АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5382/2014 Головуючий у
1-й інстанції: Коробенко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 на рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 26 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа Державне
видавництво «Преса України»
Державного управління справами про
усунення перешкод в користування
житловою площею та виселення і

за позовом ОСОБА_1 до Державного
видавництва «Преса України» та
Первинної профспілкової організації
Державного видавництва «Преса
України» про визнання недійсними
рішення та ордеру, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 рокупредставник позивача
звернувся в суд із зазначеним позовом,
в якому просив усунути перешкоди у
здійсненні ОСОБА_2 права користування
кімнатою АДРЕСА_1 шляхом виселення
ОСОБА_1 та вирішити питання судових
витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
ОСОБА_1 не має жодних правових підстав
для проживання у кімнаті, ордер йому не
видавався, а тому він має бути
виселений з кімнати, оскільки позивачу
спільним рішенням адміністрації
профспілкового комітету ДВ «Преса
України» було надано для проживання
кімнату №89 в гуртожитку, на підставі
чого видано ордер №143 від 05.07.2013р.

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом, в якому просив визнати
недійсними ордер № 143, виданий «05»
липня 2013 р. ДВ «Преса України» гр.
ОСОБА_2 та спільне рішення і
профспілкового комітету ДВ «Преса
України» від «03» липня 2013 p. в частині
видачі ордеру гр. ОСОБА_2 на житлову
кімнату АДРЕСА_1.

Посилався на те, що він працює водієм в
Державному управлінні справами
Президента України, і за домовленістю
керівництва ДУС та ДВ «Преса України»
вже протягом багатьох років (з 2004 року)
проживає у кімнаті АДРЕСА_1, яка
надавалась йому для проживання на
підставі щорічних листів керівництва
ДУС.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 26 лютого 2014 року позов
ОСОБА_2 - задоволено.

Усунено перешкоди у здійсненні ОСОБА_2
права користування кімнатою АДРЕСА_1
шляхом виселення ОСОБА_1.

У задоволенні зустрічного позову -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_2 в повному
обсязі та задовольнити позов ОСОБА_1,
посилаючись на те, що суд ухвалив його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки не
відповідають обставинам справи та
наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що за весь час проживання
у гуртожитку ОСОБА_1, який є інвалідом 2
групи, безперервно проживає у вказаній
кімнаті, справно сплачує квартирну
плату та усі комунальні послуги
(водопостачання, газ, теплова енергія
та інші послуги) в повному обсязі на
підставі рахунків, виставлених
видавництвом «Преса України».

Крім того, зважаючи на грубе порушення
гарантованих законом прав ОСОБА_1 як
орендаря, допущених в результаті
нехтування видавництвом «Преса
України», головою профкому
встановленої процедури видачі ордерів,
він був вимушений звернутися до суду з
позовом про визнання недійсним
спільного рішення про видачу ордеру та
самого ордеру недійсними.

Зазначив, що у відповідності до ч. 2 ст. 58
ЖК УРСР ордер може бути видано лише на
вільне жиле приміщення. Аналогічне
правило містить у собі п. 10 постанови
Кабінету Міністрів України від червня
1986 р. № 208 «Про затвердження Примірного
положення про гуртожитки».

В судовому засіданні представник
апелянта скаргу підтримав.

Представник ОСОБА_2 проти задоволення
скарги заперечувала, просила рішення
суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Вирішуючи спір у справі, суд виходив з
того, що ОСОБА_1 не мав правових підстав
для проживання у кімнаті АДРЕСА_1, а
тому немає підстав вважати, що спірна
кімната при видачі ордеру не була
вільною.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

Відповідно до ст.128 ЖК УРСР жила площа в
гуртожитку надається за спільним
рішенням адміністрації підприємства,
установи, організації чи органу
кооперативної або іншої громадської
організації та відповідного
профспілкового комітету.

Стаття 129 ЖК встановлює, що на підставі
зазначеного рішення про надання жилої
площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Відповідно до п. 15 Примірного положення
жила площа в гуртожитку не підлягає
обміну, розділу, бронюванню і здачі в
піднайом.

Судом встановлено, що відповідно до
довідки ДВ «Преса України» за №103-653-к
від 13.09.2013р. гуртожиток за адресою
АДРЕСА_1 перебуває на праві повного
господарського відання та балансі
Державного видавництва «Преса
України». (а.с.31)

Спільним рішенням адміністрації та
профспілкового комітету ДВ «Преса
України» від 03.2013р. ОСОБА_2, як
працівнику ДВ «Преса України» надано
для проживання кімнату АДРЕСА_1 і
видано ордер на жилу площу в гуртожитку
№143 від 23.07.2013р. (а.с. 5)

На день ухвалення рішення судом, у
спірній кімнаті проживає ОСОБА_1, якому,
як працівнику Державної організації
«Автобаза Державного управління
справами» кімната АДРЕСА_1, надавалась
адміністрацією ДВ «Преса України» на
письмові прохання керівництва
Державного управління справами. (а.с. 93,
168)

Разом з тим, ОСОБА_1 проживав у
гуртожитку не на підставі ордеру, а на
підставі домовленості між Державним
управлінням справами та ДВ «Преса
України».

Тобто, ОСОБА_1 не має правових підстав
для користування житловим приміщенням.

Твердження апелянта про те, що ордер
виданий ОСОБА_2 з порушенням вимог ч.2
ст. 58 ЖК України, згідно якої, ордер може
бути виданий лише на вільне жиле
приміщення, є безпідставними, оскільки
кімната гуртожитку АДРЕСА_1 є вільною у
розумінні того, що у ній не проживають
особи, у яких є ордер.

Тобто, вимоги даної статті не
підпадають під обставини, що склалися у
ОСОБА_1, оскільки він займає спірне
приміщення не на підставі ордеру, а на
підставі прохання його роботодавця.

Доводи представника про сплату
комунальних послуг і набуття у зв'язку
з цим права на проживання у кімнаті, не
є підставою для скасування рішення
суду, а є підтвердженням факту
отримання цих послуг споживачем та
обов'язку їх сплати.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і на
суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 26 лютого 2014 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді