Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/1345/14
Головуючий у 1 інстанції: Гашук К.В.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

При секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 27
грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» про захист
прав споживача, припинення порушеного
права споживача кредитних послуг,
шляхом встановлення нікчемності
окремих положень кредитного договору
та застосування наслідків їх
недійсності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про
захист прав споживача, припинення
порушеного права споживача кредитних
послуг, шляхом встановлення
нікчемності окремих положень
кредитного договору та застосування
наслідків їх недійсності, який в ході
судового розгляду уточнив.

Позивач зазначав, що 21.01.2013 року між
сторонами по справі було укладено
кредитний договір №500337698 про надання
споживчого кредиту, за умовами якого
позивач отримав у позику 77 560 грн. зі
сплатою процентів за користування
кредитними коштами у розмірі 11,99%
річних зі строком повернення до 22.01.2016
року.

25.01.2013 року позивач здійснив часткове
повернення суми кредиту, зарахувавши
на рахунок кредитора грошові кошти у
сумі 60 000 грн. Однак, позивач довідався
про те, що в момент укладення
кредитного договору його було введено
в оману стосовно ряду суттєвих умов
договору, зокрема, предмету, ціни, прав
та обов'язків сторін договору.
Відповідач повідомив позивача, що сума
його заборгованості для погашення
складає близько 75 000 грн., оскільки йому
буде надаватися платна послуга
«Управління кредитом». Позивач вважає
положення кредитного договору такими,
що порушують його права як споживача
кредитних послуг.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд встановити
нікчемність пункту 2.8 розділу 1 «Базові
умови кредитування» кредитного
договору № 500337698 про надання
споживчого кредиту, укладеного між ним
та відповідачем; застосувати наслідки
недійсності нікчемних положень
кредитного договору, зобов'язати
відповідача здійснити коригування
розрахунку належних з нього за
кредитним договором №500337698 від 21.01.2013
року платежів, здійснених ним в період
з 21.01.2013 року по день прийняття судом
рішення у справі, без урахування
положень пункту 2.8 розділу 1 «Базові
умови кредитування» кредитного
договору та повернути різницю між
сумою фактично перерахованих ним на
користь відповідача у вказаний період
коштів та сумою коштів, яка мала б бути
ним сплачена згідно умов
вищезазначеного договору без
урахування нікчемних положень (пункту
2.8 розділу 1 договору).

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 27
грудня 2013 року позов ОСОБА_3 до ПАТ
«Альфа-Банк» про захист прав споживача,
припинення порушеного права споживача
кредитних послуг, шляхом встановлення
нікчемності окремих положень
кредитного договору та застосування
наслідків їх недійсності задоволено.

Встановлено нікчемність пункту 2.8
розділу 1 «Базові умови кредитування»
кредитного договору № 500337698 про
надання споживчого кредиту, укладеного
21.01.2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ
«Альфа-Банк» в особі Відділення
«Запорізьке №1».

Застосовано наслідки недійсності
нікчемних положень кредитного
договору, зобов'язавши ПАТ «Альфа-Банк»
здійснити коригування розрахунку
належних з ОСОБА_3 за кредитним
договором №500337698 від 21.01.2013 року
платежів, здійснених ним в період з
21.01.2013 року по день прийняття судом
рішення у справі, без урахування
положень пункту 2.8 розділу 1 «Базові
умови кредитування» кредитного
договору та повернути різницю між
сумою фактично перерахованих ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Альфа-Банк» у вказаний
період коштів та сумою коштів яка мала
б бути сплачена ОСОБА_3 згідно умов
вищезазначеного договору без
урахування нікчемних положень (пункту
2.8 розділу 1 договору).

Стягнуто з ПАТ «Альфа-Банк» судові
витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ПАТ «Альфа-Банк» подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що 21.01.2013 року між
сторонами по справі було укладено
кредитний договір №500337698 про надання
споживчого кредиту, за умовами якого
позивач отримав у позику 77 560 грн. зі
сплатою процентів за користування
кредитними коштами у розмірі 11,99%
річних зі строком повернення до 22.01.2016
року.

25.01.2013 року позивач здійснив часткове
повернення суми кредиту, зарахувавши
на рахунок кредитора грошові кошти у
сумі 60 000 грн. Згодом відповідач
повідомив позивача, що сума його
заборгованості для погашення кредиту
складає близько 75 000 грн., оскільки йому
буде надаватися платна послуга
«Управління кредитом» (Супутня
послуга).

Відповідно до Розділу № 1 укладеного
договору визначено такі Базові умови
кредитування: Банк надає позичальнику
а позичальник приймає кредит в розмірі
77 560 грн., зі сплатою фіксованої
процентної ставки за користування
кредитом в розмірі 11,99 %, з датою
остаточного повернення грошових
коштів до 22.01.2016 року, для власних
потреб.

Пунктом 2.8. Розділу № 1 кредитного
договору передбачено, комісійну
винагороду Банку, за управління
кредитом - 1,50 % від суми кредиту (без
ПДВ). Комісійна винагорода, що вказана у
цьому підпункті розраховується від
суми кредиту, зазначеної в п. 2.1. Розділу
№ 1 цього Договору (тобто від 77 560 грн.)
та сплачується позичальником
щомісячно за кожний місяць
користування Кредитом відповідно до
Графіку платежів, який є Додатком № 1 до
цього договору та його невід'ємною
частиною. Зазначена в цьому підпункті
комісійна винагорода сплачується
починаючи з місяця наступного за
місяцем отримання Кредиту, по дату
остаточного повернення Позичальником
Кредиту, що вказана в п. 2.3. Розділу № 1
цього Договору при цьому за останній
місяць користування кредитом
комісійна винагорода сплачується в
повному обсязі, незважаючи на фактичну
кількість днів користування
позичальником кредитом в останньому
місяці користування Кредитом. В
будь-якому випадку сплата
позичальником комісійної винагороди
за управління кредитними грошовими
коштами за останній місяць
користування позичальником кредитом
здійснюється не пізніше дати
остаточного повернення Кредиту за цим
Договором.

Відповідно до ч. З ст. 1054 ЦК України,
особливості регулювання відносин за
договором про надання споживчого
кредиту встановлені законом.

Згідно вимог ч. 2 ст. 627 ЦК України, у
договорах за участю фізичної особи -
споживача

враховуються вимоги законодавства про
захист прав споживачів.

Відповідно до приписів п. п. 19, 22, 23 ч. 1
ст. 1 Закону України «Про захист прав
споживачів», споживачем є фізична
особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника. Споживчий кредит - кошти, що
надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.
Продукція - будь-які виріб (товар),
робота чи послуга, що виготовляються,
виконуються чи надаються для
задоволення суспільних потреб.

Зважаючи на наведені вище положення
чинного законодавства України, а також
на умови укладеного між сторонами
Кредитного договору, ОСОБА_3 є
споживачем продукції (послуги), яка
полягає у наданні ПАТ «Альфа-Банк»
споживчого кредиту для задоволення
особистих потреб позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час укладення кредитного договору ПАТ
«Альфа-Банк» ознайомив ОСОБА_3 зі
змістом та надав йому для підпису і
користування Розділ 1 Договору -
«Базові умови кредитування» та Додаток
№ 1 до Договору «Графік платежів та
розрахунок сукупної вартості
споживчого кредиту та реальної
процентної ставки, з урахуванням
вартості всіх супутніх послуг».

Проте, позивачу під час підписання
договору відповідачем не було надано
для ознайомлення та користування
Розділ 2 кредитного договору -
«Загальні умови кредитування
(рефінансування) фізичних осіб в ПАТ
«Альфа-Банк»», який згідно положень
пунктів 1., 5. Розділу 1 Договору, є
невід'ємною його частиною і повинен
бути підписаний позичальником та
наданий йому у користування.

Розділ 2 кредитного договору
розташований на електронному ресурсі
ПАТ «Альфа-Банк» за адресою аlfabank.соm.uа,
і саме положення цього розділу містять
умови договору, що визначають предмет
та зміст Супутньої послуги, нав'язаної
позивачу відповідачем як обов'язкової
та додатково оплачуваної. Положення
інших частин Договору такої інформації
не містять.

Вказані обставини свідчать, що
відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 4,
ст. 15 Закону України «Про захист прав
споживачів», своєчасно не надав ОСОБА_3
повної інформації про продукцію
(послугу), а саме щодо її змісту та умов
надання.

Так, пунктом 2 Договору передбачено, що
Банк надає Позичальнику кредит на
наступних умовах: 2.1. Сума кредиту,
валюта кредиту - 77 560 гривень. 2.2.
Процентна ставка за користування
кредитом - 11,99 %.

Тобто, предметом Договору та об'єктом
взаємних зобов'язань сторін є
винятково кредит (послуга з надання у
кредит грошових коштів), а не будь-яка
інша Супутня послуга (в т. ч. з
«Управління кредитом»); ціною
(загальною вартістю) укладеного
Кредитного договору визначена
процентна ставка 11,99 % річних, яка,
враховуючи вимоги п. п. З.З., 3.4. Правил та
ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»,
повинна включати в себе всі платежі за
супутні послуги, пов'язані з наданням
кредиту, його обслуговуванням та
погашенням, здійснені споживачем на
користь банку, в тому числі будь-які
додаткові комісії.

Суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив обставини справи та дійшов до
правильного висновку по те, що ПАТ
«Альфа-Банк» було введено в оману
позивача щодо реального предмету
укладеного кредитного договору та
об'єкту зобов'язань сторін (що окрім
власне послуги кредитування фактично
охоплює й додаткову Супутню послугу), а
також щодо ціни (загальної вартості)
договору, яка повинна визначатися у
процентах та фактично становить не 11,99
%, а 48,51 %.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 17, ч. ч. 1
- 4 ст. 18, ч. 1 - 3 ст. 19 ЗУ «Про захист прав
споживачів», споживач має право на
вільний вибір товарів і послуг.
Забороняється примушувати споживача
придбавати продукцію неналежної
якості або непотрібного йому
асортименту. Продавець (виконавець,
виробник) не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Несправедливими є, зокрема,
умови договору про: встановлення
вимоги щодо сплати споживачем
непропорційно великої суми
компенсації (ціни); установлення
обов'язкових для споживача умов, з
якими він не мав реальної можливості
ознайомитися перед укладенням
договору. Перелік несправедливих умов
у договорах із споживачами не є
вичерпним. Нечесна підприємницька
практика забороняється. Нечесна
підприємницька практика включає: 1)
вчинення дій, що кваліфікуються
законодавством як прояв
недобросовісної конкуренції; 2)
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною. Підприємницька
практика є такою, що вводить в оману,
якщо під час пропонування продукції
споживачу не надається або надається у
нечіткий, незрозумілий або двозначний
спосіб інформація, необхідна для
здійснення свідомого вибору.
Забороняються як такі, що вводять в
оману, зокрема, пропонування з метою
реалізації однієї продукції до
реалізації іншої. Перелік форм
підприємницької практики, що вводить в
оману, не є вичерпним.

Враховуючи те, що відповідач, включивши
у договір, укладений з позивачем,
обов'язкові для нього умови надання
кредиту, які пов'язані із додатковою
оплатою Супутньої послуги -«Управління
кредитом», яка позивачем не
замовлялась, яку він не потребував і
фактично йому не надається (ним не
споживається), нав'язав непотрібну
споживачу додаткову послугу, як
обов'язкову умову надання
безпосередньо банківської послуги з
кредитування; не надавши позивачу
можливість ознайомитися з Розділом 2
Договору - «Загальні умови
кредитування (рефінансування) фізичних
осіб в ПАТ «Альфа-Банк»», який є
невід'ємною його частиною та містить
суттєві умови, що визначають, зокрема
предмет та зміст Супутньої послуги -
«Управління кредитом» позбавив його
права на своєчасне отримання повної,
точної інформації про споживчі
властивості і характеристики
додаткової фінансової послуги, яка
необхідна для забезпечення
правильного розуміння її суті,
фактично ввівши в оману позивача та
змусив її придбати; незрозуміло та
суперечливо визначивши у договорі
предмет та об'єкт зобов'язань сторін -
не вказавши, що окрім власне послуги
кредитування, він фактично охоплює й
додаткову Супутню послугу, а також ціну
(загальну вартість) договору - невірно
позначивши її в процентах та не
вказавши в грошовому виразі,
відповідач таким чином надав у
нечіткий, незрозумілий, двозначний
спосіб інформацію щодо істотних умов
договору, яка була необхідна позивачу
для здійснення свідомого та
компетентного вибору, ввівши
останнього в оману, суд приходить до
висновку, що дії відповідача відносно
позивача за всіма ознаками підпадають
під визначення нечесної
підприємницької практики, що
заборонена законом, зокрема
діяльності, яка вводить в оману
споживача та діяльності, що
кваліфікується як прояв
недобросовісної конкуренції.

Колегія суддів погоджується з тим, що
умови Договору, які містяться у пункті
2.8. Розділу 1 Кредитного договору та
передбачають обов'язок ОСОБА_3
щомісячно оплачувати ПАТ «Альфа-Банк»
за додаткові послуги, невиправдано
високу ціну - 54% від суми кредиту (1,5%
щомісячно, протягом 36 місяців), що у
грошовому виразі за весь період
користування грошовими коштами
становить 41 882,40 грн., та втричі
перевищує загальну вартість послуги з
надання кредитних коштів за договором,
є несправедливими та
дискримінаційними по відношенню до
позивача, як споживача банківських
послуг, оскільки внаслідок включення
до кредитного договору такої умови,
всупереч принципу добросовісності,
виникає істотний дисбаланс договірних
прав та обов'язків сторін кредитного
договору, не на користь позивача -
споживача послуг. Півторавідсоткова
щомісячна комісія, яку позивач повинен
сплачувати на користь ПАТ «Альфа-Банк»,
відповідно до умов договору не
зменшується пропорційно частині
погашеного кредиту та до моменту його
повного повернення розраховується від
суми кредитних коштів, наданих
позивачу. Вона являє собою фіксовану
суму - 1 163,40 грн. на місяць та є
непропорційною об'єму послуг, що
надаються Кредитором та споживаються
Позичальником.

Оскільки включення в договори зі
споживачем умов, які є несправедливими,
заборонено ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів», відповідні
дії Кредитора суд правомірно розцінив
як порушення прав позивача.

До того ж, абз. З ч. 4 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів»
передбачено, що кредитодавцю
забороняється встановлювати у
договорі про надання споживчого
кредиту будь-які збори, відсотки,
комісії, платежі тощо за дії, які не є
послугою у визначенні цього Закону.
Умова договору про надання споживчого
кредиту, яка передбачає здійснення
будь-яких платежів за дії, які не є
послугою у визначенні цього Закону, є
нікчемною.

Зазначені вимоги ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів»
узгоджуються з положеннями п. 3.6. Правил
надання банками України інформації
споживачу, які є обов'язковими для
виконання Відповідачем в силу приписів
ч. 40 ст. 2, ст. ст. З, 55, 66 Закону України
«Про банки та банківську діяльність»,
ст. 7 Закону України «Про Національний
Банк України».

Суд дійшов до правильного висновку про
те, що супутня послуга з «Управління
кредитом», зважаючи на її зміст,
визначений абз. 2 пункт) 4 Розділу 2
Кредитного договору, не є кредитною чи
іншою банківською діяльністю, у
відповідності до положень ст. ст. 47, 49
Закону України «Про банки та
банківську діяльність». Вона по суті
своїй є діями, що відповідач вчиняє на
власну користь, внаслідок чого такі дії
(діяльність) відповідача не є об'єктом
зобов'язань за Кредитним договором та
не підлягають оплаті позивачем.

Крім того, як вбачається з інформації
ПАТ «Альфа-Банк» від 10.12.2013 року №
444/Бт-25. наданої на ухвалу суду, за
кредитним договором № від 21.01.2013
року, за період з 21.01.2013 року - 11.12.2013 року
ОСОБА_3 надано послугу інформування із
застосуванням SМS - повідомлень на
мобільний телефон (згідно додатку було
відправлено 6 повідомлень): послуга з
оброблення запитів через систему
Інтернет сервісу «Му Аіга-Вапк» не
надавалась. оскільки як зазначено
відповідачем ОСОБА_3 не зареєстрований
в системі Інтернет сервісу «Му
Аlfа-Ваnк»; надання послуги з розшуку
(запиту), уточнення, повернення,
анулювання, зміна умов переказів
платежу не проводилась, оскільки
послуга надається за запитом клієнта.
ОСОБА_3 з відповідними запитами в Банк
не звертався, погашення за кредитним
договором здійснював в касі ПАТ
«Альфа-Банк».

Вказані обставини свідчать, що ціна
супутньої послуги з «Управління
кредитом» є невиправдано високою,
оскільки фактично за 6 SМS - повідомлень
на мобільний телефон, які містять
інформацію про поповнення рахунку та
рекомендацію здійснити наступний
платіж, позивач повинен сплатити ПАТ
«Альфа-Банк» 41 882 грн. 40 коп., що майже
втричі перевищує розмір відсотків, які
повинен був сплатити позичальник за
користування кредитними коштами.

Держава сприяє забезпеченню
споживання населенням якісних товарів
(робіт, послуг). зростанню добробуту
громадян та загального рівня довіри.
Разом з тим споживачу, як правило,
об'єктивно бракує знань, необхідних для
здійснення правильного вибору товарів
(робіт, послуг) із запропонованих на
ринку, а також для оцінки договорів
щодо їх придбання, які нерідко мають
вид формуляра або іншу стандартну
форму. Отже, для споживача існує ризик
помилково чи навіть унаслідок уведення
його в оману придбати не потрібні йому
послуги. Тому держава забезпечує
особливий захист більш слабкого
суб'єкта економічних відносин, а також
фактичну, а не формальну рівність
сторін у цивільно-правових відносинах.

Приймаючи до уваги наведене вище,
положення пункту 2.8. Розділу 1
Кредитного договору, яке передбачає
зобов'язання Позивача щомісячно
здійснювати оплату на користь
Відповідача комісійної винагороди за
управління Кредитом, у розмірі 1.50 % від
суми Кредиту (без ПДВ) є нікчемною.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

У відповідності до приписів ч. ч. 1, 2 ст.
215, ст. ст. 216, 217 ЦК України, підставою
визнання правочину недійсним є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.
Недійсність (нікчемність) окремої
частини правочину не має наслідком
недійсність інших його частин і
правочину в цілому, якщо можна
припустити, що правочин був би вчинений
і без включення до нього недійсної
частини. Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину. Вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
пред'явленою будь-якою

заінтересованою особою. Суд може
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину з

власної ініціативи.

Як роз'яснено в п. п. 4, 5 Постанови
Пленуму Верховного суду України від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» нікчемними є
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом. Нікчемний
правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України
суди розглядають справи за позовами:
про визнання оспорюваного правочину
недійсним і застосування наслідків
його недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину.

Вимога про встановлення нікчемності
правочину підлягає розгляду в разі
наявності відповідного спору. Такий
позов може пред'являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. У цьому разі в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги в разі
нікчемності правочину та наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним.

Враховуючи вищенаведені фактичні
обставини, встановлені судом першої
інстанції, та норми чинного
законодавства, колегія суддів вважає,
що рішення суду відповідає обставинам
справи, вимогам закону з позиції
справедливості, розумності та
виваженості. Підстав для його
скасування не вбачається.

Доводи апелянта про те, що позивач
погодився на такі умови кредитування і
відповідач жодним чином не примушував
ОСОБА_3 на укладення кредитного
договору, волевиявлення позивача було
вільним, колегія суддів вважає
неприйнятними, оскільки як встановлено
судом, положення п. 2.8. кредитного
договору є нікчемними (недійсними в
силу закону), суперечать вимогам
законодавства у сфері захисту прав
споживачів та взагалі не могли бути
включеними у договір споживчого
кредиту.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2013 року у
цій справі залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: