Справа № 486/517/14-ц
Провадження № 2/486/339/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
Южноукраїнський міський суд
Миколаївської області

у складі: головуючого
Бобровського І. М.

при секретарі Зацепіній І.О.

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Южноукраїнську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права на
проживання та вселення до житла,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про визнання права на
проживання і вселення в квартиру
АДРЕСА_1. Мотивує свої вимоги тим, що
вона була членом сім'ї власника
квартири, а тому має право на
проживання в спірній квартирі. Ухвалою
суду від 15 квітня 2014 року до участі у
справі в якості другого відповідача
притягнуто ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги. Просить
вселити її в спірну квартиру і визнати
за нею право на проживання в якості
колишнього члена сім'ї власника
квартири. Заявила, що спірна квартира є
її власністю, в зв'язку з тим, що вона
перебувала в шлюбі з власником
квартири.

Відповідачка ОСОБА_2, яка дії на
підставі довіреності і від імені
відповідача ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала.
Пояснила, що ніякого відношення до
квартири позивачка не має, квартира
належить на праві власності її сину -
відповідачу по справі ОСОБА_3.
Відповідачка заявила, що позивачка
більше 10 років проживає в р. Молова, де
має у власності два будинка.

Вислухавши сторони, вивчивши письмові
матеріали справи суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Як зазначено в довідці від 18.03.2014 року
позивачка дійсно з 30 липня 2002 року
зареєстрована в спірній квартирі в
якості члена сім'ї власника квартири
ОСОБА_4 (а.с. 3).

Згідно до положень ст.150 ЖК України,
громадяни, які мають в приватній
власності будинок, квартиру,
користуються ними для особистого
мешкання і мешкання членів їх сімей,
мають право розпоряджатися цією
власністю на свій розсуд: продавати,
дарувати, заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закласти, укладати інші не
заборонені законом договори.

В судовому засіданні встановлено, що 23
серпня 2002 року ОСОБА_4 продав спірну
квартиру відповідачу по справі ОСОБА_3.
Договір купівлі-продажу посвідчений
державним нотаріусом Южноукраїнської
державної нотаріальної контори
Миколаївської області 23.08.2002 року.

Відповідно до даних КП "Бюро технічної
інвентаризації м. Южноукраїнська"
право власності на квартиру АДРЕСА_1
зареєстровано за ОСОБА_3.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що ще в 2002 році колишній
чоловік позивачки розпорядився
належною йому спірною квартирою і на
день розгляду справи власником
квартири є ОСОБА_3, членом сім'ї якого
позивачка не являється.

Той факт, що позивачка зареєстрована в
спірній квартирі, за умови зміни
власника квартири, не є підставою для
визнання за нею права на проживання і
вселення в квартиру до сторонньої
особи.

Посилання позивачки на ст. 156 ЖК
України, як на підставу своїх вимог, є
хибним, оскільки вона не є членом сім'ї
ОСОБА_3 - власника квартири АДРЕСА_1.

В рішенні Южноукраїнського міського
суду від 19 грудня 2003 року, яким
позивачці було відмовлено в позові про
вселення в спірну квартиру, зазначено
про необхідність позивачці оспорити
приватизацію і продаж квартири її
власником ОСОБА_4, проте ОСОБА_1 не
вчинила ніяких дій направлених на
захист її прав.

Таким, чином, на день розгляду справи не
має підстав для задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
права на проживання та вселення до
квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Южноукраїнський міський
суд Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду
І. М. Бобровський