________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/1327/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2014 року

Київський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого - судді Коваленко О.Б.,

за участю - секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про зміну умов мирової угоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до
ОСОБА_2, про зміну умов мирової угоди та
просить суд змінити умови виконання
ОСОБА_2 мирової угоди, укладеної 20
квітня 2007 року по цивільній справі
№2-2391 наступним чином: стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти
в сумі 35000 гривень за газифікацію
частини домоволодіння по АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_1; стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 7000
гривень за проведення телефонної
лінії та встановлення телефону в
частині домоволодіння по АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_1

Представник позивачки посилається на
те, що в провадженні Київського
районного суду м. Одеси знаходилася
цивільна справа №2-2391/07 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та
виділ частки спільної сумісної
власності. 20.04.2007 року по даній справі
була укладена мирова угода, у
відповідності до умов якої позивачка
уступила відповідачці житлову кімнату
площею 5,3 кв. м. За це відповідачка у
відповідності до пунктів 3 та 4 мирової
угоди повинна була за власні кошти
провести газифікацію та телефонізацію
частини будинку, яка належить
позивачці. Але до цього часу умови
мирової угоди, затвердженої судом, з
боку відповідачки не виконані. У
відповідності до попередніх висновків
ПАТ «Одесагаз», газифікація частини
будинку буде коштувати близько 35000
гривень, а проведення телефонної лінії
від ПАТ «Укртелеком» - близько 7000
гривень.

Відповідачка позовні вимоги не
визнала, пояснила суду, що дійсно 20.04.2007
року вона уклала мирову угоду з
позивачкою ОСОБА_1 ОСОБА_2 пояснила, що
умови мирової угоди не виконані через
перешкоди, які створювала позивачка,
яка не проживала до того ж за адресою: м.
Одеса, АДРЕСА_1. Відповідачка також
звернула увагу на те, що позивачка
пропустила строк позовної давності для
звернення до суду за захистом своїх
прав з заявою про зміну умов мирової
угоди. Крім того, позивачка не надала до
суду доказів, які б свідчили, що
вартість газифікації частини будинку
становить 35000 гривень та проведення
телефонної ліні у сумі 7000 гривень. В
позові просить відмовити.

Вислухавши представника
позивачки, відповідачку, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позов
таким, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою від 20.04.2007 року
Київського районного суду м. Одеси була
затверджена мирова угода по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна та виділ частки спільної
сумісної власності. Однією з умов
мирової угоди було зобов'язання ОСОБА_2
провести за власний рахунок
газифікацію частини будинку, що
належить на праві власності ОСОБА_1 та
провести за власний рахунок телефонну
лінію у її частині будинку.

Відповідно до п.2 ст.3 Закону України
«Про виконавче провадження» (в
редакції 2007 року) передбачено, що
ухвала суду є виконавчим документом, що
підлягає виконанню.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про
виконавче провадження» (в редакції 2007
року) передбачено, що строк виконавчий
документ можливо пред'явити до
виконання протягом трьох років.

Відповідно до п.4 п.5 ст.175 ЦПК України
передбачено, що у разі укладення
сторонами мирової угоди суд
постановляє ухвалу про закриття
провадження у справі. Закриваючи
провадження у справі, суд за
клопотанням сторін може постановити
ухвалу про визнання мирової угоди.

Таким чином, зазначена мирова угода
затверджена ухвалою суду та є
виконавчим документом, який повинен
був пред'явлений до виконання ОСОБА_1 до
виконавчої служби протягом трьох
років.

Враховуючи позицію Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, яку він виклав у своєму листі від
5 грудня 2011 року, можна зробити
висновок, що мирова угода є договором у
розумінні Цивільного кодексу України і
до неї можна застосовувати його
положення.

Відповідно до ст. 654 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного
кодексу України договір може бути
змінено або розірвано за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом. Як
встановлено п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема зміна
умов зобов'язання.

Правові наслідки зміни чи розірвання
договору та момент, з якого настають
такі зміни, визначені у ст. 653
Цивільного кодексу України, яка
поширює свою дію на вказані
правовідносини. Так, відповідно до
вказаної статті ЦК, у разі зміни
договору зобов'язання сторін
змінюються відповідно до змінених умов
щодо предмета, місця, строків виконання
тощо. У разі зміни або розірвання
договору зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Відповідно до ст.256 ЦК України
передбачено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

З матеріалів справи вбачається, що
мирова угода укладена 20.04.2007 року та
набрала законної сили 26.04.2007 року, а
позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду
29.11.2013 року, що свідчить про те, що вона
пропустила строк позовної давності для
звернення до суду за захистом своїх
прав з позовною заявою про зміну умов
мирової угоди.

Позивачка знала про укладання
мирової угоди та ухвалу суду, та була
присутня у судовому засіданні під час
її оголошення, але своєчасно не
зверталася за вирішення питання
виконання мирової угоди.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачкою не доведено, що
порушення виконання умов мирової угоди
сталося з вини відповідачки.

Крім того, суд вважає, що
позивачка не надала суду доказів, які б
свідчили, що вартість газифікації
частини будинку, що належить на праві
власності ОСОБА_1, становить 35 000
гривень та проведення телефонної лінії
становить 7000 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209 ч. 3, 212-215
ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про зміну умов мирової угоди, -
стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошових коштів у сумі 35 000 гривень на
газифікацію належній ОСОБА_1 частини
домоволодіння по АДРЕСА_1, стягненні з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових
коштів у сумі 7000 гривень на проведення
телефонної лінії та встановлення
телефону в частині домоволодіння по
АДРЕСА_1, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
шляхом подання апеляційної скарги до
Київського районного суду м. Одеси
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя
Коваленко О. Б.