Номер провадження 2/754/2714/14
Справа №754/3079/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

20.03.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого судді Клочко
І.В.

при секретарі Ліщитович
К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Деснянська районна у м. Києві державна
адміністрація про визнання
приватизації недійсною та визнання
свідоцтва на право власності
недійсним, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідачів про скасування
розпорядження про приватизацію
квартири та визнання свідоцтва про
право власності на житло недійсним.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що в
свідоцтві про право власності на житло
від 31.12.1998 року, зазначено, що квартира
АДРЕСА_1, належить на праві спільної
власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_1, при здійсненні приватизації
даної квартири, помилково було вписано
його брата - ОСОБА_2, так як останній з 1996
року по 2001 рік проживав за адресою:
АДРЕСА_2, а тому втратив право на
приватизацію спірної квартири, в
зв'язку з чим, позивач просить
скасувати розпорядження відділу
приватизації державного житлового
фонду Ватутінської районної ради №8676
від 31.12.1998 року про приватизацію
квартири та визнати приватизації
квартири та свідоцтва про право
власності на житло, видане 31.12.1998 року
на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1
недійсними.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги за викладеними в позові
обставинами, просив суд задовольнити в
повному обсязі та пояснив, що
відповідача було помилково вписано в
свідоцтво про право власності,
оскільки на момент видачі свідоцтва
ОСОБА_2 проживав за іншою адресою та не
мав права на приватизацію частини
квартири. Про те, що квартира була
приватизована в 1998 році, позивачу стало
відомо тільки після того, як останній
виявив бажання приватизувати свою
частину квартири у лютому 2014 року.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав, проти
задоволення позову не заперечував.

Від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надійшли заяви про
те, що предмет та підстави позову,
останні вважають обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню,
просять проводити розгляд справи без
їх участі.

Вислухавши пояснення позивача та
відповідача, вивчивши матеріали
позовної заяви та дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, судом
встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 31.12.1998 року ,
квартира, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_1 в рівних долях (а.с.6).

На момент приватизації квартири
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав (без
реєстрації) за адресою АДРЕСА_2 з травня
1996 року по жовтень 2001 року, що
підтверджується довідкою №79 виданої
виконавчим комітетом Віто-Поштової
сільської ради (а.с.7).

Відповідно до довідки ЖЕК №312, в
квартирі, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, з 16.06.1988 року мешкають і
прописані: ОСОБА_3 (власник), ОСОБА_4
(дружина), ОСОБА_1 (син) (а.с.6).

Аналізуючи встановлені по справі
обставини в їх сукупності, суд вважає
заявлені позовні вимоги
обґрунтованими, та такими, що
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Частинами 1 та 2 ст. 64 ЖК України,
передбачено, члени сім'ї наймача, які
проживають разом з ним, користуються на
рівні з наймачем усіма правами і несуть
усі обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. До членів
сім]ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду», до членів сім'ї наймача
включаються лише громадяни, які
постійно проживають в квартирі
(будинку) разом з наймачем або за якими
зберігаються право на житло.

Згідно з ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію
державного житлового фонду», право на
приватизацію квартир (будинків)
державного житлового фонду з
використанням житлових чеків
одержують громадяни України, які
постійно проживають в цих квартирах
(будинках) або перебували на обліку
потребуючих поліпшення житлових умов
до введення в дію цього Закону.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 71 ЖК України,
жиле приміщення зберігається за
тимчасово відсутнім наймачем або
членами його сім'ї понад шість місяців
у випадку взяття під варту або
засудження до арешту, обмеження волі,
позбавлення волі на певний строк чи
довічне позбавлення волі - протягом
усього часу перебування під вартою або
відбування покарання, якщо в цьому
будинку, квартирі (їх частині)
залишилися проживати інші члени сім'ї.

Частиною 4 ст. 174 ЦПК, передбачено, що у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Судом достовірно встановлено, що на
момент приватизації квартири, а саме: у
1998 році, відповідач виїхав на постійне
місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 і
проживав за даною адресою до 2001 року,
тобто був відсутнім за адресою:
АДРЕСА_1, більше 6 місяців, в зв'язку з
чим, суд вважає, що оспорюване
розпорядження Відділу приватизації
державного житлового фонду
Ватутінської районної ради є
незаконним і підлягає скасуванню, а
свідоцтво про право власності на житло
- визнанню недійсним.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 64, 71 ЖК України, ст. 5 ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду», ст.ст. 60, 174, 212-215, 224-226 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 про визнання
приватизації недійсною та визнання
свідоцтва на право власності
недійсним - задовольнити.

Скасувати розпорядження відділу
приватизації державного житлового
фонду Ватутінської районної ради від 31
грудня 1998 року за № 8676 щодо
приватизації квартири АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1, видане
на ім"я ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_1 на
підставі рішення органу приватизації
Ватутінської районної ради за № 8676 від
31 грудня 1998 року.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва через
Деснянський районний суд міста Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Головуючий: