Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2014 року Справа №607/4358/14-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого
Грицака Р.М.

при секретарі
Дядьо У.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за позовом Тернопільської
міської ради до ОСОБА_2 про визнання
прав власності за набувальною
давністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач Тернопільська міська
рада звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання прав власності за
набувальною давністю. В обґрунтування
заявлених вимог вказує на те, що, з
метою належного виконання завдань,
збереження комунального майна
починаючи з 01.12.1980 р.,
«Тернопільелектротранс», що є
комунальним підприємством
Тернопільської міської ради фактично
добросовісно, відкрито, безперервно
володіло, користувалося та утримувало
нежитлову будівлю - диспетчерський
павільйон площею 97,5 кв. м., що
знаходиться по вул. Текстильній, 26 у м.
Тернополі. На підставі рішення
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради від 10.05.2012 р. №734, зазначене
нежитлове приміщення, по вул.
Текстильна, 26, передано з балансу
комунального підприємства
«Тернопільелектротранс» на баланс
управління обліку та контролю за
використанням комунального майна
Тернопільської міської ради.
Враховуючи те, що нежитлове приміщення
- диспетчерський павільйон будувалось
комунальним підприємством
господарським способом, документи на
його зведення відсутні. На
сьогоднішній день відповідачем
ставиться під сумнів та вимагає
підтвердження права власності за
Тернопільською міською радою на
приміщення по вул. Текстильній, 26 в м.
Тернополі. Крім цього висловлює думку
щодо безпідставності сплати
обов'язкових платежів пов'язаних з
використанням майна. На підставі
вищезазначеного просить визнати за
Тернопільською міською радою, право власності за
набувальною давністю на нежитлову
будівлю площею 97,5 кв. м. по вул.
Текстильній, 26 у м. Тернополі.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав і мотивів викладених у
позовній заяві та просить їх
задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, однак подав суду заяву про
розгляд справи у його відсутності,
відносно позовних вимог покладається
на думку суду.

Заслухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до задоволення виходячи з наступних
підстав:

Нежитлова будівля -
диспетчерський павільйон площею 97,5 кв.
м., що знаходиться по вул. Текстильній, 26
у м. Тернополі з 01.12.1980 р. по 17.05.2012 року
знаходився на балансі КП
«Тернопільелектротранс»
Тернопільської міської ради.

На підставі рішення виконавчого
комітету Тернопільської міської ради
від 10.05.2012 р. №734, нежитлове приміщення
(диспечерський павільйон), по вул.
Текстильна, 26, передано з балансу
комунального підприємства
«Тернопільелектротранс» на баланс
управління обліку та контролю за
використанням комунального майна
Тернопільської міської ради.

Згідно ст..344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом 10
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов'язаних з
правом власності в силу набувальної
давності, суд враховує наступне: право
власності на нерухоме майно можна
набувати за набувальною давністю лише
після 01 січня 2011 року; задоволення
судом вимог про визнання за
володільцем права власності на
нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК
можливе лише за наявності необхідних
умов: добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності,
безтитульності володіння; за
набувальною давністю може бути набуто
право власності на нерухоме майно, яке
не має власника, або власник якого
невідомий, або власник відмовився від
права власності на належне йому
нерухоме майно та майно, що придбане
добросовісним набувачем і у
витребуванні якого його власнику було
відмовлено; відлік строку набувальної
давності починається з моменту
заволодіння нерухомим майном; у
випадку коли володілець заволодів
майном на підставі певного договору з
його власником, строк набувальної
власності обчислюється з моменту
спливу строку позовної давності; у разі
втрати майна володільцем не зі своєї
волі (усунення володільця від
володіння нерухомим майном),
неповернення майна у володіння та
незвернення з позовом про витребування
такого майна протягом року строк
набувальної давності переривається; у
разі повернення нерухомого майна у
володіння чи пред'явлення позову про
його витребування строк набувальної
давності не переривається, а період,
протягом якого володілець не з власної
волі був позбавлений володіння,
зараховується до строку набувальної
давності.

Для набуття права власності на
нерухоме майно перебігу строку
набувальної давності недостатньо.
Умови набувальної давності
підтверджуються судовим рішенням.
Давнісний володілець повинен довести
факти добросовісності, відкритості,
безперервності і тривалості свого
володіння.

Добросовісність як одна із
загальних засад цивільного
судочинства означає фактичну чесність
суб'єктів у їх поведінці, прагнення
сумлінно захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. При вирішенні спорів про
набувальну давність суд має врахувати
добросовісність саме на момент
передачі позивачу майна (речі), тобто на
початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом. Позивач,
як незаконний володілець, протягом
всього часу володіння майном повинен
бути впевнений, що на це майно не
претендують інші особи, і він отримав
це майно з підстав, достатніх для того,
щоб мати право власності на нього.

Відповідно до пункту 8
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
правила статті 344 ЦК про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.
Таким чином, питання про набуття права
власності на нерухоме майно
застосовується з 01 січня 2011 року.

Частиною 3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом та ст.61 цього
Кодексу.
Відповідно до ст..212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку, що
«Тернопільелектротранс», що є
комунальним підприємством
Тернопільської міської ради більше 10
років фактично добросовісно, відкрито,
безперервно володіло, користувалося та
утримувало нежитлову будівлю
(диспетчерський павільйоно) площею 97,5
кв. м., що знаходиться по вул.
Текстильній, 26 у м. Тернополі, а тому
позов слід задовольнити, та визнати за
Тернопільською міською радою право
власності за набувальною давністю на
нежитлову будівлю площею 97,5 кв. м. по
вул. Текстильній, 26 у м. Тернополі.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 344 Цивільного
Кодексу України,ст.ст.208, 209, 213, 214, 215, 218
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за Тернопільською
міською радою, право
власності за набувальною давністю на
нежитлову будівлю площею 97,5 кв. м. по
вул. Текстильній.26 у м. Тернополі.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Тернопільської області через
Тернопільський міськрайонний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий
Р.М.Грицак