пр. № 2/759/2962/14
ун. № 759/5339/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року суддя Святошинського
районного суд м. Києва Петренко Н.О.,
перевіривши матеріали позовної заяви
ОСОБА_2 до Дніпровського районного суду
м. Києва, ОСОБА_3, треті особи:
Прокуратура м. Києва, Головне
управління Державного казначейства
України в м. Києві про відшкодування
моральної шкоди

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Дніпровського
районного суду м. Києва, ОСОБА_3, треті
особи: Прокуратура м. Києва, Головне
управління Державного казначейства
України в м. Києві про відшкодування
моральної шкоди, в якому просить
відшкодувати моральну шкоду, завдану в
результаті винесення незаконної
ухвали про відмову в розгляді справи.

Згідно змісту позовних вимог,
позивач фактично оспорює процесуальні
дії суду та судді у зв'язку з розглядом
справи.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Стаття 55 Конституції України кожному
гарантує право на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Суд не може відмовити у правосудді,
якщо особа вважає, що її права і свободи
порушені або порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

Поряд з цим, у низці рішень
Європейський суд з прав людини
неодноразово зазначав, що право на суд,
окремим аспектом якого є право на
доступ до правосуддя, не є абсолютним (у
рішеннях "Голдер проти Великої
Британії" від 21 лютого 1975 року, "Де Жуффр
де ля Прадель проти Франції" від 16
грудня 1992 року).

Так, статтями 126, 129 Конституції
встановлено, що судді при здійсненні
правосуддя, незалежні і підкоряються
лише закону, вплив на них у будь-який
спосіб забороняється, і що однією з
основних засад судочинства є
забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом.

Згідно із зазначеними положеннями
Конституції України судові рішення і
відповідно дії або бездіяльність судів
(суддів) з питань здійснення правосуддя
(повязаних із підготовкою й розглядом
справ у судових інстанціях) можуть
оскаржуватись у визначеному порядку до
суду вищої інстанції, а не в інший суд
першої інстанції. Останнє порушувало б
і принцип незалежності суддів і
заборону втручання у вирішення справи
належним судом.

Суд є органом, який розглядає скарги на
рішення, дії чи бездіяльність органів
державної влади, посадових осіб, а його
рішення (дії, бездіяльність)
оскаржуються лише в порядку,
визначеному ст. 129 Конституції України
і законодавством про судочинство.

Здійснення правосуддя в Україні
врегульовано конституційними нормами
окремо від діяльності інших органів
державної влади. Відповідно до ст. 62
Конституції України матеріальна й
моральна шкода, завдана безпідставним
засудженням, відшкодовується державою
лише в разі скасування вироку як
неправосудного. Проте й у цьому разі за
заподіяну особі шкоду відповідає не
суд або судді, а держава.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа),
що здійснює правосуддя, не може бути
відповідачем у цивільній справі.
Винятками є лише випадки, коли суд
(суддя) виступає не як орган (особа), що
здійснює правосуддя, а як будь-яка інша
установа (особа). Заяви, скарги,
спрямовані на дії судді при здійсненні
правосуддя, не підлягають розгляду в
суді першої інстанції, оскільки
відповідно до закону є інший механізм
усунення помилок і недоліків,
допущених при здійсненні правосуддя.

У п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про
незалежність судової влади" № 8 від 13
червня 2007 року роз'яснено, що виключне
право перевірки законності та
обґрунтованості судових рішень має
відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб
судових рішень, діяльності судів і
суддів щодо розгляду та вирішення
справи поза передбаченим
процесуальним законом порядком у
справі не допускається, і суди повинні
відмовляти у прийнятті позовів та
заяв з таким предметом.

Враховуючи вищевикладене, позов
ОСОБА_2 до Дніпровського районного суду
м. Києва, ОСОБА_3, треті особи:
Прокуратура м. Києва, Головне
управління Державного казначейства
України в м. Києві про відшкодування
моральної шкоди не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства, а тому
у відкритті провадження необхідно
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
15 ЦПК України, п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України,
Конституцією України, суд-

ухвалив:

Відмовити у відкритті
провадження у справі за позовом ОСОБА_2
до Дніпровського районного суду м.
Києва, ОСОБА_3, треті особи: Прокуратура
м. Києва, Головне управління Державного
казначейства України в м. Києві про
відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя: