АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1633/14 Справа № 2-35/11
Головуючий у 1 й інстанції - Якименко
Л.Г. Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів Ремеза В.А.,
Свистунової О.В.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
16 лютого 2012 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа виконавчий комітет
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради про скасування
рішення виконкому, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
стягнення моральної шкоди,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, виконавчого комітету
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради, третя особа -
ОСОБА_5 про визнання незаконними
окремих пунктів рішення виконкому,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності, усунення перешкод у
користуванні домоволодінням та
земельною ділянкою, відшкодування
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2005 року ОСОБА_3 звернувся до
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська із позовом до
ОСОБА_2 про скасування рішення
Виконавчого комітету
Амур-Нижньодніпровської районної ради
народних депутатів м. Дніпропетровська
№ 699/20 від 10 листопада 1989 року, усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та стягнення моральної шкоди.

ОСОБА_2 проти позову заперечував та
у вересні 2006 року звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
виконавчого комітету
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради про визнання
незаконними окремих пунктів рішення
виконкому, визнання недійсним
свідоцтва про право власності,
усунення перешкод у користуванні
домоволодінням та земельною ділянкою,
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 16 лютого
2012 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено частково.

Скасовано рішення виконавчого
комітету Амур-Нижньодніпровської
районної ради народних депутатів м.
Дніпропетровська ради № 699/20 від 10
листопада 1989 року в частині узаконення
за ОСОБА_2 сараю літ. «З» в
домоволодінні АДРЕСА_1. Зобов'язано
ОСОБА_2 знести сарай літ. «З»,
розташований між житловим будинком
літ. «А-1» в даному домоволодінні та
житловим будинком літ. «Б-1» в
домоволодінні АДРЕСА_2.

В іншій частині позову відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у
користуванні домоволодінням та
земельною ділянкою та зобов'язано
ОСОБА_3 знести сараї літ. «В», «Е» та
вбиральню літ. «Д», розташовані на
території домоволодіння АДРЕСА_2.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду в частині
зобов'язання його знести сарай літ. «З»
в домоволодінні АДРЕСА_1 скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 16 лютого
2012 року не оскаржувалося, а тому в
апеляційному порядку не переглядалося.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що рішенням
виконавчого комітету
Амур-Нижньодніпровської районної ради
народних депутатів від 07 березня 1986
року № 159/1 «Про узаконення жилих
будинків по АДРЕСА_2 та затвердження
акта часток», було узаконено за ОСОБА_3
жилий будинок «Б-1» по АДРЕСА_2,
затверджено акт приймання
індивідуального жилого будинку «Б-1»,
затверджено акт ідеальних часток, де у
користуванні ОСОБА_6 перебуває 44/100
частин та у користуванні ОСОБА_3 56/100
частин домоволодіння по АДРЕСА_2 (т.1,
а.с.92).

На підставі зазначеного рішення
виконкому ОСОБА_3 відділом
комунального господарства виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної ради
народних депутатів було видано
Свідоцтво про право власності від
21 березня 1986 року на 56/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_2, яке згідно
технічної документації складається з
житлових будинків «А-1» та «Б-1», сараїв
В, Е, убиралень Г, Д, душу Ж, огорож № 1-7,
водоколонки № 8. У володінні ОСОБА_3
знаходиться житловий будинок літ. «Б-1»,
сараї В, Е, убиральня Д, огорожа (т.1,
а.с.95,96).

Згідно архівного витягу державного
архіву Дніпропетровської області від 19
травня 2009 року № С-128-09 з рішення № 499
параграф 113 від 13 липня 1976 року
виконкому Дніпропетровської міської
ради депутатів трудящих «Про
результати обмірювання земель
забудованого кварталу № 619», за
землекористувачами будинку АДРЕСА_2
зареєстрована земельна ділянка площею
459 кв.м (т.1, а.с.184).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
23 грудня 1986 року було визначено порядок
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_2, виділено у користування
ОСОБА_5 205 кв.м, ОСОБА_3 262 кв.м (т.1, а.с.40).

Згідно довідки КП
«Дніпропетровське МБТІ» № 6445 від 31
серпня 2005 року право власності на 44/100
частин домоволодіння АДРЕСА_2
зареєстроване за ОСОБА_9 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, посвідченого Четвертою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою, реєстровий
номер 1-331 (т.1, а.с.93,94).

Після смерті ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкове майно прийняв
ОСОБА_5 - третя особа у справі.

ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право
власності від 13 листопада 1989 року,
виданого виконкомом
Амур-Нижньодніпровської районної ради
м. Дніпропетровська на підставі
рішення виконкому №699/20 від 10 листопада
1989 року «Про узаконення побудов та
прибудови до будинку АДРЕСА_1»,
належить домоволодіння АДРЕСА_1, що
складається із жилого будинку «А-1»,
жилої прибудови А"-1 до будинку, гаража
Б, вбиральні В, душу Д, погребу Е, сараїв
Г, Ж, 3, споруд № 1-4, І (т.1, а.с.56,57,58- 64).

Згідно архівного витягу державного
архіву Дніпропетровської області від 02
серпня 2005 року № О-53-05 з рішення № 499
параграф 113 від 13 липня 1976 року
виконкому Дніпропетровської міської
ради депутатів трудящих «Про
результати обмірювання земель
забудованого кварталу № 619», за
землекористувачами будинку АДРЕСА_1
зареєстрована земельна ділянка площею
457 кв.м (т.1, а.с.54).

Площа земельної ділянки, яка перебуває
у фактичному користуванні власника
домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_2 згідно
протоколу засідання комісії з питань
розгляду земельних спорів виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної у
місті ради від 05 грудня 2011 року
становить 471 кв.м (т.1, а.с.235).

Як убачається з технічного
паспорту на домоволодіння АДРЕСА_1 у 1983
році між житловими будинками літ. «А-1»
домоволодіння АДРЕСА_1 та літ. «Б-1»
домоволодіння АДРЕСА_2, що належить
ОСОБА_3, відповідачем ОСОБА_2 було
збудовано сарай літ.З, стінами якого
служать зовнішні стіни вказаних
житлових будинків (т.1, а.с.58-64).

Рішенням виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної ради
м. Дніпропетровська №699/20 від 10
листопада 1989 року сарай літ.З був
узаконений. (т.1, а.с.56).

Відповідно до положень статей 15, 16,
386, 391 ЦК України власник вправі
звернутися до суду з вимогою про захист
свого порушеного права.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування своїм майном.

Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Підставою для задоволення позову
власника є встановлення факту
порушення прав власника і об'єктивно
існуючих перешкод у здійсненні ним цих
прав.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_3 та скасовуючи рішення
Виконавчого комітету
Амур-Нижньодніпровської районної
ради народних депутатів м.
Дніпропетровська № 699/20 від 10 листопада
1989 року в частині узаконення за ОСОБА_2
сараю літ.З в домоволодінні АДРЕСА_1
та зобов'язуючи ОСОБА_2 знести
зазначений сарай, суд першої інстанції
виходив з тих обставин, що сарай
зведено з порушенням будівельних норм,
чим створено перешкоди у користуванні
ОСОБА_3 власністю, оскільки він
позбавлений доступу для
обслуговування свого будинку.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, який
ґрунтується на нормах законодавства та
встановлених судом обставинах.

Відповідно до вимог ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень» п.3.25* -
для обслуговування будівель і
здійснення їх поточного ремонту
відстань до межі сусідньої земельної
ділянки від найбільш виступаючих
конструкцій стін слід приймати не
менше 1,0 м. При цьому повинно бути
забезпечено улаштування необхідних
інженерно-технічних заходів, які
перешкоджають стіканню атмосферних
опадів з крівлі і карнизів будівель на
територію суміжних земельних ділянок.

З висновку № 3630-12 судової
будівельно-технічної експертизи від 25
липня 2013 року Дніпропетровського
науково-дослідного інституту судових
експертиз убачається, що сарай літ.З
примикає до бокових стін житлових
будинків літ. «А-1» та літ. «Б-1» з двома
побудованими з цегли зовнішніми
стінами (т.2, а.с.17-26).

Згідно висновку додаткової
судової будівельно-технічної
експертизи від 07 лютого 2014 року
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз причиною
пошкодження стіни житлового будинку
літ. «Б-1» домоволодіння АДРЕСА_2,
прилеглої до сараю літ. З, збудованого
між житловими будинками літ. «А-1»
домоволодіння АДРЕСА_1 та літ. «Б-1»
домоволодіння АДРЕСА_2 можуть бути
порушення будівельних норм при
будівництві сараю літ. З.

Унаслідок порушення при
будівництві та експлуатації сараю літ.
З будівельних норм та правил неможливо
здійснити необхідні
інженерно-технічні заходи, спрямовані
на належне обслуговування та
експлуатацію фундаментів і стін
житлового будинку літ. «Б-1», зокрема
проведення будівельно-ремонтних робіт
по усуненню тріщин по стіні житлового
будинку літ. «Б-1» домоволодіння
АДРЕСА_2 (т.2, а.с.106-110).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що
побудований відповідачем ОСОБА_2 без
дотримання будівельних норм спірний
сарай, боковою стіною якого є стіна
будинку позивача, перешкоджає ОСОБА_3
користуватися своєю власністю та
створює перешкоди в обслуговуванні
будинку, а тому право власності
позивача підлягає захисту шляхом
скасування рішення виконкому в частині
узаконення спірного сараю, на побудову
якого ОСОБА_3 дозволу не надавав та
зобов'язання відповідача знести цей
сарай.

Доводи апеляційної скарги, щодо
пропуску ОСОБА_3 строку позовної
давності для звернення до суду з
вимогою про скасування рішення
виконкому, оскільки ОСОБА_3 тривалий
час не заявляв відносно нього
претензій, колегія суддів відхиляє як
безпідставні.

Відповідно до положень ст.ст. 71, 76 ЦК
Української РСР, які діяли на час
побудови сараю, загальний строк для
захисту права за позовом особи, право
якої порушено (позовна давність),
встановлюється в три роки.

Перебіг строку позовної давності
починається з дня виникнення права на
позов. Право на позов виникає з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.

З 01 січня 2004 року набрав чинності ЦК
України, положеннями ст.257, ч.1 ст. 261
якого встановлена загальна позовна
давність тривалістю у три роки, перебіг
якої починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Як убачається з матеріалів справи
про наявність рішення Виконавчого
комітету Амур-Нижньодніпровської
районної ради народних депутатів м.
Дніпропетровська № 699/20 від 10 листопада
1989 року, яким було узаконено сарай літ.
З за ОСОБА_2, ОСОБА_3 дізнався у вересні
2004 року з відповіді виконкому та у
липні 2005 року, тобто, у межах строку
позовної давності, звернувся до суду з
позовом (т.1, а.с.3,4; 7).

Доводи позивача ОСОБА_3 що він не
надавав письмової згоди на узаконення
ОСОБА_2 сараю, підтверджуються, зокрема
самим відповідачем, що видно із
протоколу судового засідання від 30
січня 2007 року (т.1, а.с.125).

Відповідно до положень ч.5 ст. 319 ЦК
України власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
порушувати екологічну ситуацію та
природні якості землі.

Посилання апелянта, що зведення
спірного сараю між будинками було
вимушеним заходом з метою запобігання
потрапляння атмосферних опадів з даху
будинку ОСОБА_3 на належний йому
будинок, спростовуються висновками
судової будівельно-технічної
експертизи від 25 липня 2013 року, з яких
убачається, що причинами замокання
стін у будинку літ. «Б-1» домоволодіння
АДРЕСА_2 та у будинку літ. «А-1»
домоволодіння АДРЕСА_1 є попадання
атмосферних опадів через покрівлю
сараю літ З внаслідок неякісно
влаштованого жолоба водостоку на
карнизі покрівлі житлового будинку
«Б-1»; неякісно виконаної покрівлі
сараю літ. З з необхідним схилом для
відводу атмосферних опадів з даху і
невідповідної герметизації
влаштованих швів покрівельних
металевих листів, з якої залишки води
затікають по стіні сараю літ. З зі
сторони вулиці і можуть потрапляти
всередину між боковими стінами
будинків та під фундамент будинку літ.
«Б-1» (т.2, а.с.17-26).

Рішення суду відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
підстав для його зміни чи скасування
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
16 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді