У х в а л а

іменем україни

3 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів:
Мостової Г.І.,
Наумчука М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Дніпропетровської міської ради, треті
особи: ОСОБА_2, Перша Дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
встановлення факту боргового
зобов'язання, визнання права власності
на будівельні матеріалі ти визнання
права власності на частину
домоволодіння, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 в особі його представника -
ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до
Дніпропетровської міської ради, треті
особи: ОСОБА_2, Перша Дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
встановлення факту боргового
зобов'язання, визнання права власності
на будівельні матеріалі ти визнання
права власності на частину
домоволодіння.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 22 квітня 2013 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт боргового
зобов'язання ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 на
суму

79 930 грн., що станом на 29 січня 2013 року
відповідає 10 000 доларів США. Визнано за
ОСОБА_1 право власності на будівельні
матеріали, обладнання тощо, які
складаються з 9/20 частин будинку
АДРЕСА_1, а саме: напівзруйнованого
пожежею житлового будинку літ. А-1
(інвентаризаційною вартістю 7 118 грн.),
напівзруйнованої житлової прибудови
літ. А1-1 (інвентаризаційною вартістю 3 991
грн.), прибудови літ. А1-1
(інвентаризаційною вартістю 2 245 грн.),
гаража літ. К (інвентаризаційною
вартістю 7 342 грн.) сараїв літ. Е
(інвентаризаційною вартістю 4 083 грн.) та
літ. И (інвентаризаційною вартістю 386
грн.), вбиральні літ. Ж
(інвентаризаційною вартістю 814 грн.), а
також господарських та інженерних
споруд (воріт, вимощення, підпірних
стін, огорожі, сходів, хвіртки), на
загальну суму 25 979 грн., розташованих на
території домоволодіння АДРЕСА_1, котрі
були отримані ОСОБА_4 в натурі після
смерті його батька - ОСОБА_5 У решті
позову відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
5 вересня 2013 року стягнуто з
Дніпропетровської міської ради на
користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі
914 грн.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 грудня
2013 року рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
22 квітня 2013 року та додаткове рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 5 вересня 2013 року
скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі його
представника - ОСОБА_3, просить
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 грудня
2013 року скасувати, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права, а справу направити на новий
розгляд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив із
того, що позивачем неправильно обрано
спосіб захисту оспорюваних чи
невизнаних прав, які виникають із
договору позики, і встановлення факту
боргового зобов'язання, як заявлено в
позові, законом не передбачено.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі його
представника - ОСОБА_3, відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 грудня

2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк Г.І.
Мостова М.І. Наумчук