АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 1903/807/2012 Головуючий у 1-й
інстанції Гордєєв В.О. Провадження №
22-ц/789/194/14 Доповідач - Дикун
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Матусів Ю.Б.

з участю сторін - ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2; ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_4; ОСОБА_5;
Золотопотіцького селищного голови
Моспан М.К.; ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_1 на рішення
Бучацького районного суду від 26
листопада 2013 року та за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_3 на
додаткове рішення Бучацького
районного суду від 30 січня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7,
ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_1 та ОСОБА_9, треті
особи: Бучацька державна нотаріальна
контора, Управління земельних ресурсів
в Бучацькому районі, про визнання права
власності на спадкове майно та позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Золотопотіцької
селищної ради; треті особи Бучацька
державна нотаріальна контора; ОСОБА_6
про визнання незаконним та скасування
рішення органу місцевого
самоврядування, визнання недійсним
свідоцтва про право власності та
визнання права власності на спадкове
майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року ОСОБА_3
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_7,
ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9 про
визнання права на спадкове майно:
земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,90га., що розташована між
земельними ділянками ОСОБА_10 і ОСОБА_11
на хуторі АДРЕСА_1. Позов мотивувала
тим, що після смерті батька ОСОБА_12
відкрилась спадщина на вказану
земельну ділянку, а оскільки вона на
момент смерті спадкодавця проживала
разом з ним і є спадкоємцем за законом,
першої черги, однак оформити спадщину
із-за відсутності державного акта у
нотаріальній конторі не може, просила
задовольнити позов.

Під час розгляду справи ОСОБА_3
уточнила позовні вимоги та просила суд
визнати недійсним рішення
Золотопотіцької селищної ради
Бучацького району № 209 від 29 грудня 2011
року, яким передано безоплатно у
власність земельну ділянку площею 0,15
га., ОСОБА_13, ОСОБА_14, розташовану на
хуторі АДРЕСА_1, оскільки даним
рішенням зменшено земельну ділянку,
яка була передана у власність батьку
ОСОБА_12, та стягнути з відповідачки
ОСОБА_1, судовий збір та витрати на
правову допомогу.

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом до ОСОБА_3, Золотопотіцької
селищної ради про визнання незаконним
та скасування рішення виконавчого
комітету Золотопотіцької селищної
ради Бучацького району № 61 від 28.08.2003
року «Про оформлення права власності
на житловий будинок АДРЕСА_2 за гр.
ОСОБА_3», визнання недійсним свідоцтва
про право власності на житловий
будинок АДРЕСА_2 Бучацького району та
просила визнати за нею право власності
в порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_13, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді обов'язкової
частки на 1/4 частину вказаного
житлового будинку АДРЕСА_2; 1/4 частину
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,90 га, що розташована на хуторі
АДРЕСА_1; 1/3 частину житлового будинку
АДРЕСА_3; 1/3 частину земельної ділянки
для обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_3 та стягнути з відповідачів
судові витрати по справі мотивуючи тим,
що під час розгляду справи за позовом
ОСОБА_3 їй стало відомо, що
Золотопотіцька селищна рада оформила
своїм рішенням виконкому № 61 від 28
серпня 2003 року право власності ОСОБА_3
на житловий будинок по АДРЕСА_2 за
останньою з видачею її свідоцтва про
право власності, яке зареєстроване
Бучацьким районним бюро технічної
інвентаризації 29 березня 2004 року в
реєстрову книгу № 5 за реєстровим №165.
Мати заповіла все майно сестрі ОСОБА_3,
а її залишено без належної їй частки у
спадщині, оскільки на день смерті
матері вона була непрацездатна у
зв'язку з досягненням пенсійного віку.

Вважає рішення виконкому на підставі
якого було видано ОСОБА_3 свідоцтво про
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_2 Бучацького району та свідоцтво
про право власності видане на
відповідачку недійсними та просить
визнати за нею право власності в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_13, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді обов'язкової
частки.

Рішенням Бучацького районного суду від
26 листопада 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено.

Визнано недійсним рішення
Золотопотіцької селищної ради
Бучацького району № 209 від 29 грудня 2011
року.

Визнано за ОСОБА_3 право на
спадкове майно, що залишилось після
смерті батька ОСОБА_12, а саме: на
земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,90 га, що розташована на хуторі
АДРЕСА_1 Тернопільської області.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави
судовий збір в розмірі 114,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 214,50
грн.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Золотопотіцької
селищної ради про визнання незаконним
та скасування рішення виконавчого
комітету Золотопотіцької селищної
ради Бучацького району № 61 від 28.08.2003
року «Про оформлення права власності
на житловий будинок АДРЕСА_2 за гр.
ОСОБА_3», визнання недійсним свідоцтва
про право власності на житловий
будинок АДРЕСА_2 Бучацького району та
визнання за нею право власності в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_13, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, у вигляді обов'язкової
частки на: 1/4 частину на житлового
будинку АДРЕСА_2; 1/4 частину земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства площею 0,90 га,
що розташована на хуторі АДРЕСА_1; 1/3
частину житлового будинку АДРЕСА_3; 1/3
частину земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_3 та стягнення з відповідачів
судових витрат по справі, відмовлено за
безпідставністю.

Додатковим рішенням Бучацького
районного суду від 30 січня 2014 року
відмовлено у стягненні з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 судових витрат на
оплату правової допомоги.

Не погодившись із рішенням суду
представник ОСОБА_1 звернувся із
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати рішення Бучацького
районного суду від 26 листопада 2013 року
та ухвалити нове рішення, яким у
вимогах ОСОБА_3 відмовити та
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В обгрунтування вимог вказує, що
суд безпідставно відмовив у
задоволенні позову ОСОБА_1, яка в силу
закону має право на обов'язкову частку
у спадщині після смерті ОСОБА_13 Згідно
з довідкою Золотопотіцької селищної
ради від 08 лютого 2012 року спірний
житловий будинок подарований ОСОБА_12
ОСОБА_3, однак, договір дарування
відсутній. Визнаючи право власності за
ОСОБА_3 на земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства
суд не взяв до уваги факт розташування
на цій ділянці житлового будинку, 1/3
частина якого належить ОСОБА_6 (в
порядку спадкування після матері
ОСОБА_14.) та 2/3 частини - ОСОБА_13
Невірними є також твердження суду, що
померла ОСОБА_13 відмовилась від
спадщини після смерті свого чоловіка
ОСОБА_12, а також, що спадкова справа
після смерті ОСОБА_12 нотаріусом не
заводилася.

Разом з тим, судом не враховано
відсутність рішення Золотопотіцької
селищної ради №10 від 10.03.1992 року, яким
було внесено зміни до запису
земельно-кадастрової книги, згідно з
яким ОСОБА_12 належала земельна ділянка
для ведення особистого селянського
господарства площею 0,90 га в
смт.Золотий Потік Бучацького району, що
підтверджено довідкою архівного
відділу Бучацької РДА.

Представник ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі на додаткове рішення Бучацького
районного суду від 30 січня 2014 року
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові
витрати на оплату правової допомоги в
сумі 2500 грн.

В обгрунтування вимог зазначає,
що відповідно до положень ч.1. ст.88 ЦПК
України, стороні на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

У судовому засіданні апелянти та
їх представники підтримали вимоги
своїх апеляційних скарг, посилаючись
на доводи, викладені у скаргах,
апеляційних скарг інших сторін не
визнали.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання
апеляційного суду, розглянувши справу
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого у справі
рішення, суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга представника ОСОБА_1
підлягає до часткового задоволення, а
рішення Бучацького районного суду від
26 листопада 2013 року - до часткового
скасування; а також, що апеляційну
скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4
слід відхилити із залишенням
додаткового рішення Бучацького
районного суду від 30 січня 2014 року без
змін.

При цьому колегія суддів виходить
із наступних обставин.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3, суд виходив з того, що спірна
земельна ділянка розміром 0,90 га для
ведення особистого селянського
господарства, розташована на хуторі
АДРЕСА_1 між господарствами ОСОБА_10 і
ОСОБА_11, належала батьку позивачки
ОСОБА_12, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2, на
підставі рішення Золотопотіцької
селищної ради №44 від 23.12.1997 року і право
власності на цю ділянку переходить до
ОСОБА_3 за загальними правилами
спадкування. А також, що оспорюване
рішення Золотопотіцької селищної ради
від 29 грудня 2011 року №209 про передачу у
власність присадибну земельну ділянку
площею 0,15 га ОСОБА_13, ОСОБА_14 із спірної
земельної ділянки порушує вимоги
земельного законодавства та прова
спадкоємця.

Висновок суду не відповідає
обставинам справи, що згідно із п.3 ч.1
ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
щодо вказаних вимог.

За нормою ч.1 ст.1225 ЦК України
право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

У пункті 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» зазначено, що
відповідно до ст. 1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування (зі
збереженням її цільового призначення)
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом.

Пред'являючи позовні вимоги про
визнання права власності в порядку
спадкування на спірну земельну ділянку
ОСОБА_3 посилалась, що вона була
власністю спадкодавця на підставі
рішення Золотопотіцької селищної ради
№44 від 23.12.1997 року (а.с.5), за яким ділянка
передана згідно із Декретом Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 року "Про
приватизацію земельних ділянок".

Однак, ні з даного рішення
селищної ради, ні із додатку - списку
громадян, які будуть приватизувати
земельні ділянки (а.с.15-16; 166-166-зворот) не
вбачається передачі ОСОБА_12 спірної
земельної ділянки у вказаному
позивачкою місці та розмірах.

В матеріалах справи є довідки
Золотопотіцької селищної ради (а.с.13,14)
з яких вбачається, що відповідно до
кадастрової книги без номера станом на
01.01.1997 року за ОСОБА_12 була закріплена
земельна ділянка площею 1,05 га у тому
числі: 0,15 га для обслуговування
будинку, господарських будівель та
споруд, а також 0,90 га для ведення
особистого селянського господарства.
Однак, місце знаходження даних
земельних ділянок не зазначено.

Із оглянутого в судовому
засіданні оригіналу вищеназваної
кадастрової книги вбачається, що вона
велась без дотримання вимог земельного
законодавства: не прошнурована, не
іменована, у записах наявні
необумовлені виправлення та
перекреслення, зокрема зазначено, що
станом на 01.06.1996 року на хуторі Жванець,
Селище ОСОБА_12 надано всього земель 0.90
га (цифри виправлені та перекреслені),
що видно також і з ксерокопії (а.с.209,210) -
із загальної площі присадибної ділянки
- 0,15 га під будівлями, загальна площа -
1,05 га. існує приписка щодо рішення №10
від 10.03.1992 року. Однак, рішення
Золотопотіцької селищної ради про
виділення земельної ділянки ОСОБА_12
немає, що стверджується довідкою
архівного відділу Бучацької районної
державної адміністрації №378 від 05.06.2012
року. Не вбачається облік ділянок
такого розміру за господарством
спадкодавця із погосподарських книг
Золотопотіцької сільської ради за 1967-69
р.р., 1971-73р.р., 1977-79р.р., 1980-82р.р. (а.с.211-228)

Відсутні також інші рішення
повноважних органів щодо виділення в
установленому законом порядку
земельних ділянок ОСОБА_12, хоча він
фактично користувався п'ятьма
земельними ділянками різних розмірів,
що встановлено актом Золотопотіцької
селищної ради від 22 травня 2012 року
(а.с.93). Разом з тим, фактичне
користування земельними ділянками не
створює права на них незалежно від
тривалості користування, якщо їх не
було надано в установленому земельним
законодавством порядку.

Із кадастрової книги Б/н не
вбачається конкретне місце
розташування земельної ділянки ОСОБА_12
розміром 0,90 га на АДРЕСА_5, однак, як
пояснила селищний голова, дана
земельна ділянка обліковувалась за
будинком АДРЕСА_5.

На земельній ділянці між
господарствами ОСОБА_10 і ОСОБА_11, яка є
предметом спору, за адресою АДРЕСА_3,
розташований житловий будинок, що
стверджується довідкою
Золотопотіцької селищної ради №2309 від
26.07.2013 року (а.с.236). Будинок належав на
праві власності ОСОБА_15(тещі ОСОБА_12);
суспільна група господарства -
колгоспний двір; в особистому
користуванні господарства знаходилась
земельна ділянка розміром 0,50 га, що
вбачається із копії погосподарської
книги селища Золотий Потік за 1971-1973 р.р.
(а.с.208) Рахунок був закритий після
смерті ОСОБА_15 21.05.1972 року - останнього
члена цього колгоспного двору.
Обробіток земельної ділянки проводив
ОСОБА_12, що стверджується поясненнями
сторін та письмовими поясненнями
ОСОБА_14. (а.с.58-59) Житловий будинок
успадкували ОСОБА_13 та ОСОБА_14. в
частках відповідно 2/3 і 1/3, що
стверджується свідоцтвом про право на
спадщину по заповіту (а.с.167) від 10 січня
1973 року. Рішенням сесії
Золотопотіцької селищної ради №14 від
21.02.2012 року оформлено правовласності на
житловий будинок по АДРЕСА_3 за ОСОБА_13
та ОСОБА_14. в частках відповідно 2/3 і 1/3
(а.с.57)

Оскільки спірна земельна ділянка
ОСОБА_12 в установленому законом
порядку не надавалась і
правоустановлюючі документи на цю
ділянку на спадкодавця відсутні,
висновок суду про визнання права
власності на неї за ОСОБА_3 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_12 не
може бути визнаний обгрунтованим.

Питання розпорядження землями
територіальних громад, передачі
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб, надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
ст. 12 ЗК України, відноситься до
компетенції відповідної ради.

Такі ж повноваження делеговані
місцевим радам і відповідно до Закону
України «Про місцеве самоврядування»,
зокрема ст. 33 цього Закону.

За таких обставин, селищна рада
правомірно, в межах своєї компетенції,
рішенням № 209 від 29 грудня 2011 року
виділила у власність ОСОБА_13 та ОСОБА_14.
земельну ділянку 0,15 га для
обслуговування житлового будинку,
належного їм на праві часткової
власності згідно із свідоцтвом про
право на спадщину по заповіту від 10
січня 1973 року.

А тому висновок суду, що
вищенаведене рішення селищної ради
прийняте з порушенням земельного
законодавства, суперечить обставинам
справи.

Колегія суддів вважає, що
оскаржене рішення суду від 26 листопада
2013 року слід скасувати в частині
вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про
визнання права власності на спадкове
майно - спірну земельну ділянку та
визнання рішення органу місцевого
самоврядування недійсним та ухвалити в
цій частині нове рішення про відмову у
позові.

Разом з тим, на думку колегії
суддів, суд вірно відмовив у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, Золотопотіцької селищної ради
про визнання незаконним та скасування
рішення виконавчого комітету
Золотопотіцької селищної ради
Бучацького району № 61 від 28.08.2003 року
«Про оформлення права власності на
житловий будинок АДРЕСА_2 за гр.
ОСОБА_3», визнання недійсним свідоцтва
про право власності на житловий
будинок АДРЕСА_2 Бучацького району та
визнання за нею право власності в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_13, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, у вигляді обов'язкової
частки на: 1/4 частину на житлового
будинку АДРЕСА_2; 1/4 частину земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства площею 0,90 га,
що розташована на хуторі АДРЕСА_1; 1/3
частину житлового будинку АДРЕСА_3; 1/3
частину земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_3.

Судом установлено, що рішенням
виконавчого комітету Золотопотіцької
селищної ради Бучацького району № 61
від 28.08.2003 року «Про оформлення права
власності на житловий будинок АДРЕСА_2
за ОСОБА_3

29 березня 2004 року виконавчим
комітетом Золотопотіцької сільської
ради було видано свідоцтво про право
власності на житловий будинок АДРЕСА_2
Бучацького району на ОСОБА_3

Доводи представника апелянта
ОСОБА_1, що вищезазначений будинок
входить до спадкової маси після ОСОБА_12
та ОСОБА_13 колегія суддів не приймає до
уваги, оскільки доказів на
підтвердження цих доводів суду не
представлено.

Батько сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_1 -
ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. На час
смерті ОСОБА_12 проживав та був
зареєстрований за адресою АДРЕСА_2. На
момент смерті із спадкодавцем
проживала спадкоємець ОСОБА_3, котра
була зареєстрована за вказаною
адресою(а.с.7-зворот;12; 160)

Дружина ОСОБА_12 - ОСОБА_13 на час
смерті чоловіка була зареєстрована у
АДРЕСА_5. (а.с.162).

На момент смерті ОСОБА_12 його
дочка ОСОБА_1, проживала в будинку по
АДРЕСА_4.

Ніхто із спадкоємців після смерті
ОСОБА_12 із заявою про прийняття
спадщини у нотаріальну контору не
звертався, спадкова справа не була
заведена, що підтверджується
інформаційною довідкою зі Спадкового
реєстру №30136218 від 09.04.2012 р. (а.с.26).

Частинами 1, 3 ст. 1268, частиною 1 ст.
1269, частиною 1 ст. 1270 ЦК України
передбачено, що спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини. Для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм
прийняття особою спадщини
обумовлюється або постійним
проживанням спадкоємця із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, або, в разі відсутності
наведених вище обставин - поданням до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини у визначений ч.1ст
1270ЦК України строк.

Колегія суддів вважає
безпідставними твердження
представника ОСОБА_1 в апеляційній
скарзі, що ОСОБА_13 спадкувала після
смерті чоловіка ОСОБА_12, оскільки вони
не були зареєстровані за однією
адресою на час смерті спадкодавця, а
заяви про прийняття спадщини протягом
передбаченого законом шестимісячного
строку вона не подавала. Про що ОСОБА_13
підтвердила суду у письмовій заяві від
28.03.2012 року (а.с.20)

ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

За заповітом усе належне їй на
день смерті майно вона заповіла своїй
дочці - ОСОБА_3, яка прийняла спадщину,
оскільки проживала та була
зареєстрована разом із спадкодавцем на
час смерті останньої. (а.с.7;183)

Із витягу № 33508741 про реєстрацію в
Спадковому реєстрі від 18.03.2013 року
вбачається, що у Спадковому реєстрі
зарєстровано спадкову справу після
смерті спадкодавця ОСОБА_13, №54266666, у
Тернопільській обл. Бучацьким районним
приватним нотаріусом ОСОБА_16 (а.с.183).

У відповідності до вимог ст. 1223
Цивільного кодексу України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За правилами ч.1 ст. 1241 ЦК України,
право на обов'язкову частку у спадщині
мають малолітні, неповнолітні,
повнолітні непрацездатні діти
спадкодавця, непрацездатна вдова
(вдівець) та непрацездатні батьки
спадкують, незалежно від змісту
заповіту, половину частки, яка належала
б кожному з них у разі спадкування за
законом (обов'язкова частка).

Не може прийняти до уваги колегія
суддів твердження представника ОСОБА_1
про її право на обов'язкову частку
після смерті матері ОСОБА_13 Як
вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на день смерті
матері - ІНФОРМАЦІЯ_1, не досягла
непрацездатного віку, передбаченого
ст. 26 Закону України №1058-ІV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" зі змінами, внесеними
Законом України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи".

Доводи апеляційної скарзі у
зазначеній частині рішення суду не
спростовують, а тому відсутні підстави
для його скасування.

Разом з тим, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 -
представника ОСОБА_3 не підлягає до
задоволення.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України
передбачено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Згідно із ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.

Вирішуючи питання про стягнення
судових витрат на правову допомогу, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано мотивованого
розрахунку понесених витрат,
відповідно до вимог Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах». Крім
того, в матеріалах справи не міститься
належних доказів понесених судових
витрат позивачкою.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду, при цьому також
враховує, що у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 апеляційним судом
відмовлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 316, 317, 319, 324, 325
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бучацького районного суду від
26 листопада 2013 року скасувати в
частині вирішення позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8,
ОСОБА_1, ОСОБА_9, треті особи: Бучацька
державна нотаріальна контора,
Управління земельних ресурсів в
Бучацькому районі, ОСОБА_6 про визнання
права власності на спадкове майно та
визнання рішення органу місцевого
самоврядування недійсним. Ухвалити в
цій частині нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8,
ОСОБА_1, ОСОБА_9, Золотопотіцької
селищної ради; треті особи: Бучацька
державна нотаріальна контора,
Управління земельних ресурсів в
Бучацькому районі про визнання права
на спадкове майно після смерті ОСОБА_12,
а саме: на земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,90 га, що розташована на хуторі
АДРЕСА_1 Тернопільської області та
визнання недійсним рішення
Золотопотіцької селищної ради
Бучацького району № 209 від 29 грудня 2011
року.

В решті рішення Бучацького районного
суду від 26 листопада 2013 року залишити
без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
представника ОСОБА_3 відхилити.

Додаткове рішенням Бучацького
районного суду від 30 січня 2014 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області С.І. Дикун