Справа № 551/223/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року

Шишацький районний суд Полтавської
області в складі:

головуючої -
судді Вергун Н.В.,

при секретарі -
Курінній Я.М.,

за участю
прокурора Шкурупія І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в матеріали
цивільної справи за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, - орган опіки та піклування
Шишацької районної державної
адміністрації Полтавської області,
про позбавлення батьківських прав та
визначення місця проживання
малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

04 березня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, вказуючи на
те, що від шлюбу, який розірваний
рішенням Шишацького районного суду
від 18 вересня 2013 року, у них є
спільний син ОСОБА_3, якому остання
протягом тривалого часу не приділяла
належної уваги, у зв'язку з чим він з
березня 2014 року проживає разом з ним, а
від так просив позбавити її
батьківських прав та визначити місце
проживання малолітнього сина разом з
ним за адресою: АДРЕСА_1 з огляду на
створення ним необхідних умов для
проживання та розвитку дитини.

17 квітня 2014 року позивач ОСОБА_1 подав
до суду заяву про залишення його
позову в частині позбавлення ОСОБА_2
батьківських прав без розгляду, решту
позовних вимог просив розглянути у
його відсутність та відсутність його
представника - адвоката ОСОБА_4 / а. с. 80 /.

Від представника позивача - адвоката
ОСОБА_4 надійшла до суду заява
аналогічного змісту / а. с. 79 /

Ухвалою суду від 17 квітня 2014 року
позов ОСОБА_1 в частині позбавлення
ОСОБА_2 батьківських прав залишено
без розгляду, іншу частину позовних
вимог ОСОБА_1 ухвалено розглядати в
загальному порядку.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, надавши суду заяву про
визнання позову ОСОБА_1 в частині
визначення місця проживання
малолітнього сина разом з останнім.
Розгляд справи просила провести у її
відсутність / а. с. 81 /.

У судове засідання не з'явилася
представник органу опіки та
піклування Шишацької районної
державної адміністрації Полтавської
області Дерій Т.П., як представник
третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
надавши суду заяву про розгляд справи
у її відсутність та висновок про
доцільність визначення місця
проживання малолітнього ОСОБА_3 разом
з батьком за адресою: АДРЕСА_1 / а. с. 77 -
78 /.

Перевіривши фактичні обставини справи
в межах наданих письмових доказів, суд,
з урахуванням того, що визнання
відповідачем позову не суперечить
закону та не порушує права, свободи і
інтереси інших осіб, приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, рішенням Шишацького районного
суду Полтавської області від 18 вересня
2013 року, яке набрало законної сили 01
жовтня 2013 року, шлюб, зареєстрований 12
серпня 2010 року у відділі Державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Шишацького
районного управління юстиції у
Полтавській області за актовим
записом № 25 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
розірвано / а. с. 9 /.

Від цього шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3
народився син ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про його
народження серії НОМЕР_1 від 12 серпня 2010
року, виданим відділом реєстрації
актів цивільного стану Шишацького
районного управління юстиції
Полтавської області / а. с. 7/.

Положеннями ст. 141 СК України
передбачена рівність прав і
обов'язків матері та батька щодо
дитини.

Поряд із цим, права малолітніх та
неповнолітніх дітей щодо місця їх
проживання, закріплені в Конституції
України, Конвенції ООН « Про права
дитини », Законах України « Про
охорону дитинства », « Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання », а також у Сімейному
кодексі України.

Зокрема, за правилами ч. 1 ст. 160 СК
України, місце проживання дитини, яка
не досягла десяти років, визначається
за спільною згодою батьків.

Місце проживання фізичної особи у
такому віці є місцем проживання її
батьків або одного з них, що
регламентовано положеннями ч. 4 ст. 29
ЦК України.

З урахуванням вимог Цивільного
кодексу України та відповідно до
частин першої і другої статті 161 СК
України, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
її вік, стан здоров'я та інші обставини,
що мають істотне значення для справи.
Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до довідки, виданої
виконавчим комітетом Шишацької
селищної ради Шишацького району,
малолітній ОСОБА_3 з 26 січня 2014 року
проживає разом з батьком ОСОБА_1 за
адресою: АДРЕСА_1 / а. с. 8 /.

Про те, що малолітній ОСОБА_3 не
проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 за
місцем реєстрації останньої в
АДРЕСА_2, свідчать і дані, надані
Ковалівською сільською радою
Шишацького району Полтавської області
на адвокатський запит від 20 лютого 2014
року / а. с. 11 /.

За місцем свого проживання, позивач
ОСОБА_1 характеризується виключно
позитивно, у зв'язку з чим у
виконавчому комітеті Шишацької
селищної ради компрометуючі матеріали
на нього відсутні / а. с. 12 /.

Як убачається з матеріалів справи,
позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1
у домоволодінні своєї матері - ОСОБА_7
разом з малолітнім сином ОСОБА_3.
Житловий будинок має загальну площу - 96
кв. м та складається з п'яти житлових
кімнат, газифікований, є вода та
світло. Кімнати умебльовані,
санітарний стан задовільний. Для
дитини відведена окрема кімната з
необхідними меблями, іграшками для
нормального розвитку та виховання.
Сім'я утримує господарство, обробляє
земельну ділянку. ОСОБА_1 працює та має
постійний дохід, середній розмір
якого на місяць складає 2 500 грн. / а. с. 77
/.

У лікаря нарколога та психіатра
позивач ОСОБА_1 не перебуває, що
підтверджується відповідними
медичними довідками / а. с. 13 /.

При цьому, мати позивача - ОСОБА_7, яка
являється відповідно бабусею сина
останнього та проживає разом з ними в
одному житловому будинку, є фізичною
особою - підприємцем. Згідно
податкової декларації про майновий
стан і доходи за 2013 рік, загальна сума
оподаткованого доходу, отриманого
від провадження господарської
діяльності становить 105 887 грн. / а. с. 14 -
18 /.

Натомість, відповідач ОСОБА_2 за
місцем своєї реєстрації в АДРЕСА_2
характеризується посередньо, що
слідує з наданої характеристики
Ковалівської сільської ради
Шишацького району Полтавської області
/ а. с. 34 /.

За результатами проведення умов
проживання відповідача ОСОБА_2, що
мало місце 03 квітня 2014 року, остання
проживає за адресою: АДРЕСА_2 у
домогосподарстві бабусі ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Загальна площа
житлового будинку становить 25 кв. м,
який складається з двох житлових
кімнат. Будинок опалюється дровами, є
світло, вода відсутня. Санітарний
стан задовільний. Для дитини не
відведено окремої умебльованої
кімнати. ОСОБА_2 не працює та не має
постійного джерела доходу. Остання за
вказаною адресою проживає епізодично /
а. с. 77 /.

З огляду на вказані обставини, орган
опіки та піклування Шишацької
районної державної адміністрації
Полтавської області прийшов до
висновку про доцільність визначення
місця малолітнього ОСОБА_3 разом з
батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 / а.
с. 77 /.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі шостому
проголошено, що дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і в усякому випадку в
атмосфері любові і моральної та
матеріальної забезпеченості;
малолітня дитина не повинна, крім
випадків, коли є виняткові обставини,
бути розлучена зі своєю матір'ю.

Ратифікувавши 27 лютого 1991 року
Конвенцію про права дитини від 20
листопада 1989 року, Україна взяла на
себе зобов'язання забезпечити те, щоб
кожна дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосованого закону і
процедури, що таке розлучення
необхідне в якнайкращих інтересах
дитини, що визначено частиною першою
статті дев'ятої.

Статтею 24 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права від 16
грудня 1966 року визначено, що кожна
дитина без будь - якої дискримінації
має право на такі заходи захисту, які є
необхідними в її становищі як
малолітньої, з боку її сімґї,
суспільства і держави.

З огляду на наведене, враховуючи вік
дитини, стать, стан її здоров'я,
прив'язаність до батька та бабусі, їх
роль в її житті, а також той факт, що для
нормального її розвитку дуже важливим
є почуття однієї сімґї, де перевага
надається взаємоповазі,
доброзичливості, взаємодопомозі, суд
приходить до висновку про визначення
місця проживання малолітнього ОСОБА_3
разом з батьком, де йому, у період
особливого емоційного розвитку, буде
комфортніше та спокійніше, де він
отримає щиру любов та підтримку з
боку батька та бабусі.

При прийняті такого рішення суд
передусім виходив не з права батьків
на виховання малолітньої дитини, а з
її інтересів, захищаючи її права, що
жодним чином не суперечить
законодавству України та міжнародним
- правовим актам щодо прав дитини, які
будуються за принципом
першочергового врахування інтересів
дітей.

Частиною першою статті третьої
Конвенції про права дитини від 20
листопада 1989 року, що ратифікована
Україною 27 лютого 1991 року,
передбачено, що в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

За умови проживання ОСОБА_3 з батьком,
відповідач ОСОБА_2 має достатньо
можливостей, як мати, брати участь у
вихованні сина та формуванні його
особистості, впливати на гармонічний
розвиток його здібностей і талантів.

Питання судових витрат суд вирішує за
правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України
відповідно до розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
положеннями Конституції України,
Декларації про права дитини від 20
листопада 1959 року, Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року,
Міжнародним актом про громадські та
політичні права від 16 грудня 1966 року,
статтями 160, 161, 164, 171 СК України, ст. 29 ЦК
України, статтями 10, 11, 15, 60, 88, 208, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, - задовольнити.

Визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
разом з батьком - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча: