РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року Личаківський
районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді:
Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань:
Коник О.Б.,

представника відповідача:
Захарка А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом
фермерського господарства «ОСОБА_3» до
прокуратури Личаківського району м.
Львова про відшкодування моральної
шкоди, -

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом про
стягнення з відповідача 500 000 гривень на
відшкодування моральної шкоди,
завданої в результаті незаконних дій
посадових осіб прокуратури
Личаківського району м. Львова.

Позов мотивує тим, що 6 січня 2014 року
позивачем було скеровано в прокуратуру
Львівської області заяву про вчинення
кримінального правопорушення. Листом
від 20 березня 2014 року прокуратура
Личаківського району м. Львова
повідомила позивача про відсутність
підстав для внесення відомостей,
зазначених в його заяві, щодо
незаконного на його думку, рішення
судді господарського суду Львівської
області, в Єдиний реєстр досудових
розслідувань. Вважає таку відповідь
прийняту в порушення вимог статей 56, 214,
284 КПК України. Вважає, що відмова
прокурора в розгляді заяви про
вчинення кримінального правопорушення
вказує, що позивач порушує норми
чинного законодавства, не знає норм
чинного законодавства в результаті
чого позивачу спричинено моральні
страждання, які полягають у приниженні
честі, гідності, ділової репутації,
моральних переживань у зв'язку з
звинуваченням фермерського
господарства у незаконних діях, було
порушено нормальні життєві зв'язки
через неможливість продовження
активного громадського життя, порушено
стосунки з оточуючими людьми, так як
всі родичі та знайомі глузують з
позивача. В обґрунтування позовних
вимог посилається на додані до
позовної заяви письмові докази, які
підтверджують право вимоги до
відповідача. Як на підставу
задоволення вимог вказує на положення
статей 8, 19, 22, 40, 56, 64, 68 Конституції
України, статтю 12 Закону України «Про
звернення громадян», статті 1, 2, 9, 10, 50, 56,
214 КПК України.

В судове засідання представник
позивача ОСОБА_3, який діяв на підставі
нотаріально посвідченої довіреності
від 5 січня 2012 року не з'явився, подав
клопотання про розгляд справи у
відсутності представника позивача (а.с.
29, 34).

Представник відповідача Захарко А.Є.,
який діяв на підставі довіреності від 22
травня 2014 року проти позову заперечив і
пояснив, що відсутні рішення про
визнання дій відповідача
протиправними, відсутні докази
спричинення моральної шкоди позивачу,
а тому в задоволені позову просив
відмовити.

Прокурор Личаківського району м.
Львова Степанчак Н.Й. подав заперечення
на позовну заяву відповідно до яких в
задоволені позову просив відмовити,
оскільки відсутні докази спричинення
позивачу моральної шкоди та
необґрунтовано заподіяння такої (а.с. 41,
42).

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши та перевіривши
матеріали справи, оцінивши в
сукупності зібрані у справі докази,
вирішуючи спір в межах заявлених
позовних вимог, суд приходить до
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
фермерське господарство «ОСОБА_3.»
звернулося до прокурора Львівської
області з заявою про вчинене
кримінальне правопорушення суддею
господарського суду Львівської
області ОСОБА_4., яке передбачено
статтею 375 КК України (а.с. 7-21).

Прокуратура Личаківського району м.
Львова листом від 20 березня 2014 року
повідомила позивача про відсутність
підстав для внесення відомостей,
зазначених у заяві щодо незаконного, на
думку позивача, рішення судді
господарського суду Львівської
області, в Єдиний реєстр досудових
розслідувань (а.с. 28).

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» з подальшими
змінами і доповненнями під немайновою
шкодою, заподіяною юридичній особі,
слід розуміти втрати немайнового
характеру, що настали у зв'язку з
приниженням її ділової репутації,
посяганням на фірмове найменування,
товарний знак, виробничу марку,
розголошенням комерційної таємниці, а
також вчиненням дій, спрямованих на
зниження престижу чи підрив довіри до
її діяльності.

В порушенням вимог статті 60 ЦПК України
стороною позивача не представлено
доказів заподіяння відповідачем
моральної шкоди, зокрема, що внаслідок
дій відповідача для позивача настали
втрати немайнового характеру, що
зумовлені приниженням його ділової
репутації, посяганням на фірмове
найменування, товарний знак, виробничу
марку, розголошення комерційної
таємниці, а також що дії відповідача
при відмові у внесенні відомостей щодо
судді господарського суду Львівської
області в Єдиний реєстр досудових
розслідувань, були спрямовані на
зниження престижу чи підрив довіри до
діяльності відповідача.

Крім того, позивачем не представлено
доказів визнання відмови відповідача у
невнесенні до Єдиного реєстру
досудових розслідувань заяви позивача
про вчинення кримінального
правопорушення протиправною,
прийнятою в порядку передбаченому КПК
України.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

У відповідності з ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Враховуючи наведене вище, суд
приходить до переконання, що позов не
підлягає до задоволення у зв'язку з
недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 86, 88, 169, 208, 209,
212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

в задоволені позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі протягом десяти днів з
дня його проголошення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: