22-ц/795/660/2014 Головуючий у I інстанції -
Гордійко Ю. Г. Доповідач - Скрипка А.
А.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки
А.А.суддів:Онищенко О.І., Шевченка
В.М.при секретарі:Руденко О.М.за
участю:представників ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
ОСОБА_7, представника позивача - Гапона
В.П.

розглянув у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 06 лютого 2014 року у
справі за позовом державного
підприємства „Український державний
геологорозвідувальний інститут" до
ОСОБА_5 про розірвання договору та
стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 06.02.2014 року
позовні вимоги державного
підприємства „Український державний
геологорозвідувальний інститут" до
ОСОБА_5 про розірвання договору та
стягнення грошових коштів задоволено.
Розірвано договір на позику № 8 від
29.11.2002року, укладений між державним
підприємством „Український державний
геологорозвідувальний інститут" та
ОСОБА_5 Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
державного підприємства „Український
державний геологорозвідувальний
інститут" грошові кошти в сумі 71776 грн. 98
коп. та судові витрати в розмірі 717 грн.
77 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
оскаржуване рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
вимог позову в повному обсязі. Доводи
апеляційної скарги зазначають, що
оскаржуване рішення суду є незаконним
та необґрунтованим, його судом
ухвалено з невірним застосуванням норм
матеріального права. Апелянт вказує, що
відповідно до умов укладеного між
сторонами договору позики, він має
право повернути залишок позики
протягом 5 років з дня його звільнення,
яке відбулось 30.04.2013 року, без прив'язки
до будь-яких термінів і сум погашення
частинами. Апелянт вважає, що доводи
позивача про одночасне застосування
обох пунктів договору, а саме пунктів
3.3. про п'ятирічний термін погашення
позики та п. 3.1. про погашення позики
частинами згідно з графіком, не можуть
бути прийняті судом до уваги, оскільки
вказані пункти договору суперечать
один одному і не можуть
застосовуватись одночасно. Також
ОСОБА_5 зазначає, що до нього умовами
укладеного договору та рішенням суду
застосовано одночасно два види пені - 2%
і 1,5%, що на думку апелянта є подвійною
відповідальністю за одне і те саме
правопорушення. Апелянт вказує, що
позивачем не представлено доказів на
підтвердження того, що графік платежів
в рахунок погашення кредиту, є
невід'ємною частиною укладеного між
сторонами договору позики. Апелянт
вважає, що позовні вимоги судом
задоволено безпідставно, оскільки за
умовами укладеного між сторонами
договору він має повернути залишок
несплаченої суми в розмірі 70 499 грн. 91
коп. до 30.04.2018 року без будь-яких
додаткових термінів, і оскільки
вказаний строк не настав, то відсутня і
сума простроченої заборгованості.

В запереченнях на апеляційну скаргу
державне підприємство „Український
державний геологорозвідувальний
інститут" просить апеляційну скаргу
відхилити, як безпідставну та залишити
без змін оскаржуване рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 06.02. 2014 року, оскільки
його висновки узгоджуються з
фактичними обставинами справи та
нормами матеріального права, які
регулюють спірні правовідносини.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд на підставі статті 308
ЦПК України приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а оскаржуване рішення суду першої
інстанції, - залишенню без змін,
оскільки його ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності висновків рішення
суду першої інстанції фактичним
обставинам справи та нормам
матеріального права не знайшли свого
підтвердження в ході апеляційного
розгляду даної справи.

В ході судового розгляду даної справи
судом встановлено і вказані обставини
підтверджуються її матеріалами, що
29.11.2002 року між державним підприємством
''Український державний
геологорозвідувальний інститут'' та
ОСОБА_5, працівником УкрДГРІ було
укладено договір на позику № 8, згідно
якого відповідач отримав безпроцентну
позику на часткову оплату придбання
житла в сумі 100 000 грн. терміном на 18
років з 29.11.2002 року(а.с.7-8). Згідно пункту
3 розділу 3 укладеного між сторонами
договору, позичальник зобов'язаний у
разі його звільнення з інституту
сплатити непогашену суму позики
протягом п'яти років з дня звільнення.
Вказаний договір підписано позивачем і
ОСОБА_5( а.с.7-8).Додатком №1 до кредитної
умови №8 від 29.11.2002 року, затвердженим
директором УкрДГРІ, є графік погашення
кредиту, наданого ОСОБА_5 для придбання
житла, в якому зазначені роки, суми
погашення (в гривнях: за рік, на місяць)
та термін погашення - до 20 числа кожного
місяця, починаючи з січня (а.с.9).
Вказаний графік погашення кредиту,
наданого ОСОБА_5 для придбання житла,
також підписано позичальником ОСОБА_5

Як вбачається з матеріалів справи ( а.с.
31), ОСОБА_5 було звільнено з роботи з
УкрДГРІ 30.04.2013 року. По справі також
встановлено, і вказані обставини
сторонами не оспорюються, що
відповідач з травня 2013року припинив
вносити відповідні суми на погашення
позики. 19.09.2013 року позивачем на адресу
відповідача направлялась вимога щодо
погашення неповернутої частини позики
та суми пені (а.с.12-14), проте, вказана
вимога позивача ОСОБА_5 виконана не
була.

У зв'язку з вказаними обставинами
позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_5, в якому просив розірвати
укладений між сторонами договір позики
від 29.11.2002року та стягнути з
відповідача на користь позивача 71776
грн. 98 коп. в рахунок погашення позики
згідно умов укладеного договору (а.с.
2-6). Як вбачається з розрахунку,
представленого позивачем ( а.с.16-17),
вказана суми складається з наступних
нарахувань: - неповернута частина
позики станом на 30.11.2013року - 70 499 грн. 91
коп.; - пеня в сумі 194 грн.99 коп. (згідно
статті 549 Цивільного кодексу України і
пункту 2 розділу 3 укладеного договору,
а саме: за порушення термінів
повернення позики позичальник сплачує
позикодавцю пеню в розмірі 2% за кожний
місяць простроченого платежу); - 3 %
річних в сумі 24грн.57коп.(згідно статті
625 Цивільного кодексу України);
- 1057грн.50коп. (згідно пункту 2
розділу 4 укладеного договору, а саме: у
разі недотримання умов договору позики
позикодавець має право достроково
розірвати договір, стягнувши позику зі
сплатою пені в розмірі 1,5 % від суми
позики).

Задовольняючи позовні вимоги
державного підприємства „Український
державний геологорозвідувальний
інститут",суд першої інстанції,
виходячи з правового аналізу статей: 549,
625; ч. 2 статті 651, статей 1046-1050 Цивільного
кодексу України, які регламентують
спірні правовідносини та приймаючи до
уваги фактичні обставини справи,
зокрема, те, що відповідач з травня
2013року взагалі перестав повертати
позику, прийшов до висновку про
необхідність розірвання укладеного
між сторонами договору на позику № 8
від 29.11.2002 року та стягнення з
відповідача на користь позивача
грошових коштів в сумі 71776 грн. 98коп. і
717грн.77 коп. в рахунок відшкодування
понесених по справі судових витрат.

Апеляційний суд погоджується з вірним
по суті висновком суду першої
інстанції, оскільки вказаний висновок
узгоджується з фактичними обставинами
справи та нормами матеріального права,
які регламентують спірні
правовідносини.

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що заявлені позовні вимоги є
необґрунтованими, оскільки строк дії
укладеного між сторонами договору
позики не сплинув, і тому апелянт має
право протягом 5 років з дня звільнення
повернути залишок позики, не можуть
бути підставами для скасування вірного
по суті рішення суду першої
інстанції.Оскільки відповідно до умов
укладеного і погодженого між сторонами
договору позики, зокрема, пункту 2
розділу 4 (а.с 7), позикодавець має право
у разі недотримання умов даного
договору позики достроково розірвати
договір, стягнувши позику зі сплатою
пені в розмірі 1,5 % від суми позики, про
що і просив позивач у вимогах
заявленого позову.Суд першої інстанції
обгрунтовано зазначив в оскаржуваному
рішенні, що вимога позову про
розірвання договору позики між
сторонами підлягає задоволенню на
підставі положень ч.2 статті 651
Цивільного кодексу України та ч.2
статті 1050 Цивільного кодексу України.
При цьому суд першої інстанції вірно
виходив з норм матеріального права,
умов укладеного між сторонами договору
та фактичних обставин справи, зокрема
того, що відповідач порушив умови
укладеного з позивачем договору
позики, графік погашення кредиту,
переставши вносити відповідні суми
погашення в травні 2013року.

Відповідно до пункту 2 розділу 3
укладеного між сторонами договору за
порушення термінів повернення позики
позичальник зобов'язується сплачувати
позикодавцю пеню в розмірі 2% за кожний
місяць простроченого платежу (а.с.
7).Згідно пункту 2 розділу 4 укладеного
між сторонами договору у разі
недотримання умов даного договору
позики позикодавець має право
достроково розірвати договір,
стягнувши позику зі сплатою пені в
розмірі 1, 5 % від суми позики (а.с.7).
Апелянт стверджує, що суд невірно
задовольнив позовні вимоги у вказаній
частині, стягнувши на користь позивача
пеню в сумі 194 грн. 99 коп. відповідно до
пункту 2 розділу 3 укладеного між
сторонами договору та 1057 грн. 50коп.
відповідно до пункту 2 розділу 4
укладеного між сторонами договору,
фактично застосувавши одночасно два
види пені. Апеляційний суд вважає, що
вказані твердження апелянта також не
можуть бути підставою для скасування
вірного по суті рішення суду першої
інстанції, оскільки укладений між
сторонами договір позики від 29.11.2002року
погоджено між сторонами та підписано
ними. Підписуючи вказаний договір,
відповідач погодився на його умови;
також в ході судового розгляду даної
справи встановлено, що в судовому
порядку умови укладеного між сторонами
договору позики ОСОБА_5 не
оскаржувались, і за даних обставин
відсутні підстави для незастосування
до спірних правовідносин умов та
приписів укладеного між сторонами
договору позики, які відповідно були
погоджені сторонами при укладанні
даного договору та підписані ними. Крім
того, вказана пеня нараховується за
різні види порушень умов укладеного
між сторонами договору, вона має різну
правову природу, зокрема, пеня в
розмірі 2% за кожний місяць
простроченого платежу нараховується
за умовами укладеного договору за
порушення термінів повернення позики,
стосовно пені в розмірі 1, 5% від суми
позики, то її позикодавець має право
стягувати з позичальника у разі
недотримання умов договору позики при
достроковому розірванні укладеного
договору.

Доводи апелянта відносно того, що
судом безпідставно прийнято до уваги
графік погашення кредиту, наданого
ОСОБА_5 для придбання житла, оскільки на
думку апелянта, по справі не доведено,
що вказаний графік є невід'ємною
частиною укладеного між сторонами
договору позики, також не знайшли свого
підтвердження в ході апеляційного
розгляду даної справи, оскільки
вказані твердження апелянта
спростовуються її матеріалами та
фактичними обставинами справи.
Відповідно до пункту 1 розділу 3
укладеного та погодженого між
сторонами договору позики(а.с.7),
позичальник зобов'язується
використати позику на зазначені в
договорі цілі та забезпечити
повернення одержаної позики в терміни,
згідно затвердженого графіка її
погашення. Додатком № 1 до кредитної
умови № 8 від 29.11.2002 року, затвердженим
директором УкрДГРІ, є графік погашення
кредиту, наданого ОСОБА_5 для придбання
житла, в якому зазначені роки, суми
погашення (в гривнях: за рік, на місяць)
та термін погашення - до 20 числа кожного
місяця, починаючи з січня (а.с.9).
Вказаний графік погашення кредиту,
наданого ОСОБА_5 для придбання житла,
також підписано позичальником ОСОБА_5,
і як встановлено в ході судового
розгляду даної справи та
підтверджується її матеріалами (а.с.68),
зокрема, довідкою про погашення ОСОБА_5
позики за договором на позику № 8 від
29.11.2002року, відповідач до травня 2013року
погашав позику саме за умовами,
визначеними вказаним графіком
погашення кредиту ( а.с. 9).

Враховуючи вищенаведене, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для скасування вірного по суті рішення
суду першої інстанції, ухваленого на
основі повно з'ясованих обставин, на
які сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні .

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 06 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: