Справа № 360/1603/13-ц Головуючий у І
інстанції Міланіч А.М.Провадження №
22-ц/780/192/14 Доповідач у 2
інстанції СухановаКатегорія 45
УХВАЛА

Іменем України

10 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого: Суханової Є.М.,

Суддів: Мережко М.В., Данілова О.М.,

при секретарі : Бевзюк М.М,,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бородянського районного суду
Київської області від 30 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права спільної сумісної
власності подружжя та виділення часток
у спільній сумісній власності
подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року позивачка
звернулася до суду з вказаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що вона з
січня 2004 року перебувала з
відповідачем в зареєстрованому
шлюбі,який 12 липня 2012 року було
розірвано.

Під час перебування у шлюбі, за
спільні трудові та грошові затрати,
ними був побудований дачний будинок по
АДРЕСА_1.

В травні 2013 року відповідач
почав перешкоджати позивачці
користуватись даним дачним будником та
оспорює її право власності на. цей
будинок.

А тому просила визнати
зазначений дачний будинок спільною
сумісною власністю подружжя сторін,
визначити за нею право власності на 12
частину даного будинку, як частку в
спільному майні подружжя.

Рішенням Бородянського
районного суду Київської області від 30
жовтня 2013 року в позові ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права спільної
сумісної власності подружжя та
виділення часток у спільній сумісній
власності подружжя відмовлено.

Не погодившись з висновками
наведеними в рішенні суду, апелянт
звернулася з апеляційною скаргою, в
якій просить рішення суду скасувати та
ухвалити по справі нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги.

Колегія суддів вислухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
сторін, вивчивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, вважає, що
вона не обґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 31 січня 2004
року, який було розірвано за рішенням
Шевченківського районного сулу м.Києва
від 12 липня 2012 року, що підтверджується
матеріалами справи.

В обгрунтування своїх вимог
позивачка посилалася на те, що в період
шлюбу нею разом з відповідачем було
збудовано дачний будинок по АДРЕСА_1,
який є спільною сумісною власністю
подружжя.

Однак, дані обставини не знайшли
свого підтвердження, зокрема з
повідомлення КП КОР «Бородянське БТІ»
від 16 серпня 2013 року та інформаційній
довідці з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, згідно яких
право власності на об»єкт нерухомого
майна за вказаною адресою не
реєструвалось, свідоцтво про право
власності не видавалось.

Так, доказів протилежного суду
не надано, відповідач на належній йому
земельній ділянці здійснює
будівництво садового будинку, однак
без відповідного на те дозволу, тобто,
самовільно, і дане будівництво ще не
завершене та доказів введення його в
експлуатацію не має .

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 331 ЦК
України, право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації. До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання
тощо, які були використані в процесі
цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України,
особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, па які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 нього Кодексу.

Враховуючи викладене, оскільки
суду не надано жодних доказів
правомірності здійснення спірної
забудови садового будинку, завершення
його будівництва та введення в
експлуатацію, що відповідач заперечує,
то суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що підстав
для визнання будь-якого права
власності на цей будинок немає, а тому в
позові необхідно відмовити.

Намагаючись спростувати
висновки суду, апелянт наполягає на
тому, що вона будувала будинок разом з
відповідачем, вкладала свої кошти.

Разом з тим, жодних доказів того,
що на спірній земельній ділянці
збудовано садовий будинок не має, так
не має доказів того, що позивач
вкладала кошти в будівництво.

Фотографії будинку, які надала
апелянт в підтвердження свого позову,
не можуть бути визнані належними
доказами по справі в сенсі вимог ст. 58-59
ЦПК України.

Інших доказів не встановлено.

Натомість, колегія суддів приймає
до уваги факти та обставини, які були
встановленні рішенням Бородянського
районного суду Київської області від
24 червня 2005 року, про те, що
відповідач ОСОБА_2 прийняв спірну
земельну ділянку у спадок, після смерті
свого батька ОСОБА_3 (а.с.38). Рішення
набрало законної сили, є доказом згідно
вимог ст. 61 ЦПК України.

Доказів того, що спірне майно,
придбане або побудовано за спільні
кошти подружжя, апелянт не надала,
підстав для скасування рішення суду,
передбачених вимогами ст. 309 ЦПК
України не встановлено.

Апеляційна скарга не обґрунтована
та задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК У
країни, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Бородянського районного
суду Київської області від 30 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
касаційної інстанції.

Головуючий

Судді