22-ц/775/311/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Помогайбо В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Песоцької Л.І.

Ткаченко Т.Б., Мальцевої Є.Є.

при секретарі Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_3 до Маріупольської
міської ради про визнання права
власності на квартиру за апеляційною
скаргою Маріупольської міської ради на
рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
15 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з даним позовом. Вказувала на те,
що як члену ЖБК «Янтар» їй на сім'ю з
трьох осіб (вона та двоє дітей) за
ордером від 05 серпня 1968 року була
надана у користування двокімнатна
квартира АДРЕСА_1. У 1983 році вона
повністю сплатила пайові внески за
вказану квартиру. 02 листопада 1992 року в
Маріупольському БТІ їй було видано
реєстраційне посвідчення про те, що
зазначена квартира зареєстрована за
нею на праві приватної власності, і
технічний паспорт на квартиру.

Посилаючись на необхідність
реєстрації права власності на квартиру
в Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, позивач просила
визнати за нею право власності на
квартиру.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
15 січня 2014 року позов задоволено,
визнано за ОСОБА_3 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Не погодившись, Маріупольська міська
рада Донецької області в апеляційній
скарзі просить рішення суду
скасувати і ухвалити рішення про
відмову у задоволені позову,
посилається на порушення судом норм
процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника Маріупольської міської
ради Іванченко Н.О., яка підтримала
доводи скарги, позивача ОСОБА_3, яка
заперечувала проти скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом встановлено, що 05 серпня 1968 року
виконавчим комітетом Жданівської
міської ради депутатів трудящих
Донецької області ОСОБА_3 було видано
ордер №3687 на право заняття квартири
АДРЕСА_1 на підставі списку ЖБК «Янтар»
(а.с. 4).

Згідно з довідкою ЖБК «Янтар» від 03
грудня 2013 року ОСОБА_3 є членом ЖБК
«Янтар» і їй належить квартира АДРЕСА_1,
пайовий внесок за квартиру в розмірі 3469
р. виплачено повністю у 1983 році (а.с. 5).

09 листопада 1992 року Маріупольським
міським бюро технічної інвентаризації
видано реєстраційне посвідчення,
відповідно до якого зазначена квартира
в житлово-будівельному кооперативі
«Янтар» зареєстрована за ОСОБА_3 на
праві особистої власності на підставі
довідки ЖБК «Янтар» від 08 вересня 1992
року (а.с. 6).

Задовольняючи позов і визнаючи за
ОСОБА_3 право власності на вказану
квартиру, суд виходив з того, що позивач
сплатила пайовий внесок за квартиру,
тому набула право власності на неї, але
позбавлена можливості зареєструвати
право власності в органах реєстрації
речових прав на нерухоме майно у
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
квартиру. Проте з висновком суду
погодитись не можна.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» права на
нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Пунктом 8 статті 9 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
передбачено, що орган реєстрації під
час проведення державної реєстрації
прав, які виникли та зареєстровані в
установленому порядку до 1 січня 2013
року, запитує від органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, які відповідно до
чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки;

Статтею 18 цього Закону передбачено, що
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, що підтверджує
виникнення права власності при
здійсненні державної реєстрації прав
на нерухоме майно, видається членам
житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
відповідного кооперативу, які повністю
внесли свої пайові внески.

Пунктом 2 частини першої статті 19
Закону передбачено, що державна
реєстрація прав проводиться на
підставі свідоцтв про право власності
на нерухоме майно, виданих відповідно
до вимог цього Закону.

Тобто, зазначеним Законом передбачено
видачу членам ЖБК, які виплатили пайові
внески, свідоцтв про право власності на
нерухоме майно та реєстрацію цього
права.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» дії або
бездіяльність державного реєстратора,
державного кадастрового реєстратора,
нотаріуса, державного виконавця можуть
бути оскаржені до суду.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач не надала рішення органу
реєстрації речових прав на нерухоме
майно про відмову у видачі свідоцтва
про право власності на квартиру та
реєстрації цього права.

У судовому засіданні апеляційного суду
вона пояснила, що при зверненні до
зазначеного органу їй не було
відмовлено у задоволені заяви про
реєстрацію права власності, а
запропоновано надати дані щодо
квартири з БТІ, з чим вона не погодилась
і звернулась до суду з даним позовом.

У відповідності з вимогами ст. ст. 3, 15
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням встановлених обставин
суд помилково дійшов висновку про те,
що позивач позбавлена можливості
зареєструвати своє право власності на
квартиру в порядку, передбаченому
Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» і про наявність
підстав для задоволення її позову про
визнання права власності на квартиру.

До того не можна не погодитись з
доводами відповідача про те, що
Маріупольська міська рада є неналежним
відповідачем у справі, оскільки нею не
оспорюється право позивачки на
визнання за нею права власності на
квартиру та реєстрацію цього права.

За таких обставин рішення суду, як таке,
що не відповідає вимогам ст. ст. 10, 60,
213-215 ЦПК України, ст. 182, 392 ЦК України,
ст. ст. 1, 4, 18, 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
підлягає скасуванню з ухвалою рішення
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_3 до Маріупольської міської ради
про визнання права власності на
квартиру.

У відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК
України з позивача на користь
відповідача підлягає стягненню
відшкодування витрат на сплату
судового збору в розмірі 122,70 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу Маріупольської
міської ради задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
15 січня 2014 року скасувати. У
задоволенні позову ОСОБА_3 до
Маріупольської міської ради Донецької
області про визнання права власності
на квартиру відмовити. Стягнути з
ОСОБА_3 на користь Маріупольської
міської ради Донецької області
відшкодування витрат на сплату
судового збору в розмірі 122 грн. 70 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді