Номер провадження: 22-ц/785/4384/14
Номер справи місцевого суду: 522/6996/13
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Бабія А.П., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Ідея Банк» про поновлення
на роботі, за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою представника
Публічного акціонерного товариства
«Ідея Банк» на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 13. 02.2014 року,
-

встановила:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулась з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Ідея Банк» в якому просила
визнати наказ №41а від 04.03.2013 року «Про
звільнення з роботи» незаконним в
частині звільнення ОСОБА_2 з посади
спеціаліста з обслуговування клієнтів
Одеського відділення №4 ПАТ «Ідея
Банк» на підставі п.2 ст.41 КЗпП України;
поновити ОСОБА_2 на посаді спеціаліста
з обслуговування клієнтів Одеського
відділення №4 ПАТ «Ідея Банк»; стягнути
з ПАТ «Ідея Банк» м. Львів на користь
ОСОБА_2 середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 04.03.2013 року по день
постановлення рішення; стягнути з ПАТ
«Ідея Банк» м. Львів на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у сумі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що наказом голови
правління ПАТ «Ідея Банк» від 04.03.2013 р.
№ 41а ОСОБА_2 була звільнена з посади
спеціаліста з обслуговування клієнтів
Одеського відділення №4 ПАТ «Ідея
Банк», відповідно до п.2 ст.41 КЗпП
України на підставі результатів
розслідування робочої групи від 27.02.2013
року, за винні дії, які призвели до
втрати довір'я банку.

З даним наказом позивач не згодна,
оскільки відповідно до вимог п.2 ст.41
КЗпП України, втрата довіри може бути
обумовлена лише винними діями
працівника, які він зробив усвідомлено
або з необережності, що дає підставу
роботодавцю не довіряти такому
працівникові.

Позивач не була ознайомлена з
результатами розслідування робочої
групи, з огляду на що обґрунтованість
висновку власника про втрату довіри до
неї не підтверджена доказами.

Крім того, ніяких актів, які б свідчили
про порушення ОСОБА_2 умов трудового
договору не складалося. Порушень
трудової дисципліни за час роботи в
банку ОСОБА_2 не допускала.

Позивач вважає, що за час вимушеного
прогулу середній заробіток з дня
звільнення по день ухвалення рішення
складає 24875,76 грн. (104,52 грн. * 238 робочих
дня = 24875,76 грн.)

Розмір відшкодування моральної шкоди,
яка спричинена позивачу
неправомірними діями відповідача,
позивач оцінює в 5000 грн.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надав заяву, якою
просив розглянути справу за
відсутності представника відповідача,
керуючись письмовими запереченнями та
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2.
В письмових запереченнях відповідач
послався на те, що на початку 2013 року в
Одеському відділенні №4 ПАТ «Ідея
Банк» було видано кредити які у своїй
більшості містять заборгованість та
значне прострочення платежів, що
керівництвом банку було розцінено як
шахрайську схему отримання кредитних
коштів, куди була залучена і позивач.

Ці факти стали підставою для створення
робочої групи для проведення
службового розслідування, яка
підтвердила підозру про вчинення
шахрайських дій. Пізніше, при
з'ясуванні обставин ситуації,
керівництвом банку було прийнято
рішення про особисту розмову з
підозрюваними, зокрема і ОСОБА_2.
Характер відповідей працівників, дав
підставу вражати керівництву банку
наявність попередньої змови
опитуваних.

Всі ці факти дали підстави правлінню
банку видати оспорюваний наказ.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 13.02.2014 року позов
задоволений частково Визнано наказ
№41а від 04.03.2013 року «Про звільнення з
роботи» незаконним в частині
звільнення ОСОБА_2 з посади спеціаліста
з обслуговування клієнтів Одеського
відділення №4 Публічного акціонерного
товариства «Ідея Банк» на підставі п.2
ст.41 КЗпП України. Поновлено позивача
на попередній посаді. Стягнуто з
відповідача на користь позивача
заробітну плату за час вимушеного
прогулу в сумі 24875,76 грн.

У решті позовних вимог -
відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду представник ПАТ «Ідея Банк» подав
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, сторони, що
з'явилися, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції посилався на те, що
наказом голови правління ПАТ «Ідея
Банк» від 04.03.2013 року №41а ОСОБА_2 була
звільнена з посади спеціаліста з
обслуговування клієнтів Одеського
відділення №4 ПАТ «Ідея Банк»,
відповідно до п.2 ст. 41 КЗпП України на
підставі результатів розслідування
робочої групи від 27.02.2013 року, за винні
дії, які призвели до втрати довіри
банку.

Відповідно до вимог п.2 ст.41 КЗпП
України, втрата довіри може бути
обумовлена лише винними діями
працівника, які він зробив усвідомлено
або з необережності, що дає підставу
роботодавцю не довіряти такому
працівникові.

Підставою для винесення спірного
наказу стало те, що на початку 2013 року в
Одеському відділенні №4 ПАТ «Ідея
Банк» було видано кредити які у своїй
більшості містили заборгованості та
значне прострочення платежів, що
керівництвом банку було розцінено як
шахрайську схему отримання кредитних
коштів, куди була залучена і позивач.

Однак, стороною відповідача не
представлено доказів того вина ОСОБА_2
у звинуваченні в шахрайських діях
встановлена в належному до чинного
законодавства порядку.

Крім того, аналіз функціональних
обов'язків ОСОБА_2, відповідно до
посадової інструкції спеціаліста з
обслуговування клієнтів Одеського
відділення №4 ПАТ «Ідея Банк» дають
підстав вважати висновки відповідача
щодо участі ОСОБА_2 у шахрайській схеми,
лише припущеннями, які не є підставою
для застосування, передбаченої п.2 ст.41
КЗпП України дисциплінарної
відповідальності.

Законних підстав для винесення
спірного наказу у відношенні ОСОБА_2 у
керівництва банку не було, а тому наказ
№41а від 04.03.2013 року «Про звільнення з
роботи» в частині звільнення ОСОБА_2 з
посади спеціаліста з обслуговування
клієнтів Одеського відділення №4 ПАТ
«Ідея Банк» на підставі п.2 ст.41 КЗпП
України є незаконним, а ОСОБА_2 має бути
поновлена на посаді спеціаліста з
обслуговування клієнтів Одеського
відділення №4 ПАТ «Ідея Банк».

Відповідно до ст. 235 КЗпП України,
належить стягнути з ПАТ «Ідея Банк» м.
Львів на користь ОСОБА_2 середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 04.03.2013 року по день
постановлення рішення в сумі 24875,76 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди, то
моральні страждання ОСОБА_2 не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні, а тому суд першої інстанції
відмовив у задоволенні позову в
частині стягнення моральної шкоди.

Колегія погоджується з зазначеними
висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, про
хибність висновків суду першої
інстанції про ненадання відповідачем
належних доказів шахрайських дій
ОСОБА_2, оскільки відповідачем надані
цьому належні докази, а саме акт
службового розслідування робочої
групи від 27.11.2013 року, а також свідчення
осіб, які вказують на те, що позивач
разом із іншими особами брала участь у
шахрайській схемі видачі кредитів є
помилковим.

Як при розгляді справи в суді першої
інстанції, так і до апеляційної скарги
відповідачем не надані належні докази
(вирок суду) на підтвердження того, що
позивач здійснював шахрайські дії як
працівник, який безпосередньо
обслуговує грошові або товарні
цінності, якщо ці дії дають підстави
для втрати довір'я до нього з боку
власника або уповноваженого ним
органу. Акт службового розслідування
робочої групи від 27.11.2013 року не є
належним доказом на підтвердження
того, що позивач вчиняв будь які
шахрайські дії.

Письмові свідчення осіб на які
посилається в апеляційній скарзі
представник відповідача не є належним
доказом у справі, оскільки зазначені
особи не були допитані у судовому
засіданні, крім того, в разі їх допиту в
судовому засіданні, оцінку того чи є у
діях особи кваліфікуючий признак
шахрайських дій може бути встановлений
тільки судовим рішенням у кримінальній
справі.

Зазначення в апеляційній скарзі на те,
що позивач є працівником який
безпосередньо обслуговує грошові,
товарні та культурні цінності, що
підтверджується посадовою інструкцією
відповідача відповідно до якої позивач
зобов'язаний:

а. 3.1 - відкривати та закривати грошове
сховище;

п. 3.2 - забезпечувати зберігання
особистих ключів, штампів печаток;

п. 3.11 - оформляти кредити, депозити, БПР,
страхові продукти, для фізичних
(юридичних) осіб відповідно до
затверджених технологічних карт в
зв'язку з чим позивач був правомірно
звільнений за ч.1 п.2 ст. 41 КЗпП України є
помилковим.

В наказі про звільнення позивачки на
підставі акту службового
розслідування робочої групи від 27.11.2013
року відсутні будь які посилання на
порушення позивачем п.п. 3.1, 3.2 посадової
інструкції. Також підставою для
звільнення позивача не зазначено
порушення позивачем при видачі
кредитів затверджених технологічних
карт.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що підставою для звільнення позивача є
порушення позивачем наказу Голови
Правління №76 від 09.04.2012 року «Про
покладення обов'язків, щодо зберігання
обов'язків щодо зберігання готівки в
сховищах (сейфах) Одеського відділення
№4 доданого до апеляційної скарги,
згідно якого на позивача покладено
обов'язок по схоронності цінностей та
готівки в Сховищі №1 та Сховищі №2 у
разі відсутності ОСОБА_3 з яким
позивачка була ознайомлена є
безпідставним, оскільки зазначений
наказ жодним чином не підтверджує
правомірність звільнення позивача,
крім того, згідно ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи у
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або у
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Зазначений наказ Голови
Правління доданий до апеляційної
скарги не може бути прийнятий до уваги,
оскільки вказаний доказ був у
розпорядженні відповідача весь час
розгляду справи по суті у суді першої
інстанції, ним не заявлялися
клопотання у суді першої інстанції про
його дослідження чи доручення до
матеріалів цивільної справи,
неподання позивачем зазначених
доказів до суду першої інстанції не
було зумовлено поважними причинами.

На підставі наведеного колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
рішення не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи висновки
суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Ідея Банк» відхилити. Рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 13. 02.2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Головуючий
О.А. Ступаков

Судді
А.П. Бабій

В.А. Станкевич