Справа № 133/4003/13-ц Провадження №
22-ц/772/1006/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Проць В. А.Категорія: 52
Доповідач: Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.

суддів: Копаничук С.Г., Денишенко Т.О.

при секретарі: Торбасюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Державного територіально -
галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» про
поновлення на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою
Державного територіально - галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» на рішення Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 10 лютого 2014 року,
постановлене по даній справі, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
вказаним позовом до ДТГО
«Південно-Західна залізниця», з якою
він перебував в трудових
правовідносинах, працюючи на посаді
газоелектрозварювальника 4-го розряду
механічного цеху Козятинської
колійно-машинної станції № 120.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13
листопада 2013 року наказом №126ос
начальника Козятинської
колійно-машинної станції ОСОБА_2 було
звільнено з займаної посади на
підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_2 вважає своє звільнення
незаконним та безпідставним,
викликаним неприязними стосунками, що
склались між ним та начальником
Козятинської колійно-машинної станції
Стратійчуком О.В.

Наказ про звільнення видано, коли він
перебував на лікарняному, при цьому
профспілкова організація Козятинської
колійно-машинної станції №120 не дала
згоди на його звільнення.

ОСОБА_2 заявив вимоги про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної в
результаті незаконного звільнення,
оскільки він був єдиним працюючим
членом сім'ї, має на утриманні двох
неповнолітніх дітей та безробітну
дружину, його сім'я втратила засоби для
існування, він з часу звільнення
перебуває у стресовому стані.

Рішенням суду першої інстанції позов
задоволено частково. ОСОБА_2 поновлено
на посаді газоелектрозварювальника
4-го розряду Козятинської
колійно-машинної станції. Стягнуто з
ДТГО «Південно-Західна залізниця» на
користь позивача середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 13.11.2013 р. по
10.02.2014 р. включно, в сумі 9 107, 36 грн. та
моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

На це рішення ДТГО «Південно-Західна
залізниця» подала апеляційну скаргу, в
якій ставиться питання про скасування
рішення та ухвалення нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

На підтвердження вимог апеляційної
скарги наведені доводи про
незаконність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення через неповне
з'ясування обставин по справі,
невідповідність висновків
встановленим обставинам, що призвело
до неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
представників ДТГО «Південно-Західна
залізниця», ОСОБА_2, перевіривши
обґрунтованість вимог апеляційної
скарги, а також законність та
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, прийшла до висновку про
задоволення вимог апеляційної скарги
щодо скасування рішення в частині
вимог про стягнення моральної шкоди.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2, виходив із того,
що факт перебування його 07.11.2013 року в
нетверезому стані на робочому місці є
сумнівним, а саме звільнення проведено
без згоди профспілок та під час
перебування ОСОБА_2 на лікарняному.

Проте з висновками суду, щодо
відсутності підстав для звільнення
позивача з роботи погодитись не можна.
Ставлячи під сумнів фіксацію факту
перебування ОСОБА_2 07.11.2013 року на
робочому місці в нетверезому стані, суд
посилався на відсутність при цьому
представника профспілок. Як вбачається
із акту про появу ОСОБА_2 в нетверезому
стані на робочому місці 07. 11. 2013 року,
при його складанні приймав участь
майстер з експлуатації та ремонту
машин і механізмів ОСОБА_4, який є
членом профспілкового комітету
Козятинської колійно-машинної станції
№120 і приймав участь в засіданні
профспілкового комітету 12.11.2013 року,
коли вирішувалось питання про дачу
згоди на звільнення ОСОБА_2 з роботи.

Сама відмова профспілкового комітету
про дачу згоди на звільнення позивача з
роботи є необґрунтованою, оскільки
профспілковий комітет, розглядаючи це
питання на своєму засіданні, прийняв до
уваги довідку про те, що 07.11.2013 року
ОСОБА_2 перебував в лінійному відділі
міліції. Однак, в результаті перевірки,
проведеної Козятинською прокуратурою
встановлено, що працівником міліції
позивачу була видана повістка про
виклик для допиту з метою спростування
факту його перебування 07.11.2013 року на
робочому місці в нетверезому стані
(а.с.62).

Отже, з підстав недоведеності факту
перебування позивача на робочому місці
07.11.2013 року в нетверезому стані та
відсутності згоди профспілкового
комітету на його звільнення позов не
підлягав до задоволення.

Разом з цим, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про поновлення позивача на
роботі, через порушення умов його
звільнення з роботи.

Встановлено і цього не спростовано, що
ОСОБА_2 в день його звільнення, а саме
13.12.2013 року перебував на лікарняному,
про що свідчить листок
непрацездатності (а.с.3).

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності.
Вказана норма носить імперативний
характер, на дотримання вимог якої
звернуто увагу в п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року Про практику розгляду судами
трудових спорів в якому зазначається,
що розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого органу не може бути
визнано обґрунтованим, якщо в день
звільнення працівнику видано
лікарняний листок (довідку в
установлених законом випадках) про
його тимчасову непрацездатність.

За наведених обставин, зважаючи на те,
що з боку самого позивача мало місце
порушення трудової дисципліни, колегія
суддів приходить до висновку, що
поновлення його на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу є достатньою компенсацією за
заподіяну йому моральну шкоду.

А тому, на підставі п. 7 ч. 1 та ч. 3 ст. 40
КЗпП України та керуючись ст.ст. 303, 307,
309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Вінницької
області, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Державного
територіально - галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця»
задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 10 лютого 2014
року, постановлене по справі за позовом
ОСОБА_2 до державного територіально -
галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» про
поновлення на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, скасувати в частині
стягнення 1000 грн. за заподіяну моральну
шкоду.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_2 в стягненні з
державного територіально - галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий-суддя:
(підпис) В.П. Нікушин

Судді:
(підпис) С.Г. Копаничук

(підпис) Т.О. Денишенко

З оригіналом вірно:

Суддя Апеляційного суду

Вінницької області
В.П. Нікушин