У х в а л а

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І.,
Наумчука М.І.,

Мостової Г.І.,
Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
розірвання шлюбу, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 28
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 17 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до

ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,
посилаючись на те, що їх з
відповідачкою сім'я давно розпалася,
вони не підтримують шлюбних стосунків,
не ведуть спільного господарства,
проживають окремо, шлюб існує лише
формально, унаслідок чого вважав, що
подальше збереження шлюбу є неможливим
та суперечить його інтересам.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 28 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 17 грудня 2013 року, позов ОСОБА_3
задоволено. Розірвано шлюб, укладений
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 30
січня

1975 року міським бюро РАГС м. Мурманська,
актовий запис № 332.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
виключити з мотивувальної частини
рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 28 жовтня 2013 року та
ухвали апеляційного суду Запорізької
області від 17 грудня

2013 року посилання щодо припинення
шлюбних відносин між нею і

ОСОБА_3 в 1989 році, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм матеріального й
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 30 січня 1975
року, від якого неповнолітніх дітей не
мають. Тривалий час сторони фактично не
проживають разом, не ведуть спільного
господарства та бюджету, не
підтримують шлюбних стосунків.

Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про
розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малолітньої дитини, дитини-інваліда та
інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у
пп. 10, 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» шлюб може
бути розірвано в судовому порядку лише
за умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей.

Отже, встановивши, що сім'я сторін
фактично розпалася, існує лише
формально і зберегти її неможливо,
оскільки сторони тривалий час не
підтримують шлюбні відносини, не
ведуть спільне господарство й
відносини між ним стали неприязні,
відповідач ОСОБА_4 проти розірвання
шлюбу не заперечує, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про те, що подальше спільне
життя подружжя неможливо.

Разом з тим, зробивши висновок про те,
що сторони фактично не проживають
разом з 1989 року, суди попередніх
інстанцій у своїх рішеннях не навели
жодних доводів та належних доказів
щодо вказаних обставин, при цьому
взагалі не врахували того, що сам
позивач зазначав різні дати припинення
шлюбних стосунків.

Оскільки такий висновок не впливає на
законність оскаржуваних рішень і не
може тягнути за собою їх скасування, то
з мотивувальної частини рішення
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 28 жовтня 2013 року та ухвали
апеляційного суду Запорізької області
від 17 грудня 2013 року підлягає
виключенню висновок про те, що сторони
припинили шлюбні відносини з 1989 року.

У іншій частині ухвалені у справі
судові рішення відповідають вимогам
закону, а доводи касаційної скарги не
дають підстав для висновку про те, що
під час розгляду справи судами
допущені порушення норм матеріального
або процесуального права, які
передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як
підстави для скасування судових
рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 28 жовтня

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 17 грудня

2013 року залишити без змін, виключивши з
мотивувальної частини висновок про те,
що сторони припинили шлюбні відносини
з

1989 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О.
Кузнєцов

Судді:

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

Д.О. Остапчук