Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1160/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Головань А. М.
УХВАЛА

Іменем України

16.04.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Головуючого - Голованя А.М.

Суддів
- Черниш Т.В., Гайсюка О.В.

при секретарі - Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Азовекогруп» про стягнення
розрахункових сум, середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні та моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 06 березня
2014 року і

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернулася в суд з зазначеним позовом,
посилаючись на те, що починаючи із 28
серпня 2012 року працювала на посаді
сортувальниці в ТОВ «Азовекогруп», з
якої була звільнена 31.07.2013 року. При
звільненні відповідач не виплатив їй
заробітну плату за липень 2013 року в
розмірі 1300 грн. та компенсацію за
невикористану відпустку в розмірі 967,34
грн.

У зв'язку з порушенням трудових
прав просила стягнути з відповідача
кошти за затримку виплати
розрахункових при звільненні з
розрахунку середньоденної заробітної
плати в розмірі 43,09 грн. за період з
01.08.2013 року по день винесення рішення
суду та відшкодувати моральну шкоду в
розмірі 5000 грн., яка полягає у душевних
стражданнях та переживаннях.

Рішенням Бобринецького районного
суду Кіровоградської області від 06
березня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнути з ТОВ «Азовекогруп»
на користь ОСОБА_2 430,90 грн. середнього
заробітку за весь час затримки виплати
розрахункових сум. В задоволенні інших
вимог відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, просить скасувати рішення суду
і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити заявлений нею позов.

Представник ТОВ «Азовекогруп», яке
було належним чином повідомленим про
час та місце розгляду справи, в судове
засідання апеляційного суду не прибув.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_2, яка підтримала доводи скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду у
встановлених статтею 303 ЦПК України
межах, а також обґрунтованість доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що передбачених законом
підстав для задоволення скарги немає.

Вирішуючи спір суд першої
інстанції зазначив, що оскільки
виплата розрахункових сум належних
позивачу при звільненні була проведена
із затримкою в десять днів, то у
відповідності до ст. 117 КЗпП України
відповідач має виплатити 430,90 грн.
середнього заробітку за затримку
розрахунку. Також, суд зазначив, що
вимоги позивача про стягнення
заборгованості по зарплаті,
компенсації за невикористану
відпустку та моральної шкоди не
ґрунтуються на доказах.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду.

Судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_2 працювала на посаді
сортувальниці в ТОВ «Азовекогруп».
31.07.2013 року була звільнена з роботи з
підстав передбачених п. 2 ст. 36 КЗпП
України за згодою сторін, але належні
їй розрахункові суми при звільненні
отримала тільки 10.08.2013 року.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата усіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Непроведення з вини власника
або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки є підставою для
відповідальності, передбаченої ст. 117
цього Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в
Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у
справі за конституційним зверненням
щодо офіційного тлумачення положень
ст. 233 Кодексу законів про працю України
у взаємозв'язку з положеннями ст. 117, 2371
цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47
Кодексу роботодавець зобов'язаний
виплатити працівникові при звільненні
всі суми, що належать йому від
підприємства, установи, організації, у
строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а
саме в день звільнення або не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Непроведення з вини
власника або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки є підставою для
відповідальності, передбаченої ст. 117
Кодексу, тобто виплати працівникові
його середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

У п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
роз'яснено, що у разі якщо працівникові
не були виплачені належні йому платежі
при звільненні, суд на підставі ст. 117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а не при
проведенні його до розгляду справи по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Суд першої інстанції, вирішуючи
питання про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні за період із 31.07. 2013 р. по
10.08.2013 р., вказав, що ТОВ «Азовекогруп»
на підтвердження факту виплати 10.08.2013
року розрахункових позивачу надало до
суду належним чином посвідчену копію
платіжної відомості. (а.с. 40)

Заперечуючи проти доводів
відповідача, позивач вказала, що
розрахункових вона не отримувала, а
підпис у вищезгаданій відомості
виконано не нею, а іншою особою.

02.12.2013 року, за заявою позивача, з
метою встановлення обставин виплати
розрахункових сум, судом було
призначено судово-почеркознавчу
експертизу.

Проте, у зв'язку з відмовою ОСОБА_2
оплатити вартість виконання
експертизи, експертиза проведеною не
була.

Отже, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
вимоги про стягнення розрахункових.

Також, суд дійшов правильного
висновку про відсутність підстав для
стягнення моральної шкоди у зв'язку з
недоведеністю цієї вимоги.

Доводи апеляційної скарги, які
зводяться до того, що суд першої
інстанції неправильно вирішив справу,
оскільки не урахував поважність причин
не проведення оплати вартості
виконання експертизи, не можна вважати
обґрунтованими.

Крім того, в суді апеляційної
інстанції позивачу було роз'яснено її
право заявити клопотання про
призначення почеркознавчої експертизи
у справі, однак, посилаючись на
відсутність коштів, вона відмовилася
від її проведення.

За таких обставин рішення суду
відповідає обставинам справи і вимогам
закону, тому підстав для його
скасування чи зміни немає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307,
308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Бобринецького районного
суду Кіровоградської області від 06
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суд
набирає чинності з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: