстанції,
позивач досягла попередньої згоди щодо
передачі у власність відповідачеві
належної їй квартири взамін
забезпечення її довічним доглядом. Це
спричинило виникнення умов для помилки
з боку позивача щодо правової природи
правочину, прав та обов'язків його
сторін.

Так згідно ч.1 ст.229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Відхиляючи доводи позивачки щодо
недійсності договору, який вчинено під
впливом помилки, суд першої інстанції
послався на роз'яснення, надані
Пленумом Верховного Суду України у п. 20
постанови від 06 листопада 2009 року № 9
"Про судову практику розгляду справ про
визнання правочинів недійсними" щодо
незастосування норми ст.230 ЦК до
односторонніх правочинів, до числа
яких відноситься договір дарування.
При цьому позов про визнання недійсним
правочину з підстав вчинення його під
впливом обману позивачем не заявлявся.

Відмовляючи у задоволенні позову про
визнання недійсним договору дарування
квартири з підстав його вчинення під
впливом помилки, суд першої інстанції
не врахував, що спірна квартира у
власність обдарованому не
передавалася, в ній постійно проживала
і продовжує проживати ОСОБА_2, яка є
одинокою особою похилого віку та
іншого житла не має.

Крім того, суд не прийняв до уваги
довідку лікаря-отоларинголога ДУ
«Сектор медичного забезпечення УМВС
України в Кіровоградській області» від
09.09.2013 року про те, що позивач переніс
радикальні операції на обох вухах,
після чого праве вухо глухе, а зліва
після неодноразових слухопокращуючих
операцій залишки слуху (а.с.31). що могло
суттєво вплинути на розуміння п.17
договору щодо роз'яснення нотаріусом
вимог законодавства щодо змісту і
правових наслідків правочину, що
укладається сторонами..

Колегія суддів дійшла висновку, що така
помилка позивача має істотне значення
і відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Дана правова позиція викладена в
постанові судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 19
березня 2014 року у справі у справі за
№6-9цс14, згідно з якою відсутність у
особи під час укладення договору
дарування волевиявлення на безоплатну
передачу майна у власність
обдаровуваного й передача його за
умови вчинення на користь дарувальника
будь-якої дії майнового або
немайнового характеру, усупереч
вимогам статті 717 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), є підставою
для визнання договору дарування
недійсним на підставі частини третьої
статті 203 та статті 229 ЦК України.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», ч.1 ст. 360-7
ЦПК України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Невідповідність висновків суду
обставинам справи потягла за собою
ухвалення незаконного рішення, а тому,
відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України,
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313,
314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 03 березня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
договору дарування квартири недійсним
задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2
і ОСОБА_3 12 травня 2011 року, посвідчений
приватним нотаріусом Кіровоградського
міського нотаріального округу ОСОБА_4 12
травня 2011 року, зареєстрований у
реєстрі за №1136.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: