Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року Ленінський районний
суд міста Луганська у складі:

Головуючого судді Золотарьова О.Ю.

при секретарі Красновській М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шарм-Авто» про
стягнення компенсації за
невикористану основну щорічну
відпустку та середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі представника звернувся
до суду з позовом до відповідача, який в
подальшому було уточнено (а.с. 51-52),
посилаючись на ту обставину, що 16.01.2012
року згідно наказу №7к від 16.01.2012 року
був прийнятий на посаду
майстра-приймальника замовлень на СТО
TOB «Шарм-Авто».

03.09.2012 року згідно наказу №14к від 03.09.2012
року позивач був звільнений за власним
бажанням за ст.38 КЗпП України.

03.09.2012 року, в день звільнення, з
позивачем повинні були провести
розрахунок, а саме: виплатити
компенсацію за 15 днів невикористаної
щорічної відпустки, але розрахунок у
зазначений термін проведений не був.

Посилаючись на наведене, розрахунки,
вказані в позовній заяві, положення
КЗпП України, просив суд стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_1
компенсацію за щорічну основну
відпустку у сумі 799,95грн. та середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні, виходячи із
середньоденного заробітку -53,33грн. та
строку затримки з 03 вересня 2012р. по дату
винесення рішення включно.

В судовому засіданні позивач та його
представник участі не приймали,
представником позивача надано заяву
про розгляд справи в його відсутність,
просив позов задовольнити, не
заперечував проти заочного розгляду
справи.

Відповідач свого представника в судове
засідання не направив, про місце та час
розгляду справи повідомлявся, заяв про
розгляд справи й відсутність
представника, заперечень проти позову
не надав.

З врахуванням заяви позивача, оскільки
у справі достатньо матеріалів про
взаємовідносини сторін, зі згоди
позивача суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст.224 ЦПК
України, на підставі наявних у справі
доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
прийшов до наступного висновку.

Положеннями частини 1 статті 11 ЦПК
України передбачено, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Встановлено, що з 16.01.2012 року по 03.09.2012
року позивач працював у ТОВ «Шарм-Авто»
на посаді майстра-приймальника станції
технічного обслуговування (а.с. 3, 22-25).

Згідно довідки № 28/09 від 28.09.2012 року
заробітна плата ОСОБА_1 за шість
місяців (березень-серпень 2012 року)
склала 4066,59 грн. (а.с. 5).

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник у день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. У разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен у зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до ч. 2 цієї статті при
наявності спору про розміри належних
звільненому працівникові сум власник
або уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон прямо покладає на
підприємство, установу, організацію
обов'язок провести зі звільненим
працівником повний розрахунок -
виплатити всі суми, що належать йому; у
разі невиконання такого обов'язку з
вини власника або уповноваженого ним
органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП
України відповідальність.

Установивши під час розгляду справи
про стягнення середньої заробітної
плати за час затримки розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, якщо він не був
у цей день на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності у
цьому своєї вини. Відсутність коштів у
роботодавця не виключає його
відповідальності.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що
працівник може звернутися із заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Позивача звільнено 03.09.2012 року, з
позовом до суду звернувся 30.11.2012 року,
тобто у строк, встановлений законом.

Позивач стверджує, що при звільненні з
ним повного розрахунку не проведено.
При цьому, представником відповідача
надано суду акти про результати
перевірок ТОВ «Шарм-Авто» від 25.04.2012
року з питань дотримання вимог
законодавства щодо правильності
нарахування та своєчасності сплати
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, від
02.10.2012 року правильності нарахування ,
повноти і своєчасності перерахування
страхових внесків та витрачення коштів
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України (а.с.
18-19, 21), які по суті не є доказом
проведення повного розрахунку з ОСОБА_1
при його звільненні.

Тож, на думку суду, відповідачем в
даному випадку не доведено проведення
з позивачем розрахунку при його
звільненні, а відтак, відповідач має
виплатити позивачеві середній
заробіток за весь час затримки.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач працював у ТОВ «Шарм-Авто» з
16.01.2012 року по 09.09.2012 року, тобто менше
року.

Як зазначено в Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженому постановою КМУ від 08.02.95
р. № 100 (далі - Порядок № 100),
середньомісячна заробітна плата
обчислюється, виходячи з виплат за
останні два календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається наступний розрахунок: за
липень 2012 року - 730,43 грн., за серпень 2012
року - 276,35, середньомісячна заробітна
плата - 730,43+761,35 = 1491,78 грн. : 2 = 745,89
грн./місяць.

Середньоденна заробітна плата складає
1491,78 грн. : 44 дні = 33,90 грн.

Розмір середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 03.09.2012 року по 26.03.2014 року
складає 394 дні х 33,90 грн. = 13356,60 грн.
Вказана сума підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення компенсації за 15 днів
щорічної відпустки, суд дійшов
наступного висновку.

Нормою ч. 1 ст. 83 КЗпП України
встановлено, що у разі звільнення
працівника йому виплачується грошова
компенсація за всі невикористані ним
дні щорічної відпустки, а також
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.24 Закону України
«Про відпустки» у разі звільнення
працівника йому виплачується грошова
компенсація за всі не використані ним
дні щорічної відпустки, а також
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей.

Тож, вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача компенсації за
невикористані 15 днів відпустки
підлягають задоволенню в розмірі 15
днів х 33,90 грн./день = 508,50 грн.

З огляду на викладене, оскільки у
відповідача перед позивачем існує
заборгованість за невиплату грошової
компенсації за невикористані дні
щорічної відпустки та середній
заробіток за затримку проведення
повного розрахунку при звільненні з
роботи, суд вважає позов підставним, а
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Судові витрати необхідно стягнути з
відповідача на користь позивача
відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 116-117, 237-1 КЗпП України,
ст.ст. 10-11, 60-61, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шарм-Авто» на
користь ОСОБА_1 508,50 (п'ятсот вісім
гривень 50 копійок) грошової
компенсації за невикористані дні
щорічної основної відпустки та
середній заробіток за затримку
проведення повного розрахунку при
звільненні з роботи за період з 03.09.2012
року по 26 березня 2014 року в сумі 13356,60
грн. (тринадцять тисяч триста п'ятдесят
шість гривень 60 копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шарм-Авто» на
користь держави судовий збір в сумі 229.40
грн. (двісті двадцять дев'ять гривень 40
копійок).

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідачки, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
рішення може бути оскаржене
відповідачкою в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області через
Ленінський районний суд м. Луганська
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Головуючий: суддя
О.Ю.Золотарьов