У Х В А Л А

Іменем України

11 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
КОЖУХ О.А.

при секретарі СВІДІ Г.С.

за участю представника позивача
Гринихи Т.Ю. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Ужгороді
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення, за апеляційною скаргою
ПАТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу
Ужгородського міськрайонного суду від
26 листопада 2013 р., -

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 р. ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із зазначеним
позовом до ОСОБА_2 і уточнивши вимоги
мотивувало його наступним. На підставі
укладеного із ОСОБА_2 05.06.2007 р. договору
№ MKH7GK00000033 банк надав відповідачу
кредит у розмірі 40000,00 дол. США під 10,08%
річних із строком повернення 04.06.2037 р.
Виконання зобов'язань позичальника
було забезпечено іпотекою належного
останньому житлового будинку АДРЕСА_1,
іпотека поширюється й на земельну
ділянку, на якій розташований будинок.
Позичальник порушив свої зобов'язання,
внаслідок чого спричинив виникнення
боргу за кредитним договором, який
станом на 13.06.2012 р. становить 89016,74 дол.
США, що за офіційним курсом НБУ долара
США до гривні на цю дату складає 711243,77
грн., в т.ч.: 41157,47 дол. США заборгованості
за кредитом, 19475,16 дол. США
заборгованості за процентами, 3295,98 дол.
США заборгованості за комісією, 20819,44
дол. США пені, 31,29 дол. США фіксованої
частини штрафу і 4237,40 дол. США -
процентної складової штрафу.
Посилаючись на право дострокової
вимоги боргу, звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
боргу та на право вимагати одночасно
виселення мешканців, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок, позивач
остаточно просив:

у рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 05.06.2007 р. №
MKH7GK00000033 в розмірі 89016,74 дол. США, що за
офіційним курсом НБУ долара США до
гривні на 13.06.2012 р. складає 711243,77 грн.,
звернути стягнення на будинок
загальною площею 64,20 кв. м та земельну
ділянку, які розташовані за адресою
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк»
за початковою ціною, що встановлюється
на рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням кадастрового номера
земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмета
іпотеки;

виселити відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
житловому будинку (предметі іпотеки) зі
зняттям з реєстраційного обліку у
органі МВС України, до повноважень
якого входять питання громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
у Закарпатській області;

стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 26.11.2013 р. провадження в справі
закрито з підстав, передбачених ст. 205 ч.
1 п. 2 ЦПК України.

Позивач ставить в апеляції питання про
скасування ухвали суду та направлення
справи для продовження судового
розгляду. На думку апелянта, суд не мав
підстав для закриття провадження в
справі, зокрема, через те, що даний
позов не є тотожним позову про
стягнення боргу та звернення стягнення
на предмет іпотеки, за результатами
розгляду якого було ухвалено рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
03.03.2010 р.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника апелянта Гринихи Т.Ю., яка
скаргу підтримала, відхиливши
клопотання відповідача ОСОБА_2 про
відкладення розгляду справи як
необґрунтоване, за відсутності даних
про причини неявки в судове засідання
належно повідомленого представника
відповідача ОСОБА_3, розглянувши справу
за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за
відсутності цих учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, оглянувши
матеріали справи № 2п-1121/10, обговоривши
доводи сторін, суд приходить до такого.

Закриваючи провадження в справі, суд
першої інстанції виходив з наявності
чинного рішення суду, постановленого з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав. Утім, погодитись із
таким судовим рішенням не можна,
оскільки свого висновку суд дійшов із
порушенням норм процесуального права.

Як убачається з позовної заяви, ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення, ставило питання про
одержання за рахунок звернення
стягнення на предмет іпотеки (житловий
будинок АДРЕСА_1) боргу за кредитним
договором від 05.06.2007 р. № MKH7GK00000033 богу в
розмірі 89016,74 дол. США, що за офіційним
курсом НБУ долара США до гривні на
13.06.2012 р. становить 711243,77 грн. і
складається з 41157,47 дол. США
заборгованості за кредитом, 19475,16 дол.
США заборгованості за процентами, 3295,98
дол. США заборгованості за комісією,
20819,44 дол. США пені, 31,29 дол. США
фіксованої частини штрафу і 4237,40 дол.
США - процентної складової штрафу, а
також про виселення з указаного
будинку відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
будинку, зі зняттям з реєстраційного
обліку (а.с. 1-4).

До заяви позивач додав клопотання про
витребування судом з органу внутрішніх
справ довідки про склад сім'ї та
реєстрацію осіб у предметі іпотеки (а.с.
5-6). Доказів вирішення судом цього
клопотання у справі немає.

29.03.2013 р. ОСОБА_2 подав суду заяву про
закриття провадження в справі з
підстав, передбачених ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК
України внаслідок наявності чинного
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 03.03.2010 р. у справі за позовом
ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього про
звернення стягнення на майно та
виселення, до заяви додав копію
указаного рішення (а.с. 34-37).

Ухвалою від 26.11.2013 р. Ужгородський
міськрайонний суд заяву відповідача
задовольнив і закрив провадження в
справі на підставі ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК
України, погодившись із доводами
відповідача (а.с. 61-62). Тобто, суд виходив
із тотожності рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 03.03.2010 р. до
позову, що розглядається.

Між тим, з матеріалів справи № 2п-1121/10
випливає наступне. 21.09.2009 р. ЗАТ КБ
«ПриватБанк» звернулося до ОСОБА_2 із
позовом про звернення стягнення в
рахунок заборгованості за кредитним
договором від 05.06.2007 р. № MKH7GK00000033
розміром у 41516,23 дол. США на предмет
іпотеки (житловий будинок АДРЕСА_1 та
земельну ділянку, на якій він
розташований) шляхом продажу вказаного
предмета іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, а також наданням банку
всіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу, а також виселення з
указаного будинку відповідача зі
зняттям його з реєстраційного обліку
(а.с. 2-5 справи № 2п-1121/10). Борг, який
належало стягнути за рахунок предмета
іпотеки, складався з 40003,27 дол. США
заборгованості за кредитом, 1297,49 дол.
США заборгованості за процентами, 160,20
дол. США заборгованості за комісією та
55,27 дол. США пені.

Рішенням від 03.03.2010 р. Ужгородський
міськрайонний суд позов банку
задовольнив частково: стягнув з
відповідача на користь банку
заборгованість за кредитним договором
від 05.06.2007 р. № MKH7GK00000033 у сумі 319674,97 грн.,
судові витрати в сумі 1958,50 грн., у решті
позову - відмовив (а.с. 35-37 справи №
2п-1121/10). Доказів оскарження цього
рішення суду у справі № 2п-1121/10 немає, на
а.с. 35-37 справи, яка розглядається,
міститься копія цього рішення суду,
зроблена з примірника з відміткою суду
про набрання рішенням законної сили
15.03.2010 р.

Відповідно до ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України,
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо набрало законної сили
рішення суду ухвалене з приводу спору
між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.
Застосування судом цієї норми
цивільного процесуального закону
передбачає тотожність спорів (справ) за
суб'єктним складом сторін, предметом і
підставами позову. Відмінність у
справах, рішеннях між будь-якими із
зазначених елементів виключають їх
тотожність, а відтак - і можливість
закриття провадження в справі з цих
підстав.

З матеріалів справи видно, що позови,
про які йдеться, відрізняються між
собою як за їх підставами, так і за
предметами. Так, у позовній заяві за 2009
р. ставилося питання про стягнення
боргу, що складався з чотирьох
елементів (борг за кредитом, борг за
процентами, борг за комісією та пеня), а
також про виселення відповідача, тоді
як у позовній заяві за 2012 р. було
поставлено питання про стягнення
боргу, що складався з шести елементів
(борг за кредитом, борг за процентами,
борг за комісією, пеня, фіксована
частина штрафу і процентна складова
штрафу), а також про виселення
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
предметі іпотеки. Ставилося питання
про різні розміри заборгованості, що
утворилися в різні періоди часу.

У справі, що розглядається, позивачем
було заявлене клопотання, спрямоване
на з'ясування кола осіб, яким належить
відповідати за вимогою про виселення.
Клопотання випливає із суті спору та
характеру вимог, проте, всупереч
положенням ст. 10 ч. 4, ст. ст. 33 ч. 1, ст. 130 ч.
6 п. 2, ст. 160 ч. 2, ст. 168 ЦПК України суд
його не вирішив. Внаслідок цього суд не
з'ясував коло осіб, прав і обов'язків
яких стосується спір, а тому не мав
належних підстав для висновку про те,
що має місце спір між тими самими
сторонами.

За таких обставин, суд дійшов
необґрунтованого та передчасного
висновку про наявність підстав для
закриття провадження в справі
внаслідок набрання законної сили
рішенням суду, ухваленим з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.
Відповідні елементи у справах, про які
йдеться, є відмінними. Крім того, суд в
частині вимоги про виселення закрив
провадження в справі взагалі не
визначивши коло осіб, щодо яких прийняв
це процесуальне рішення.

Відтак, на підставі ст. 311 ч. 1 п.п. 1, 4 ЦПК
України апеляцію, доводи якої
заслуговують на увагу, слід
задовольнити, ухвалу суду першої
інстанції скасувати, справу направити
до того ж суду для продовження
розгляду. Оскільки рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
03.03.2010 р. не було оскаржене, воно
підлягає врахуванню при остаточному
вирішенні спору, а позивач не
позбавлений права діяти в порядку,
передбаченому ст. 31 ч. 2 ЦПК України,
сторони не позбавлені права
врегулювати свої стосунки в інший
передбачений цивільним процесуальним
законом спосіб.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 4, ст. 311 ч. 1 п.п. 1, 4,
ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити,
ухвалу Ужгородського міськрайонного
суду від 26 листопада 2013 р. скасувати,
справу направити до суду першої
інстанції для продовження розгляду з
урахуванням положень ст. 21 ч. 1 ЦПК
України.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскар жена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді