Справа № 447/2519/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1792/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина
О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.,

з участю представника
позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 24 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, з
участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_7, КП «Розділжитлосервіс», про
відшкодування майнової та моральної
шкоди спричиненої залиттям квартири, -

встановила:

Позивач ОСОБА_5 в серпні 2013 року
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3,
просила стягнути з відповідача
відшкодування завданої майнової шкоду
в розмірі 9119,54 грн., моральної шкоди в
розмірі 10000 грн, а також понесені судові
витрати в розмірі 1844,12 грн.

В обґрунтування зазначених вимог
покликалась на те, що вона є одним із
співвласників квартири АДРЕСА_1,
відповідач по справі є її сусідкою.
02.11.2012 року її квартиру залито гарячою
водою, яка текла із квартири АДРЕСА_2, що
знаходиться поверхом вище. Затоплення
сталось внаслідок самовільного
втручання в систему центрального
опалення мешканцями квартири АДРЕСА_2.
В результаті залиття пошкоджено стелю
та всі стіни в дитячій кімнаті, в залі -
стелю, стіну від дитячої кімнати та
стіну зі сторони коридору, у спальні
затоплено стіну зі сторони коридору, у
коридорі затоплено стелю, у кухні стелю
та стіни, у туалеті та ванній кімнаті
стелю. 08.11.2012 року комісія КП
«Розділжитлосервіс» провела
обстеження та склала акт про те, що
залиття квартири позивача сталось з
вини відповідача через розлом крану
з»єднання труби з батареєю опалення в
квартирі АДРЕСА_2. Вартість завданих їй
збитків, згідно висновку ПП "Пліч-Опліч"
становить 8519,54 грн. Окрім цього, просила
включити у вартість проведення ремонту
квартири оплату за складання оцінки
завданої шкоди в сумі 600 грн. Також,
внаслідок залиття квартири їй завдано
моральну шкоду, яку вона оцінює в
розмірі 10000 грн. та яка полягає в тому,
що вона зазнала багато переживань і
страждань з приводу пошкодження
належного їй житла, змушена була
витрачати багато часу та зусиль для
відновлення свого майна.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5
заподіяну майнову шкоду, завдану
залиттям квартири у розмірі 9119 грн. 54
коп., 3000 грн. моральної шкоди, 1500 грн.
витрат на правову допомогу, 344 грн. 10
коп. сплаченого судового збору, а
всього разом 13693 грн. 64 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила відповідач
ОСОБА_3

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, висновок суду не
відповідає дійсним обставинам справи і
вимогам закону, судом неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для справи
та недоведено обставини справи, які суд
вважав встановленими.

В порушення вимог ст.ст. 27, 131 ЦПК
України позивач безпосередньо перед
ухваленням рішення у справі долучив до
матеріалів справи товарні чеки,
оригінал Звіту про оцінку майна, витяг
із медичної картки за 1999 рік, як доказ
вини відповідача у заподіянні
матеріальної та моральної шкоди
позивачу, що вважає порушенням
принципу змагальності сторін.

Задоволивши позовні вимоги позивача
частково, суд стягнув судові витрати на
користь позивача в повному обсязі, а не
пропорційно, як передбачено у ч. 1 ст. 88
ЦПК України.

Висновок Звіту про незалежну оцінку
розміру матеріального збитку,
завданого позивачу внаслідок залиття
квартири, докорінно відрізняється від
Акту обстеження про залиття, а тому по
справі необхідно було призначити
будівельно-технічну експертизу.

На думку апелянта, Звіт про незалежну
оцінку розміру матеріального збитку не
може бути взятий до уваги, так як він
визначає не розмір завданої
матеріальної шкоди, а вартість
капітального ремонту у квартирі
позивача, що спричинений не залиттям, а
лише незаконним бажанням позивача за
рахунок відповідача здійснити ремонт у
власній квартирі. КП
«Розділжитлосервіс» не залучило
жодного спеціаліста чи експерта для
встановлення дійсної причини розламу
крану та залиття квартири позивача.

Також, КП "Розділжитлокомунсервіс"
необхідно було залучити до участі у
справі як відповідача чи
співвідповідача, оскільки на вказане
підприємство покладено обов"язок
утримувати внутрішньо-будинкові
мережі в належному технічному стані,
здійснювати їх технічне
обслуговування та ремонт, вживати
своєчасних заходів до запобігання
аварійних ситуацій та їх ліквідації.

Висновок суду про заподіяння позивачу
моральної шкоди та стягнення 3000 грн.
відшкодування не ґрунтується на
доказах, такий розмір суперечить меті
компенсації моральної шкоди виходячи
із засад розумності та справедливості.

Суд не врахував, що залиття квартири
відбулося не з її умисних дій,
позивачка долучила до справи витяг із
медичної картки за 1999 рік, при цьому не
подала докази її звернення в медичні
заклади після затоплення.

На підтвердження понесених витрат на
правову допомогу позивачка не подала
відповідних платіжних документів.

Просить рішення Миколаївського
районного суду від 24.12.2013 року
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у позові повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача та її представника на
підтримання доводів апеляційної
скарги, а також пояснення представника
позивача на заперечення таких,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що вимоги апеляційної скарги необхідно
задовольнити частково виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Проте, зазначеним вимогам закону
рішення суду першої інстанції
відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи частково позовні вимоги
районний суд виходив з того, що у Звіті
ПП «Пліч-Опліч»» від 05.11.2012 року про
незалежну оцінку розміру
матеріального збитку, завданого
залиттям квартири позивача, вартість
відшкодування збитків внаслідок
залиття квартири з врахуванням ПДВ
визначено 8519,54 грн., крім цього витрати
по складанню Звіту становлять 600 грн.
Також, враховуючи засади розумності,
виваженості та справедливості суд
стягнув з відповідача 3000 грн. на
відшкодування моральної шкоди та
понесені позивачкою судові витрати по
справі на загальну суму 1844,10 грн.

Колегія суддів не може повністю
погодитись із висновками суду першої
інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, виданого 29.12.2005 року
Новороздільською міською радою,
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної часткової власності ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7 У вказаній
квартирі зареєстровані всі
співвласники, а також малолітній син
ОСОБА_7 - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 34, 35,
85).

ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подали на адресу суду
заяви з проханням проводити розгляд
справи у їх відсутність із вказівкою на
те, що самостійних вимог щодо предмета
спору заявляти не будуть.

Власником квартири АДРЕСА_2 є
відповідач ОСОБА_3

Згідно акту від 08.11.2012 року, складеного
комісією КП «Розділжитлосервіс»,
квартиру АДРЕСА_1 залито водою
внаслідок розламу крану на з»єднанні
труби з батареєю у квартирі АДРЕСА_2. У
зв'язку з цим затоплено стелю та всі
стіни в дитячій кімнаті, в залі - стелю,
стіну від дитячої кімнати та стіну зі
сторони коридору, у спальні затоплено
стіну зі сторони коридору, у коридорі
затоплено стелю, у кухні стелю та стіни,
у туалеті та ванній кімнаті стелю (а.с.
120).

На звернення позивачки ОСОБА_5, 21.11.2012
року КП «Розділжитлосервіс» надало
відповідь № 1704, у якій заявнику
запропонували звернутися за
відшкодуванням затрат по затопленню її
квартири до мешканців квартири
АДРЕСА_2, оскільки затоплення відбулося
внаслідок самовільного втручання ними
в систему центрального опалення (а.с. 38).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є
витрати, які особа зазнала у зв'язку із
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки) - п. 1
ч. 2 ст. 22 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
особи або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкода завдана не з її вини.

Підставами відповідальності за
завдану шкоду є протиправність дій,
завдання шкоди, причинний зв'язок між
шкодою та протиправними діями,
наявність вини.

Таким чином цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини; якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу,
саме на відповідачів покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини у завданні шкоди позивачу.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків
встановлених цим Кодексом. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.ст. 319, 322 ЦК України
власність зобов'язує і власник несе
відповідальність за майно, що йому
належить.

Частиною 1 ст. 151 ЖК України передбачено,
що громадяни, які мають у приватній
власності жилий будинок (квартиру),
зобов'язані забезпечувати його
схоронність, провадити за свій рахунок
поточний і капітальний ремонт,
утримувати прибудинкову територію.

Відповідно до вимог ст.ст. 177, 179 ЖК
України - громадяни зобов"язані
забезпечувати схоронність житлових
приміщень, бережно ставитися до
санітарно - технічного обладнання та
інш. Користування будинками
(квартирами) приватного житлового
фонду та їх утримання здійснюється з
обов'язковим додержанням вимог Правил
користування приміщеннями жилих
будинків і прибудинковими територіями,
які затверджені Кабінетом Міністрів
України.

З матеріалів справи встановлено, що
залиття квартири позивачки 01.11.2012 року
відбулося внаслідок розламу крану на
з"єднанні труби з батареєю у квартирі
відповідачки.

Згідно із п. 22 Договору № 01382044 про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
укладеного 01.08.2006 року між ЗАТ
"Енергія-Новий Розділ" та ОСОБА_10,
точками розподілу, в яких здійснюється
передача послуг від виконавця
споживачеві, у багатоквартирному
будинку саме послуги з
централізованого опалення, є стояки у
межах квартири.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду, що в матеріалах справи наявні
достатні докази про те, що залиття
квартири за адресою АДРЕСА_1 сталось
по вині власника квартири АДРЕСА_2,
відтак, необхідно стягнути з
відповідача ОСОБА_3 в користь позивачки
8519,54 грн. відшкодування майнової шкоди
завданої залиттям квартири та 600 грн.
витрат на складання Звіту.

Доказів того, що розлам крану батареї
міг статися з вини КП
"Розділжитлосервіс", або ЗАТ
"Енергія-Новий Розділ", суду не надано.

В свою чергу, доводи апелянта про те, що
Звіт про незалежну оцінку від 24.04.2013
року, складений ПП "Пліч-опліч" не може
бути взятий до уваги, так як він
визначає не розмір завданої
матеріальної шкоди, а вартість
капітального ремонту у квартирі
позивача, не відповідають дійсності,
оскільки вказаний вище Звіт визначає
власне розмір матеріального збитку,
завданий власнику квартири АДРЕСА_1,
внаслідок залиття квартири 01.11.2012 року,
при цьому, обсяги робіт, які необхідно
провести для усунення пошкоджень,
відповідають виду відновлювальних
робіт та їх обсягів, наведених в акті
від 08.11.2012 року.

З наведених підстав, для визначення
розміру матеріального збитку,
завданого позивачу внаслідок залиття
квартири, суд першої інстанції
правильно застосовував наведений вище
Звіт, при цьому, подана відповідачем в
ході розгляду апеляційної скарги
кошторисна документація, у якій
вартість матеріального збитку
визначено в розмірі 6512 грн., не підлягає
застосуванню.

В свою чергу, відповідно до ст. 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв"язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погрішення здібностей потерпілого,
ступеня вини особи, яка завдала
моральної шкоди, якщо вина є підставою
для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності вини.

Як встановлено в судовому засіданні
внаслідок залиття квартири позивачу
завдано душевні страждання, яких вона
зазнала у зв»язку з пошкодженням її
помешкання, залиття квартири сталося у
зимовий період, тривалий час у квартирі
трималась вологість та сирість, що
негативно відбивалось на її здоров»ї,
оскільки хворіє бронхіальною астмою.
Крім цього, позивач змушена була
витрачати багато часу та зусиль для
відновлення свого житла, до сьогодні
відчуває дискомфорт в квартирі, з дня
пошкодження її майна пройшло близько
року.

Разом з тим, розмір моральної шкоди
визначений судом першої інстанції 3000
грн., на переконання колегії суддів є
завищеним для компенсації страждань,
що їх зазнала ОСОБА_5

Враховуючи те, що вчинене діяння
характеризується необережною формою
вини, а також беручи до уваги глибину
фізичних та душевних страждань
позивачки, вимоги розумності та
справедливості, визначений судом
першої інстанції розмір відшкодування
моральної шкоди в сумі 3000 грн. колегія
суддів вважає завищеним, відповідно
достатнім та необхідним
відшкодуванням заподіяної моральної
шкоди позивачу буде сума 1000 грн.

Разом з цим, ухвалюючи рішення в
частині розподілу судових витрат, суд
першої інстанції не звернув увагу на
те, що згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Судом встановлено та стверджується
матеріалами справи, що позивачем при
поданні позову сплачено судовий збір у
розмірі 114,70 грн., а також 229,41 грн., що
підтверджується квитанціями від 13.06.2013
року (а.с. 3-4).

Крім цього, представництво інтересів
позивача ОСОБА_5 здійснював адвокат
ОСОБА_2 (свідоцтво НОМЕР_2, а.с. 63), який
діяв на підставі договору про надання
правової допомоги № 093/12 від 10.06.2013 року
(а.с. 59-61), що є належним та допустимим
доказом надання правової допомоги.

Факт оплати позивачем послуг надання
правової допомоги підтверджується
актом-розрахунком гонорару за надану
правову допомогу (а.с. 62), при цьому
розмір таких витрат відповідає
граничним розмірам, передбачених ст. 1
ЗУ «Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах»

Разом з тим, виходячи із пропорційної
частки до розміру задоволених позовних
вимог (53%), з відповідача в користь
позивача необхідно стягнути 977,32 грн.
понесених судових витрат.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції, як таке, що ухвалене за
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права,
підлягає зміні в частині зменшення
розміру відшкодування завданої
моральної шкоди та стягнення понесених
судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст.
313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 24 грудня 2013 року
змінити, зменшити розмір відшкодування
моральної шкоди та стягнення судових
витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 1000
(одна тисяча) грн. відшкодування
моральної шкоди та 977 (дев"ятсот
сімдесят сім) грн. 32 коп. судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин