Справа № 1326/1751/12
Головуючий у 1 інстанції: Ванівський
Провадження № 22-ц/783/2398/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської
Я.М.

з участю: позивача ОСОБА_2,
його представника - ОСОБА_3,
представника ПАТ "Універсал Банк" -
Кузя В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Універсал Банк" на рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 01 червня 2012 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Франківського
районного суду м. Львова від 01 червня 2012
року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради, ОКП ЛОР "Бюро
технічної інвентиаризації та
експертної оцінки", про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності.

Визнано недійсним свідоцтво про право
власності №23813 від 10.05.2007 року на
квартиру АДРЕСА_1, видане Управлінням
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради.

Скасовано державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_5 на квартиру
АДРЕСА_1, реєстраційний № 18884573.

Рішення суду оскаржило Публічне
акціонерне товариство "Універсал Банк".

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду першої інстанції винесене
з порушенням норм матеріального і
процесуального права. Вважає, що право
на захист його цивільних прав в силу
приписів цивільного законодавства та
Конституції України було порушено,
оскільки районний суд не залучив до
участі у справі ПАТ «Універсал банк» як
третю особу без самостійних вимог,
відтак він був позбавлений можливості
захистити свої законні права та
інтереси. Вказує, що 16.04.2008 року між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір-1 №01-2008-1194
та кредитний договір-1 №016-2008-1195,
відповідно до яких в забезпечення
виконання зобов'язання згідно
Кредитних договорів між банком та
ОСОБА_5 був укладений Договір іпотеки,
згідно якого ОСОБА_5 передав в іпотеку
майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка
належить йому на підставі свідоцтва
про право власності № 233813 від 10.05.2007
року, реєстраційний №18884573.

Апелянт вказує, що у порушення вимог
ст.ст. 213, 214 ЦПК України суд першої
інстанції не з'ясував питання про
причини пропущення позивачем строку
позовної давності та наявності чи
відсутності підстав для його
поновлення. Крім того, зазначає, що для
визнання свідоцтва про право власності
недійсним не було законних підстав,
оскільки приватизація була проведена
у відповідності до вимог Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду».

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_2

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності осіб,
які беруть участь у справі, котрі
належним чином відповідно до вимог
ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про
час та місце розгляду справи, але не
з'явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак, оскаржуване рішення не у повній
мірі відповідає даним вимогам.

Житловий фонд України утворюють жилі
будинки, а також жилі приміщення в
інших будівлях, що знаходяться на
території України(ст.4 ЖК України).

Згідно ст.5 ЖК України державний
житловий фонд перебуває у віданні
місцевих рад(житловий фонд місцевих
рад) та у віданні міністерств,
державних комітетів і відомств
(відомчий житловий фонд).

Відповідно до ч.2 ст.9 ЖК України
громадяни мають право на приватизацію
квартир(будинків) державного житлового
фонду або придбання їх у житлових
кооперативах, на біржових торгах,
шляхом індивідуального житлового
будівництва чи одержання у власність
на інших підставах, передбачених
законодавством України.

До об'єктів приватизації належать
квартири багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, житлові
приміщення у гуртожитках(житлові
кімнати, житлові блоки(секції), кімнати
у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два та більше
наймачів(далі - квартири(будинки), які
використовуються громадянами на
умовах найму(ст.2 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду»).

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду" приватизація державного
житлового фонду здійснюється
уповноваженими на це органами,
створеними місцевою державною
адміністрацією, та органами місцевого
самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд.

Частиною 4 ст. 8 цього ж Закону України
визначено, що підготовку та
оформлення документів про передачу
у власність громадян квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках може бути покладено на
спеціально створювані органи
приватизації (агентства, бюро, інші
підприємства).

Відповідно до ч.4 ст.5 Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду" право на приватизацію квартир
(будинків) державного житлового
фонду з використанням житлових чеків
одержують громадяни України, які
постійно проживають в цих квартирах
(будинках) або перебували на обліку
потребуючих поліпшення житлових умов
до введення в дію цього Закону.

Згідно із ч.2 ст.8 Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду" передача займаних квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках здійснюється в спільну
сумісну власність або часткову
власність за письмовою згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї, які постійно
мешкають у цій квартирі (будинку),
житловому приміщенні у гуртожитку, в
тому числі тимчасово відсутніх, за
якими зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку.

Наведене свідчить про те, що
приватизація жилих приміщень
відповідно до Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду" можлива лише за письмовою згодою
всіх повнолітніх членів сім'ї, які
постійно мешкають у цій квартирі.

Районним судом встановлено, що згідно
копії витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно ОСОБА_5 на
праві приватної власності належить
квартира АДРЕСА_1.

З довідки з місця проживання про склад
сім'ї та реєстрацію від 20.01.2012 року,
виданої ЛКП «Вулецьке», вбачається, що
в квартирі по АДРЕСА_1 зареєстровано 4
осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_6

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 та
ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 15.03.2007 року.

28.07.2009 року шлюб між ними було
розірвано.

16.04.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та
ОСОБА_5 укладено договір іпотеки,
згідно якого останній в забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_6 по
кредитному договору-1 №01-2008-1194 та
кредитному договору-1 №016-2008-1195 від
16.04.2008 року передав в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1.

В рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 року в
справі №1-10/2004 Конституційний суд
України визначив, що поняття
«охоронюваний законом інтерес», що
вживається в частині першій статті 4
Цивільного процесуального кодексу
України та інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права", треба розуміти як прагнення до
користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового
захисту та інших засобів правової
охорони з метою задоволення
індивідуальних і колективних потреб,
які не суперечать Конституції і
законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності,
розумності та іншим загальноправовим
засадам.

Оскаржуваним рішенням районним судом
визнано недійсним свідоцтво про право
власності №23813 від 10.05.2007 року на
квартиру АДРЕСА_1, видане Управлінням
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради та скасовано державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_5
на дану квартиру, тобто вирішено
питання про права та обов'язки ПАТ
"Універсал Банк" як іпотекодержателя
цього майна.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що оскільки ПАТ "Універсал Банк"
до участі у справі в якості третьої
особи без самостійних вимог не було
залучено, а суд апеляційної інстанції
згідно чинного законодавства
позбавлений на стадії апеляційного
розгляду змінювати процесуальне
положення будь - кого з учасників
процесу та залучати до участі у справі
осіб, які не приймали участі у справі у
суді першої інстанції, то оскаржуване
рішення слід скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_2, що не
позбавляє його можливості у подальшому
звернутись до суду з даними позовними
вимогами із залученням до участі у
справі іпотекодержателя спірної
квартири - ПАТ "Універсал Банк".

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Універсал
Банк" задовольнити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 01 червня 2012 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, ОКП ЛОР "Бюро технічної
інвентиаризації та експертної оцінки",
про визнання недійсним свідоцтва про
право власності.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: