Справа №589/455/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Стародубцева Л. О.Номер
провадження 22-ц/788/820/14 Суддя-доповідач -
Семеній Л. І. Категорія - 48
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Шевченка В. А., Кононенко О. Ю.,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Шосткинського
міськрайонного суду м. Суми від 20
березня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 в своїх
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - служба у
справах дітей Шосткинської міської
ради Сумської області,

про визначення місця проживання
дитини, стягнення аліментів та
додаткових витрат на лікування дитини,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

в с т
а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з зазначеним позовом й, уточнивши
свої вимоги, просила: визначити місце
проживання малолітньої ОСОБА_5 з нею за
адресою: АДРЕСА_1; стягнути з
відповідача аліменти на утримання
дочки у розмірі 1/4 частини його доходу,
але не менше 30% прожиткового мінімуму,
починаючи з 01.05.2013 року і до повноліття
дитини; стягнути з відповідача
додаткові витрати на лікування дочки у
розмірі 10% доходу батька дитини
щомісяця, починаючи з 01.05.2013 року і до її
повноліття, кошти на
санаторно-курортне оздоровлення дочки
у 2014 році у сумі вартості путівки 11000
грн., а також стягнути з відповідача
кошти у зв'язку з несплатою після
розлучення з позивачкою грошей на
матеріальне утримання дитини, на
додаткові витрати на її лікування,
оздоровлення дочки, як аліменти, у
розмірі 1/4 частини доходу батька дитини
і моральну шкоду у сумі 2000 грн.;
стягнути з відповідача завдану
позивачці неналежним доглядом за
дитиною та антивиховною поведінкою
моральну шкоду у сумі 2000 грн.; стягнути
з відповідача завдану малолітній
дитині неналежним доглядом за нею та
антивиховною поведінкою моральну
шкоду у сумі 2000 грн.; стягнути з
відповідача завдану позивачці
додаткову моральну шкоду у сумі 2000 грн.,
завдану дитині додаткову моральну
шкоду у сумі 2000 грн., а також всі
понесені позивачем судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
26.06.2013 року шлюб з відповідачем
розірвано, дочка проживає разом з нею,
вона не працює, перебуває на обліку у
центрі зайнятості та в управлінні
праці та соціального захисту
населення. Відповідач достатньої
турботи про дочку не виявляє, у
добровільному порядку матеріальну
допомогу на утримання дитини з 01.05.2013
року надавати припинив, має намір
забрати її до себе у м. Київ. Вказує, що
дочка часто хворіє, знаходиться на
диспансерному обліку у лікаря
алерголога, але батько не приймає
участі у матеріальних витратах на
лікування дочки, ухиляється від участі
у додаткових витратах на її лікування,
яка потребує санаторно-курортного
оздоровлення влітку.

Рішенням Шосткинського міськрайонного
суду м. Суми від 20 березня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково.

Визначено місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з її матір'ю ОСОБА_4 за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх
видів заробітку щомісячно, але не менше
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку на утримання
неповнолітньої доньки, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи стягування з
26.06.2014 року до досягнення дитиною
повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
додаткові витрати на лікування
неповнолітньої ОСОБА_5 у розмірі 1/15
частини заробітку (доходу) щомісячно,
починаючи стягування з 26.06.2014 року до
досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання судових витрат.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного
суду м. Суми від 31.03.2014 року виправлено
допущені описки в п.2 та п.3 резолютивної
частини вище зазначеного рішення, в
яких помилково зазначений рік початку
стягнення аліментів та додаткових
витрат на лікування, на 2013 рік замість
2014 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
права, просить зазначене рішення у
частині задоволених вимог про
стягнення з нього додаткових витрат на
лікування дитини у розмірі 1/15 частини
заробітку щомісячно, скасувати і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні у цій частині вимог
відмовити.

При цьому, вказує, що суд безпідставно
задовольнив вказану вимогу, оскільки
позивачкою не доведено, що такі витрати
саме у зв'язку з лікуванням дитини
понесені чи можуть бути понесені у
майбутньому. Крім того, такі витрати
визначаються у твердій грошовій сумі.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення відповідача та його
представника -адвоката ОСОБА_6, які
підтримали доводи апеляційної скарги,
заперечення позивачки ОСОБА_4,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Проте, рішення суду першої інстанції в
оскаржуваній частині зазначеним
вимогам процесуального закону не
відповідає.

Так, судом першої інстанції правильно
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 10.06.2006
року по 26.06.2013 року перебували у
зареєстрованому шлюбі.

Від цього шлюбу сторони мають спільну
дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також судом встановлено, що після
розірвання шлюбу сторони проживають
окремо. Відповідач проживає у м. Києві,
працює заступником начальника відділу
документального забезпечення Центру
забезпечення службової діяльності
Міністерства оборони та Генерального
штабу Збройних Сил України, його
середньомісячний заробіток з усіма
видами виплат складає 6842,95 грн.
Позивачка разом з дочкою ОСОБА_5
проживають АДРЕСА_1. Вона не працює, з
24.09.2013 року перебуває на обліку у
Шосткинському центрі зайнятості як
безробітна та отримує допомогу в сумі
544 грн., а також перебуває на обліку в
управлінні праці та соціального
захисту населення Шосткинської
міської ради та отримує державну
соціальну допомогу як малозабезпечена
сім'я, яка у січні 2014 року склала 1270,37
грн. (а.с.72, 76, 93, 99).

'А '0

За усною домовленістю між сторонами
відповідачем надано грошову
матеріальну допомогу на загальну суму
15600 грн. Крім цього, відповідачем
придбано дитячий одяг, взуття,
канцелярське приладдя для дитячого
садка та інше, а також продукти
харчування, здійснено ремонт
освітлення у ванній кімнаті та
пральної машини, а всього допомоги на
суму 915 грн.

Неповнолітня ОСОБА_5 знаходиться на
диспансерному обліку у лікаря
алерголога з діагнозом атопічний
дерматит, часті загострення,
розповсюджена форма, медикаментозна
алергія протягом 7 років (дитяча
екзема). З довідки головного лікаря
Шосткинської дитячої лікарні
вбачається, що дитина потребує
щорічного терапевтичного оздоровлення
та постійного лікування (а.с.95-97, 134).

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_4
вбачається, що заявниця, посилаючись на
положення ст.185 СК України, вважає, що
відповідач в змозі надавати додаткові
кошти на лікування дочки у розмірі 10%
всіх доходів, починаючи з 01.05.2013 року і
до її повноліття.

Відповідно до ст.185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно.

Місцевий суд дійшов вірного висновку,
що надана позивачкою довідка в частині
потреби дитини в лікуванні не містить
певної змістовності щодо постійного
лікування, а саме: з довідки не
вбачається певного збільшення витрат
на придбання ліків для постійного
лікування, спеціального медичного чи
звичайного догляду за дитиною, її
побутове обслуговування, вартість
медичних послуг, витрати на лікування
за відповідний період, чеки, рецепти
лікарів і рахунки.

Крім того, суд встановив, що позивачка,
обґрунтовуючи суму потрібних
додаткових витрат на оздоровлення,
виходила з щомісячних витрат на
лікування дитини, проте не довела суду
суми цих витрат.

Проте, місцевий суд, задовольняючи
частково цю вимогу, взяв до уваги сам
факт хвороби дитини, як ту негативну
особливу обставину, яка достатня для
стягнення додаткових витрат у частці
від доходів відповідача, тобто 1/15
частину, що є співмірними приблизним
витратам з розрахунків позивачки.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком.

Розмір додаткових витрат повинен
визначатися залежно від
передбачуваних або фактично понесених
витрат на дитину, а тому їх необхідно
визначати у твердій грошовій сумі, а не
у частці від заробітку (доходу)
платника.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Питання визначення розміру додаткових
витрат, окрім існування такої істотної
та особливої обставини, як стан
здоров'я дитини, повністю залежить від
доведення існування додаткових витрат,
які вже понесені чи можуть бути
понесені, як у грошовому виразі із
зазначення конкретних сум, так і
переліком певних послуг, що будуть
надані: ліків, що мають бути придбані,
витрат на спеціальний медичний догляд
за довідкою медичного закладу про
вартість медичних послуг; витрат на
санаторно-курортне лікування за
виписками з історії хвороби дитини,
рецептами лікарів, довідками, чеками,
рахунками, проїзними документами тощо.

Отже, процесуальний закон покладає
обов'язок на позивачку підтвердити
розмір додаткових витрат відповідними
документами, тобто надати розрахунок
або обґрунтування необхідності
майбутніх витрат, проте ОСОБА_4 суду не
довела, ані розміру вже понесених
додаткових витрат після розлучення з
відповідачем, ані розміру таких витрат,
що мають бути нею понесені.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції не відповідає положенням
ст.213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, а тому відповідно до
п.п.1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в частині
стягнення з відповідача на користь
позивачки додаткових витрат на
лікування дитини у розмірі 1/15 частини
заробітку (доходу) щомісячно підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні цих вимог.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.1, 4 ч.1 ст.309,
ч.2 ст.314, ст.ст.316, 319 ЦПК України, колегія
суддів

в и р
і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шосткинського міськрайонного
суду м. Суми від 20 березня 2014 року в
частині стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 додаткові витрати на лікування
неповнолітньої ОСОБА_5 у розмірі 1/15
частини заробітку (доходу) щомісячно,
починаючи стягування з 26.06.2013 року до
досягнення дитиною повноліття,
скасувати та в задоволенні цих вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -