Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/1697/14 Головуючий у 1
інстанції: Стоматов Е.Г.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» квітня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 19
лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна
особистою приватною власністю та
витребування майна із чужого
володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про
визнання майна особистою приватною
власністю та витребування майна із
чужого володіння.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що з 11 серпня 1994 року
перебувала в шлюбі з відповідачем.
Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 03 червня 2013 шлюб між
сторонами розірвано.

03 вересня 2007 року вона для купівлі
особистого автомобіля та оформлення
реєстрації транспортного засобу в
органах ДАІ взяла у своєї матері ОСОБА_5
в борг грошові кошти в розмірі 67 000 грн.
00 коп. зі сплатою процентів, які
зобов'язана була повернути до 03 вересня
2012 року в розмірі 83 750 грн. 00 коп.

07 вересня 2007 року вона на підставі
рахунку-фактури від 07 вересня 2007 року
придбала автомобіль марки DAEWOO LANOS,
державний номер НОМЕР_1, право
власності на який зареєстровано за
позивачем.

29 травня 2013 року ОСОБА_4 без її дозволу
заволодів вказаним автомобілем та до
теперішнього часу їй його не повернув.

Просила визнати автомобіль марки DAEWOO-FSO
LANOS TF69Y, державний номер НОМЕР_1, її
особистою приватною власністю,
зобов'язати ОСОБА_4 передати їй
автомобіль вказаної марки та стягнути
з ОСОБА_4 на її користь судовий збір.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 19 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали
апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, просить рішення
суду в частині встановлення в
мотивувальній частині факту придбання
автомобіля за позику в період
перебування у шлюбі скасувати,
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким виключити з мотивувальної частини
рішення наступні речення: «Як
вбачається з матеріалів справи,
позивач придбала спірний автомобіль за
позику, у період перебування у шлюбі та
в інтересах сім'ї. З пояснень позивача,
які підтверджуються поясненнями
свідків, автомобіль їй був потрібен для
здійснення підприємницької
діяльності».

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційних скарг і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає
відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_4
задоволенню частково з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України, підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду
України в п.19 постанови «Про судову
практику розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» від 24.10.2008 року №
12, апеляційний суд ухвалює рішення про
зміну рішення суду першої інстанції у
випадку, якщо помилки у неправильно
прийнятому рішенні можливо усунути без
його скасування, не змінюючи суть
рішення і вони стосуються окремих його
частин, зокрема у разі виправлення
помилок суду першої інстанції щодо
розміру суми, що підлягає стягненню,
розподілу судових витрат тощо. Якщо
помилки у такому рішенні стосуються
фактичної сторони справи чи правового
обґрунтування рішення, то їх усунення
необхідно вважати також зміною
рішення, тому апеляційний суд не
повинен усувати такі помилки ухвалою
із зазначенням про залишення рішення
без змін з його уточненням чи
доповненням.

За положеннями ст. 51, п.5 ч. 1 ст. 92
Конституції України, засади
регулювання шлюбу і сім'ї визначаються
виключно законами України, кожен із
подружжя має рівні права і обов'язки у
шлюбі та сім'ї. Рівність прав і
обов'язків у шлюбі та сім'ї
розповсюджується на рівність у
майнових відносинах, які регулюються
положеннями СК України та ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Згідно зі ст. ст. 60, 61 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо) самостійного заробітку
(доходу). Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Аналіз наведених норм СК України
закріплює презумпцію права спільної
сумісної власності подружжя на майно,
придбане під час шлюбу.

Судом першої інстанції встановлені та
не оспорені сторонами ті обставини, що
сторони з 11.08.1994 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, рішенням
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 03 червня 2013 шлюб
розірвано.

Під час шлюбу 08 вересня 2007 року сторони
спільно набули наступне майно:
автомобіль DAEWOO-FSO LANOS, державний номер
НОМЕР_1, який зареєстровано за ОСОБА_3
(Свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с.35,36).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях ( ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Частиною. 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

З позовної заяви вбачається, що,
відповідно до розписки від 03. 09. 2007 року,
ОСОБА_3 отримала кошти у борг від своєї
матері ОСОБА_5 у розмірі 67000 гривень для
придбання автомобіля (а.с. 28).

Суд першої інстанції надав оцінку
поясненням свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, які не були присутніми
при оформлені договору позики та
поясненням свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_9, яким відомо про позику грошей
на придбання автомобіля зі слів
позивачки.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, що свідок ОСОБА_8 - працівник
РОВ «Запоріжжя-авто», зробила висновок
про те, що спірний автомобіль придбаний
за кошти, надані позивачу ОСОБА_5,
виходячи того, що остання була
присутньою при купівлі автомобіля.

При цьому суд обгрунтовано послався в
рішенні, що свідок ОСОБА_10, вказуючи на
те, що вона була присутня при
оформленні позивачем розписки, не
пояснила, якими доказами
підтветрджується, що саме ті кошти, які
отримані позивачем за розпискою,
використані за придбаний в автосалоні
автомобіль.

Таким чином, жодних беззаперечних
доказів про те, що зазначені позивачем
кошти були спрямовані на купівлю
автомобіля DAEWOO LANOS, державний номер
НОМЕР_1, матеріали справи не містять та
позивачем не надано ані в суді першої,
ані в суді апеляційної інстанції.

Довід апеляційної скарги ОСОБА_3 про те,
що відповідач на час придбання
автомобіля ніде не працював, а тому у
нього не було джерел для придбання
коштовного майна, не підтверджений
матеріалами справи та не заслуговує на
увагу, з огляду на положення ст.ст.60,61 СК
України.

Крім того, матеріали справи містять
докази, які спростовують доводи
апелянта ОСОБА_3 про відсутність у
подружжя джерел для придбання
автомобіля.

Як вбачається з тексту позовної заяви
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, з якою
позивач звернулась до Комунарського
районного суду м.Запоріжжя 26 липня 2013
року, лише за 4 місяці 2007 року, після
придбання спірного автомобіля,
подружжям ОСОБА_3 було придбано майна
на суму 38556 грн.(а.с.74-78).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
те, що на момент придбання спірного
автомобіля відповідачу вже належала ?
частина транспортного засобу VOLKSVAGEN
TRANSPORT, тому другий автомобіль за
спільною домовленістю був набутий в її
особисту власність, колегія суддів
вважає неприйнятним, оскільки на ці
обставини позивач не посилалась в
позові та доказів на їх підтвердження
суду не надавала.

Враховуючи викладене, висновок суду
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_4 про визнання спірного
автомобіля особистою приватною
власністю та витребування майна з
чужого незаконного володіння з
підстав, що автомобіль придбаний саме
за кошти, отримані в позику підчас
шлюбу, а тому не є особистими коштами
позивачки, є помилковим, тому рішення
суду підлягає зміні, відповідно до
вимог п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України, у зв'язку
з недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України ,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 19 лютого 2014 року у цій
справі змінити в частині правового
обгрунтування.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: