Єдиний унікальний номер 255/1268/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/858/2014
Головуючий 1 інстанції Профатило П.І.
Єдиний унікальний номер
Доповідач Курило В.П.
Номер провадження 22ц - 775/858/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Курило В.П.,

суддів Биліни Т.І., Космачевської Т.В.,

при секретарі Стефановій Я.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виселення без надання іншого житлового
приміщення,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа: виконавчий комітет
Ворошиловської районної в м. Донецьку
ради, КП «СЄЗ Ворошиловського району м.
Донецька», про зміну договору найму
житлового приміщення та зобов'язання
вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 09 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 09 грудня 2013 року у
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виселення без надання
іншого житлового приміщення і за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа: виконавчий комітет
Ворошиловської районної в м. Донецьку
ради, КП «СЄЗ Ворошиловського району м.
Донецька», про зміну договору найму
житлового приміщення та зобов'язання
вчинити певні дії відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції, в частині залишення
зустрічної позовної заяви без
задоволення. Вважає, що судом порушенні
норми матеріального права. Зокрема
вказує, що у зустрічній позовній заяві
ОСОБА_2 не ставить питання про
оскарження відмови наймодавця жилого
приміщення надати згоду на укладання
окремого договору найму, оскільки
Виконком Ворошиловської районної ради
м. Донецька не відмовляв ОСОБА_2 в
цьому. Крім того, вказана третя особа не
мала права змінювати договір найму
жилого приміщення без письмового
дозволу ОСОБА_3, прописаного у спірному
жилому приміщенні, а відповідача такої
згоди не надавав у добровільному
порядку. Тому висновки суду першої
інстанції щодо незаконності вимог
ОСОБА_2 необґрунтовані ат суперечать
матеріалам справи. При вирішенні
справи судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи.

В апеляційному суді ОСОБА_2 апеляційну
скаргу підтримав,просив її
задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального
законів.

Судом першої інстанції встановлено, що
03.05.1961 року ОСОБА_5 виконавчим комітетом
Сталінської міської ради було видано
ордер № 2812 на право зайняття квартири
АДРЕСА_1 з сім'єю, що складається з 4
осіб, в тому числі відповідача ОСОБА_2 -
сина наймача.

29.09.2009 року відповідача ОСОБА_2 було
зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою (випискою з
домової книги про склад сім'ї та
прописку) № 155 від 31.01.2013 року, виданою
КП «СЄЗ Ворошиловського району м
Донецька».

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про виселення без надання
іншого житлового приміщення, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач ОСОБА_2 вселився у спірну
квартиру на підставі ордеру N° 2812 від
03.05.1961 року, оскільки спірну квартиру
було видано в тому числі і на нього, та
зі згоди матері ОСОБА_5 на правах члена
сім'ї, зареєстрованого в спірній
квартирі з 29.09.2009 року, а тому має право
користуватися спірною квартирою. Кріт
того, суд першої інстанції брав до
уваги, що позивач ОСОБА_1 в позовних
вимогах наполягає на виселенні
відповідача ОСОБА_2 не ставлячи при
цьому питання щодо втрати права
користування ним чи відсутності такого
права у останнього, зняття його з
реєстрації, що регулюється нормами ЖК
УРСР. За таких підстав та враховуючи
Лист Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28.01.2013 року за
№24-150/0/4-13 «Про практику застосування
судами законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав» що
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення
без надання іншого житлового
приміщення є передчасним та не
ґрунтується на законі.

Рішення суду в наведеній частині
сторонами не оскаржується. Відповідно
до частини 1 статті 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Що стосується зустрічного позову, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що позовні вимоги щодо зміни
договору найму позивач ОСОБА_2 заявляє
до третьої особи Виконавчого комітету
Ворошиловської районної в м. Донецьку
ради, що не передбачено діючим
законодавством, а тому у задоволенні
зустрічного позову необхідно
відмовити. Наймодавця рішення суду про
задоволення позову про зміну договору
найма житлового приміщення стосується
лише в частині оформлення нових
особових рахунків, оскільки його
повноваження охоплюються лише
виконанням волі власника житлового
фонду. Отже, належним відповідачем по
справі про зміну договору найму
житлового приміщення будуть особи, які
заперечують проти зміни договору
найму, а також власник житлового фонду,
або уповноважений ним орган (ст. 18 ЖК
Української РСР) і наймодавець (ст. 61 ЖК
Української РСР). Особа, яка звернулась
з таким позовом, має право на
оскарження рішення власника житлового
фонду, або уповноваженого ним органу
про відмову у зміні договору найма.
Крім того, в разі зміни договору найма
жилого приміщення, фактично виникає
питання про утворення комунальної
квартири, про можливість проживання в
цій квартирі за санітарно - технічними
нормами, питання щодо можливості
штучного погіршення житлових умов
позивача і необхідність постановки
його на облік, як такого, що потребує
поліпшення житлових умов. Всі
зазначені питання відносяться до
компетенції власника житлового фонду.

Даний висновок суду першої інстанції,
також, є правильним, обґрунтованим та
таким, що відповідає діючому
законодавству.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК
Української РСР користування жилим
приміщенням у будинках державного і
громадського житлового фонду
здійснюється відповідно до договору
найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в
будинках державного і громадського
житлового фонду укладається в
письмовій формі на підставі ордера на
жиле приміщення між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією
(а в разі її відсутності - відповідним
підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Договір найму жилого приміщення в
будинках державного та громадського
житлового фонду, укладений відповідно
ст. 61 ЖК УРСР між наймодавцем (ЖЕО) та
наймачем (громадянином, на ім'я якого
видано ордер) відрізняється від інших
цивільно-правових договорів своєю
стабільністю. Разом з цим, закон надає
право сторонам договору найму жилого
приміщення ставити питання щодо його
розірвання чи про зміну його умов за
наявності підстав, передбачених
законом.

Відповідно до ст. 103 ЖК Української РСР
договір найму жилого приміщення може
бути змінено тільки за згодою наймача,
членів його сім'ї і наймодавця, за
винятком випадків, передбачених
Основами житлового законодавства
Союзу РСР і союзних республік, іншими
законодавчими актами Союзу РСР і цим
Кодексом.

Рішення про зміну умов договору найму
жилого приміщення приймається
виконкомом відповідної місцевої Ради в
будинках належного йому житлового
фонду, або судом в разі вирішення спору,
незалежно від відомчої приналежності
житлового будинку.

Зміна умов договору найму жилого
приміщення набуває юридичне значення
лише за умови того, що воно найшло своє
закріплення в рішенні уповноваженого
органу.

В залежності від підстав позову,
позивачами по справам можуть бути:
наймачі або члени сім'ї наймача (ст. 104,
106 ЖК), або наймачі, які об'єдналися в
одну сім'ю (ст. 105 ЖК).

Статтею 18 ЖК передбачено, що управління
житловим фондом здійснюється
власником або уповноваженим ним
органом у межах, визначених власником.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 4
Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду
України від 12.04.1985 року з наступними
змінами «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України», в силу ст. 61
ЖК Української РСР житлово -
експлуатаційна організація, а при її
відсутності - підприємство, установа,
організація як наймодавець можуть бути
стороною в спорах, що виникають з
договорів найму жилого приміщення.
Вони вправі, зокрема, пред'являти
позови про визнання наймача таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням, розірвання договору найму
жилого приміщення і виселення в зв'язку
з систематичним порушенням правил
співжиття, псуванням і руйнуванням
жилих приміщень. Однак, у справах із
питань, віднесених до компетенції
органів місцевого самоврядування чи
місцевої державної адміністрації, або
з питань управління житловим фондом,
віднесених його власником або
уповноваженим ним органом до свого
відання згідно зі ст. 18 ЖК (наприклад,
про визнання ордера недійсним, надання,
бронювання або обмін жилого
приміщення, визнання права на жиле
приміщення крім випадків, коли в ньому
проживають інші члени сім'ї наймача),
належною стороною повинен бути
відповідний орган чи власник житлового
фонду.

Відповідно до частини 1 статті 33 ЦПК
України суд за клопотанням позивача, не
припиняючи розгляду справи, замінює
первісного відповідача належним
відповідачем, якщо позов пред'явлено не
до тієї особи, яка має відповідати за
позовом, або залучає до участі у справі
іншу особу як співвідповідача.

ОСОБА_2 не заявляв в суді клопотання про
заміну відповідача, або залучення у
справі виконавчий комітет
Ворошиловської районної в м. Донецьку
ради у якості співвідповідача. Більш
того, ОСОБА_2 наполягає на тому, що на
його думку належним відповідачем по
справі за його позовом є ОСОБА_1 А
виконавчий комітет Ворошиловської
районної в м. Донецьку ради є третьою
особою.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
перевірив доводи і заперечення сторін,
правильно встановив обставини справи,
правильно застосував норми
матеріального права і правильно
вирішив спір.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, що призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Рішення суду є законним і підстав для
його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 09 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційного суду.

Судді: