Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1268/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

іменем України

22.04.2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів -
Гайсюка О.В., Черниш Т.В.,

за
участю секретаря - Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 12
березня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

10 грудня 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з зазначеним
позовом до ОСОБА_2 посилаючись на те, що
з 15 грудня 1995 року по 19 квітня 2010 року
вони перебували у зареєстрованому
шлюбі і мають спільного сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2010 року вона з
відповідачем проживають окремо, їх
повнолітній син проживає з нею і в
теперішній час навчається у
Кіровоградському
кібернетико-технічному коледжі.
Відповідач добровільно матеріальну
допомогу на період навчання сина не
надає. У зв'язку з цим позивач просила
стягнути з відповідача аліменти на
утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, у розмірі ? всіх видів
заробітку (доходів), але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму, починаючи
стягнення від дня пред'явлення позову і
до 9 вересня 2018 року.

Під час розгляду справи позивач
уточнила позовні вимоги та просила
стягнути з відповідача аліменти у
твердій грошовій сумі - 1000 грн. на
місяць.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 12 березня 2014
року позов задоволено частково. Суд
вирішив стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1000 грн.
щомісячно на період навчання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 10
грудня 2013 року до 30 червня 2016 року.

Не погоджуючись з рішенням
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу в якій, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
встановлення обставин справи, ставить
питання про скасування рішення і
ухвалення нового рішення, яким
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі. В обґрунтування
апеляційної скарги відповідач
зазначив, що суд не врахував його
майновий стан, оскільки він на даний
час не працює, має на утриманні
малолітню дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4,
співмешканку - ОСОБА_6, та її
матір-пенсіонерку - ОСОБА_7

Позивач подала письмові
заперечення на апеляційну скаргу в
яких вказує на те, що після розірвання
шлюбу було проведено поділ майна, яке
становило являлося їх спільною
сумісною власністю, і при поділі
відповідачу виділено кілька
автомобілів та сплачено нею
компенсацію за належну йому частку в
нерухомому майні в сумі 74832 грн.

В судовому засіданні відповідач
підтримав апеляційну скаргу та просив
задовольнити її в повному обсязі, надав
додаткові пояснення про те, що він
зареєстрований, як фізична
особа-підприємець, але прибутку від
підприємницької діяльності не отримує.
Кошти отримані від позивача при
розподілі спільної сумісної власності
він використовує на проживання своєї
нової сім'ї.

Позивач у судовому засіданні
заперечила проти доводів апеляційної
скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кодексу під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Колегія суддів вважає, що
ухвалене у справі судове рішення не
повною мірою відповідає цим вимогам
закону.

Судом першої інстанції
встановлено і матеріалами справи
підтверджується, що сторони по справі
являються батьками ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 15 грудня 1995 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який розірвано рішенням Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 19
квітня 2010 року.

Повнолітній син сторін по
справі навчається в Кіровоградському
кібернетико-технічному коледжі.

ОСОБА_2 зареєстрована, як фізична
особа-підприємць, але згідно довідки
Кіровоградської ОДПІ Головного
Управління Міндоходів у
Кіровоградській області від 3 грудня 2013
року (а.с. 7) за даними податкової
декларації про майновий стан і доходи
за 2012 рік у неї доход відсутній.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
повнолітній син сторін по справі
навчається і у зв'язку з цим потребує
матеріальної допомоги батьків, яку
відповідач має можливість надавати у
визначеному позивачем розмірі - 1000 грн.
на місяць в межах строку навчання сина,
тобто до 30 червня 2016 року.

Проте таких висновків суд першої
інстанції дійшов без повного
встановлення всіх обставин справи,
зокрема при визначенні розміру
аліментів суд не перевірив пояснення
відповідача про його майновий стан та
наявність у нього інших утриманців.

Згідно ст. 199 СК України якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

За нормами ст. 200 СК України суд
визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у ст.
182 цього Кодексу. При визначенні
розміру аліментів з одного з батьків
суд бере до уваги можливість надання
утримання другим з батьків, своїми
дружиною, чоловіком та повнолітніми
дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
дружини, батьків, дочки сина; інші
обставини, що мають істотне значення.

Ті обставини, що повнолітній син
сторін по справі потребує матеріальної
допомоги у зв'язку з навчанням не
оспорюється.

Враховуючи, що позивач, як
підприємець, доход не отримує,
щомісячно сплачує за навчання сина
кошти у сумі 690 грн., що підтверджується
наданими нею квитанціями (а.с. 8), а тому
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що вона не має можливості повною мірою
забезпечувати матеріальну допомогу
сину на час його навчання. Інших осіб,
крім відповідача, які можуть і
зобов'язанні надавати таке утримання
немає. Самостійного доходу ОСОБА_4 не
має.

Відповідач являється фізичною
особою-підприємцем, але згідно довідки
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Кіровоградській області від 21 березня
2014 року (а.с. ) за період з 1 січня по 31
грудня 2013 року інформація про доходи
відсутня.

Однак, як вбачається з рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 6 жовтня 2011 року в
порядку розподілу спільного майна
колишнього подружжя ОСОБА_3 виділено
транспортні засоби: автомобіль Івеко
120-Е15, вартістю 92710,81 коп., автомобіль
Івеко 60-11 вартістю 33063,73 грн., автомобіль
Рено-канго вартістю 31414, 61 грн. а також
стягнено з ОСОБА_2 на його користь кошти
у сумі 74832 грн.

Відповідач визнав, що вказані у
рішення суду кошти ним отримані від
ОСОБА_2 і використовуються ним на
утримання його нової сім'ї.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
відповідач може надавати матеріальну
допомогу своєму повнолітньому сину в
період його навчання.

Проте, визначаючи розмір аліментів,
суд не врахував, що відповідач має на
утриманні малолітню дочку - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується
свідоцтвом про народження від 28
листопада 2012 року № НОМЕР_1 (а.с. ).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 84, ч.
2 ст. 91 СК України, відповідач
зобов'язаний надавати утримання матері
своєї дитини - ОСОБА_6 до досягнення
дитиною трирічного віку.

Таким чином при визначенні розміру
аліментів, суд не дотримався приписів
ч. 1 ст. 182 СК України.

У зв'язку з цим та відповідно до ст. 309
ЦПК України, ухвалене у справі рішення
підлягає зміні.

З урахуванням вищевказаних обставин
справи та керуючись принципами
справедливості, добросовісності та
розумності, колегія суддів дійшла
висновку, щодо необхідності зменшення
визначеного судом першої інстанції
розміру аліментів до 600 грн., щомісячно
на період навчання ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що
на утримання відповідача перебуває
мати-пенсіонерка його співмешканки
правового значення для вирішення спору
не мають так, як вони не ґрунтуються на
нормах законодавства.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Рішення Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 12 березня 2014 року
змінити.

Зменшити розмір стягуваних за
вказаним рішенням суду аліментів на
утримання ОСОБА_4 з 1000 грн. на місяць до
600 грн. щомісячно.

В решті рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: