САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.
Справа № 206/664/14-ц
Провадження № 2/206/333/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р.

Самарський районний суд міста
Дніпропетровська у складі:

головуючогосудді -
Поштаренко О.В.,

при секретарі -
Антонюк А.П.,

за участю представника позивача
ОСОБА_3,

відповідача -
ОСОБА_4,

відповідача -
ОСОБА_5,

представника відповідача -
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа - приватний нотаріус - приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 про
визнання домоволодіння спільною
сумісною власністю, визнання договору
дарування недійсним та скасування
державної реєстрації , -

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2014 року ОСОБА_7 звернувся до
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус
ОСОБА_8 про визнання домоволодіння
спільною сумісною власністю.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач ОСОБА_4
є дружиною позивача з 13 січня 1979 року.
Відповідач ОСОБА_5 - колишня невістка
відповідача. На момент реєстрації
шлюбу з ОСОБА_4 їй на праві власності на
підставі свідоцтва про спадщину за
заповітом, виданого 14 серпня 1978 року
належало спірне домоволодіння. За час
перебування ОСОБА_4 у шлюбі їхнє майно
суттєво збільшилося завдяки
перебудовам, прибудовам та
переобладнанням. 21 січня 2014 року ОСОБА_7
дізнався про те, що домоволодіння
АДРЕСА_1, в порушення його права
спільної сумісної власності було
переоформлено на підставі договору
дарування від 04.10.2008 року на колишню
невістку ОСОБА_5 Відповідач ОСОБА_5
відмовляється розірвати договір
дарування. З огляду на викладене,
просить визнати домоволодіння АДРЕСА_1,
яке складається з житлового будинку А-1
з прибудовами житловою площею 37,2 кв.м,
загальною площею 69,8 кв.м. Б,Е, К, - сараїв,
В - гаражу, Г - убиральні, Д -душу, Ж -
погрібу з шийкою, З - літньої кухні, И -
навісу, споруд - огорожі, тротуарів,
доріжки, майданчиків, хвіртки, по вул.
Анрі Барбюса в м.Дніпропетровську
спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та
ОСОБА_4. Визнати недійсним договір
дарування домоволодіння АДРЕСА_1
укладений 04 жовтня 2008 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_8 Скасувати державну
реєстрацію права власності на спірне
домоволодіння АДРЕСА_1

Представник позивача в судовому
засіданні свої позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив їх
задовольнити з підстав викладених в
позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги
визнала в повному обсязі, просила їх
задовольнити.
ОСОБА_5 та
її представник проти задоволення
позовних вимог заперечували та просили
застосувати наслідки спливу строків
позовної давності до позовних вимог
ОСОБА_7.

Приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_8 в
судові засідання не з'явилася, надала
до суду письмові пояснення та просила
справу розглядати без її участі.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що коли будинок
було переоформлено на ОСОБА_5 без
відома позивача, і обставини
переоформлення йому стали відомі лише
в 2014 році.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що він працював
юристом на ПП «Айсберг» та представляв
інтереси позивача у цивільній справі
за позовом ПП «Айсберг» до ОСОБА_12,
ОСОБА_4 та ОСОБА_7, про стягнення
заборгованості за договором позики та
неустойки. При розгляді вищезазначеної
справи ОСОБА_7 подарували будинок
невістці ОСОБА_5. Коли була винесена
ухвала про арешт майна ОСОБА_7, свідок
особисто із державним виконавцем
виїзджали за адресою АДРЕСА_1, при описі
майна була присутня вся сім`я ОСОБА_7: а
саме ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_10
Пізніше підїхав ОСОБА_14, та двоє
понятих яких я запрошував- це були
сусіди. На питання кому належить
будинок ОСОБА_4, надала договір
дарування та свідоцтво про право
власності на ОСОБА_5, данні події
відбувались у присутності ОСОБА_7, це
було восени десь у кінці листопада
2009-2010 року точно не пом`ятає. При описі
майна він присутній був лише раз.

Свідок ОСОБА_15, пояснив що він працював
на ПП «Айсберг» та готував позовну
заяву до суду за позовом ПП «Айсберг»
до ОСОБА_12, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, про
стягнення заборгованості за договором
позики та неустойки. При описі майна
знаходився на вулиці. У судовому
засіданні по вищезазначеній справі
ставилось питання щодо відчуження
домоволодіння згідно з договором
дарування домоволодіння, на що
відповідачі ОСОБА_4 пояснила що це
пероформлення було здійснено не через
судовий розгляд а через велику
вдячність невістці за онуків.

Аналізуючи виниклі між сторонами
правовідносини, співвідношуючи їх із
встановленими в судовому засіданні
фактичними обставинами справи,
показами свідків та нормами
матеріального і процесуального права,
суд доходить до наступного.

Відповідно до свідоцтва про укладення
шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 13 січня 1979 року
(а.с.6).

Згідно зі свідоцтво про право на
спадщину від 06 червня 1977 року ОСОБА_4
отримала у спадщину житловий саманний
будинок житловою площею 26,1 кв.м з
надвірними будівлями, розташованого на
земельній ділянці розміром 636 кв.м, що
знаходиться у АДРЕСА_1, зареєстровано в
реєстрі № 1256, № спадкової справи № 94
(а.с.7).

Рішенням виконавчого комітету
Самарської районної ради народних
депутатів № 403 від 26.05.1995 року дозволено
ОСОБА_4, яка проживає по вулиці
А.Барбоса, будівництво сараю розміром
4,0 х 3,0 м. Узаконено за гр.. ОСОБА_4
самовільно побудовану прибудову а-1 - 1,
що складається з приміщення І-8, І-І, І-7
пл. 13,1 кв.м., сарай «Е» розміром 2,46 х 4,26,
літню кухню «З» розміром 4,25 х4,10 м.
перебудування усередені будинку
приміщення І-3 в житлове пл.. 11,1
кв.м.(а.с.23).

Відповідно до договору дарування,
посвідчиного приватним нотаріусом
ОСОБА_8, від 24.12.2008 року № 2698,
домоволодіння від 04.10.2008 року ОСОБА_4
подарувала ОСОБА_5 домоволодіння
АДРЕСА_1 (а.с.25).

За умовами п. 5 вказаного договору
Дарувальник свідчить про те, що
обтяжень, а також будь-яких прав у
третіх осіб щодо домоволодіння немає.
Якщо повідомлена інформація не
відповідає дійсності, Обдарований має
право вимагати зниження ціни або
розірвання договору дарування, якщо
він не знав і не міг знати про права
третіх осіб на домоволодіння.

У відповідності до ст. 20 Кодексу про
шлюб та сім'ю України, кожен з подружжя
користується в сім'ї рівними правами і
несе рівні обов'язки. Питання виховання
дітей та інші питання життя сім'ї
вирішуються подружжям спільно.
За змістом ст. 25 КпШС України,
якщо майно, яке було власністю одного з
подружжя, за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй цінності внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя або їх обох, воно може бути
визнане судом спільною сумісною
власністю подружжя.

В обґрунтування своїх позовних вимоги
позивач ОСОБА_7 посилається на те, що за
його власний кошти, а також при його
безпосередній участі, домоволодіння
АДРЕСА_1 було суттєво перебудовано,
внаслідок чого збільшило свою
вартість. Всі перебудови та
переобладнання були здійсненні під час
перебування позивача та відповідача у
шлюбі.
Внаслідок цього, при
його основних затратах і вкладах, які
складають від сумісних, домоволодіння
суттєво збільшило своє вартість і
просить суд визнати спірне
домоволодіння спільною сумісною
власністю, в порядку ст. 25 КпШС України.

Проте будь-яких доказів щодо розміру
збільшення вартості переобладнань
суду не надано.

У абз. 5 п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року № 9 роз'яснено, що
відповідно до статей 215 та 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Ухвалою Самарського
районного суду м.Дніпропетровська від
17.11.2008 року заборонено ОСОБА_14, ІНН
НОМЕР_1, ОСОБА_4, ІНН НОМЕР_2, ОСОБА_7 та
іншим особам вчиняти дії, пов'язані із
будь-яким відчуженням (тобто
недопустимості продажі, дарування і
т.ін.) АДРЕСА_1 та накласти на нього
арешт, а також на гараж, меблі, та
земельну ділянку за цією адресою (а.с74).

На виконання ухвали суду державним
виконавцем Самарського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції складено акт опису
й арешту майна від 04.12.2009 року.
Відповідно до записів в акті проведено
опис майно, що належить боржнику. При
проведенні опису були присутні:
ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_7 (а.с. 53).
З постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 04.10.2010 року, вбачається
що згідно акту опису та арешту майна
складеного державним виконавцем від
20.08.2010 року, за місцем мешкання боржника
майно, яке підлягає опису та арешту
відсутнє (а.с.52).

Таким чином, до посилань представника
позивача щодо неправдивості показань
свідка ОСОБА_11, оскільки він не був
присутній при складання акту опису й
арешту майна від 04.12.2009 року, а свідчить
про те, що був присутній. Суд
відноситься критично, оскільки як
вбачається з матеріалів справи акти
опису та арешту майна складалися двічі,
а саме 04.12.2009 року та 20.08.2010 року, а
свідок зазначав, що був присутній при
складанні лише одного акту опису й
арешту майна, точної дати не пам`ятає.

Відповідно до листа Самарського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 27.03.2014 року № 3062
надісланого на запит Самарського
районного суду № 2/206/664/14 від 17.03.2014року
щодо наявності виконавчих проваджень
відносно ОСОБА_4, ОСОБА_7 зазначено, що
надати копію виконавчого провадження
немає можливості у зв'язку із їх
знищенням.(а.с.60).

Відповідач в судовому засіданні, яке
відбулося 05.02.2014 року по справі за
позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_5 про поділ
спільного майна подружжя пояснила: «що
мешкають із позивачем з 2006 рік по 2010
рік, іншого місця проживання немає, а
позивач її колишній чоловік має
будинок батьків який був переоформлено
на неї фіктивно» (а.с.76).

Проте, в судовому засіданні
заперечувала факт фіктивності
укладеного договору, оскільки
наполягала на тому, що вона просто
обмовилася, переплутавши слова.

При відтворенні аудіо запису журналу
судового засідання від 29.12 2008 року по
цивільній справі за позовом ПП
«Айсберг» до ОСОБА_12, ОСОБА_4 та ОСОБА_7,
про стягнення заборгованості за
договором позики та неустойки ОСОБА_4
зазначила: «ми давно почали
переоформлювати будинок на невістку ще
з того часу як народилась друга онучка,
але через маленьку заробітню плату
немали змоги оплатити переоформлення.
Переоформлення почали з серпня місяця
а не після першого судового засідання
по справі за позовом ПП «Айсберг» до
ОСОБА_12, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, про стягнення
заборгованості за договором позики та
неустойки»(а.с71).

Як вбачається з журналу судового
засідання від 29.12.2008 року по справі за
позовом ПП «Айсберг» до ОСОБА_12, ОСОБА_4
та ОСОБА_7, про стягнення
заборгованості за договором позики та
неустойки, у судовому засіданні був
присутнй ОСОБА_7, що підтверджує той
факт, що станом на 29.12.2008 року йому було
відомо про укладення спірного
договору.

До показань свідка ОСОБА_10 суд
відноситься критично, оскільки він є
сином позивача та ОСОБА_4 Окрім того
після розлучення із ОСОБА_7 у вказаних
осіб склалися стійкі неприязне ні
стосунки.
Таким чином суд вважає, що
позивачу мало бути відомо про
укладення спірного договору, і якщо він
зачипав його права ОСОБА_7 мав його
оскаржити в установлений законом строк
та порядку.

Згідно зі ст. 256. ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ст. 257. загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Під час розгляду даної справи ні
позивач, ні його представник жодної
поважної причини такого пропуску не
зазначають, а тому цей строк не
підлягає поновленню.

Відповідно до загальних норм
цивільного законодавства, а саме ч. 3 ст.
267 ЦК України, позовна даність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Враховуючи наведене, беручи до уваги
таку письмову заяву відповідача та в
силу дії ч. 4 ст.267 ЦК України, якою
передбачено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 20, 25 Кодексу про шлюб та
сім`ю України, ст. 267 ЦК України, ст. ст. 10,
11, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви
ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа-

Приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
про визнання домоволодіння спільною
сумісною власністю, визнання договору
дарування недійсним та скасування
державної реєстрації - відмовити у
повному обсязі.

Судові витрати залишити за
позивачем.

Апеляційнаскарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарськийрайонний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не
булиприсутні в судовому засіданніпід
час проголошення судового рішення,
можуть подати
апеляційнускаргупротягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
О.В.Поштаренко