Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2014 року
Новоазовський районний суд Донецької
області у складі:

судді
Китаєва А.В.,

при секретарі
П'ятигорській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Новоазовську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним та
визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом до відповідача, зазнаючи, що
04.02.2002 року укладено біржова угода №
НР-036, відповідно до якої сторони уклали
угоду про те, що Продавець ОСОБА_1
зобов'язується передати у власність, а
Покупець ОСОБА_1 прийняти у власність
будинок АДРЕСА_1 та сплатити Продавцю
9940,00 грн. Сторони виконали всі умови
договору та вона, позивач, є власником
зазначеного будинку з 04.02.2002 року.

Але на даний час позивач не має змоги
розпорядитися належним їй на праві
власності майном, тому що при звернені
до нотаріальної контори щодо
оформлення договору купівлі-продажу
житлового будинку їй відмовили,
оскільки цей вид угод підлягає
оформленню в нотаріальному порядку, а
оформлена нею угода є недійсною, тому
її право власності на придбаний
будинок підлягає підтвердженню
судовим рішенням.

Оскільки обидві сторони виконали
угоду, але угода потребує
нотаріального посвідчення, позивач
просила визнати дійсним договір
купівлі-продажу жилого будинку
АДРЕСА_1, укладений на Азовській
універсальній товарній біржі за
біржовим контрактом № НР-036 від 04.02.2002
року, та визнати право власності за нею,
позивачем ОСОБА_1, на цей житловий
будинок з усіма господарськими
спорудами.

У судове засідання позивач не
з'явилася, надала суду заяву з
проханням розглянути справу в її
відсутність, просила позов
задовольнити (а.с.13).

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним
чином повідомлена про розгляд справи, у
судове засідання не з'явилася, надала
суду заяву з проханням розглянути
справу в її відсутність, проти
задоволення позову не заперечувала,
повідомила суд, що дійсно укладала
спірну угоду купівлі-продажу житлового
будинку через товарну біржу відповідно
до діючого на той час законодавства.
При цьому додала, що на теперішній час
з'явитися до нотаріальної контори для
оформлення цієї угоди не має
можливості у зв'язку із хворобою та
відсутністю коштів.

Суд, дослідивши письмові докази
по справі, вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.02.2002 року
позивач придбала житловий будинок
АДРЕСА_1 з усіма господарськими
спорудами у відповідача, що
підтверджується біржовим контрактом
(договором купівлі-продажу) № НР-036,
укладеним на Азовській універсальній
товарній біржі (а.с.5).

Судом встановлено, що на вказаний
будинок позивач має технічний паспорт
та право власності зареєстровано в
Новоазовському районному бюро
технічної інвентаризації (а.с.7-9).

Згідно копії свідоцтва про
одруження відповідач (продавець за
угодою) ОСОБА_1 05 березня 2002 року уклала
шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище з
«ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» (а.с.19).

Оскільки цивільні відносини між
сторонами виникли до набрання чинності
ЦК України, а тому до даних
правовідносин слід застосовувати
норми ЦК УРСР (від 1963 року).

У відповідності зі ст.224 ЦК УРСР (в
редакції 1963 року, який діяв на час
укладення договору) за договором
купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.227 ЦК УРСР (від 1963 року),
договір купівлі-продажу жилого будинку
повинен бути нотаріально посвідчений,
якщо хоча б однією з сторін є
громадянин. Недодержання цієї вимоги
тягне недійсність договору (стаття 47
цього Кодексу).

Але в частині третій ст. 15 Закону
України від 10.12.91 р. № 1956-XII «Про товарну
біржу» зазначено, що угоди,
зареєстровані на біржі, не підлягають
нотаріальному посвідченню.

Стаття 47 ЦК УРСР (від 1963 року)
передбачає, що нотаріальне посвідчення
угод обов'язкове лише у випадках,
зазначених у законі, а у випадку, якщо
одна з сторін повністю або частково
виконала угоду, а друга сторона
ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною. В цьому разі наступне
нотаріальне оформлення угоди не
вимагається.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про
судову практику в справах про визнання
угод недійсними» зі змінами та
доповненнями роз'яснено, що з підстав
недодержання нотаріальної форми
визнаються недійсними тільки угоди,
які відповідно до чинного
законодавства підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, зокрема, договори
довічного утримання; застави,
купівлі-продажу (в тому числі при
придбанні на біржових торгах).

Якщо така угода виконана повністю або
частково однією з сторін, а друга
сторона ухиляється від її
нотаріального оформлення, суд на
підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони,
яка виконала угоду, її
правонаступників або прокурора вправі
визнати угоду дійсною.

Щоб не допустити неправильного
визнання дійсними угод на підставі ч. 2
ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи
підлягала виконана угода
нотаріальному посвідченню, чому вона
не була нотаріально посвідчена і чи не
містить вона протизаконних умов.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Право власності на майно за договором,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним (ч. 3
ст. 334 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи,
сторони домовились щодо усіх істотних
умов договору, він не містить
протизаконних умов, покупець ОСОБА_1
виконала всі взяті відповідно до
договору зобов'язання, але відповідач
ОСОБА_2 скористалася своїм правом та
оформила правочин (договір
купівлі-продажу житлового будинку) на
Азовській універсальній товарній
біржі відповідно до вимог ст. 15 Закону
України від 10.12.91 р. № 1956-XII «Про товарну
біржу», тобто альтернативним шляхом,
встановленим приписами ст. 227 ЦК УРСР
(від 1963 року), у зв'язку з чим ухилилася
від нотаріального посвідчення
договору.

За таких обставин суд вважає
можливим визнати біржовий контракт №
НР-036 від 04.02.2002 року (договір
купівлі-продажу), укладений між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 на Азовській універсальній
товарній біржі, дійсним, а також
визнати за позивачем ОСОБА_1 право
власності на вказаний житловий будинок
з усіма господарськими спорудами.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР (від 1963
року), ст. ст. 328, 334 ЦК України,
постановою Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про
судову практику в справах про визнання
угод недійсними», суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності -
задовольнити.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу (біржовий контракт №
НР-036 від 04.02.2002 року) житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
укладений на Азовській універсальній
товарній біржі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до апеляційного суду Донецької
області через Новоазовський районний
суд Донецької області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
А.В. Китаєв