Номер провадження: 22-ц/785/982/14
Номер справи місцевого суду: 522/679/13-ц
Головуючий у першій інстанції Єршова
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого -
Вадовської Л.М.,

суддів -
Ващенко Л.Г.,

Колеснікова Г.Я.

при секретарі -
Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк», за
участю третьої особи органу опіки та
піклування Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Альянс-Юг» в особі
ліквідатора про визнання іпотечного
договору квартири недійсним,
виключення з реєстру запису про
обтяження нерухомого майна,
відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 13 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3 в особі представника,
звернувшись 9 січня 2013 року до суду з
вищеназваним позовом, вказав, що з
березня 1999 року зареєстрований та
проживає в квартирі АДРЕСА_1, належній
на праві власності батьку ОСОБА_4
Вказана квартира згідно нотаріально
посвідченого 25 грудня 2007 року між
ОСОБА_4 та ВАТ «Всеукраїнський
Акціонерний Банк» іпотечного договору
передана в іпотеку для забезпечення
виконання зобов'язань за укладеним 20
грудня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський
Акціонерний Банк» та ТОВ «Альянс-Юг»
кредитним договором № 44/07ю. Зазначаючи,
що на момент укладення іпотечного
договору був неповнолітньою особою,
посилаючись на вчинення правочину щодо
передачі в іпотеку житлового
приміщення без згоди органу опіки та
піклування, порушення його права на
проживання в квартирі, позивач після
уточнення вимог просив на підставі
частин 1, 6 статті 203, частини 1 статті 215
ЦК України визнати іпотечний договір
недійсним, виключити з Державного
реєстру іпотек запис про обтяження
нерухомого майна у вигляді квартири
АДРЕСА_1, стягнути з ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» на
відшкодування завданої неправомірними
діями моральної шкоди 5 000,00 грн. та
судові витрати (а.с.2-6, 120-121, 126-130).

Відповідач ОСОБА_4 в особі представника
позов визнав (а.с.77-80).

Відповідач ПАТ «Всеукраїнський
Акціонерний Банк» позов не визнав
(а.с.140-141).

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 13 листопада 2013 року визнано
недійсним укладений 25 грудня 2007 року
між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний
Банк» та ОСОБА_4 іпотечний договір
квартири АДРЕСА_1, відмовлено у
виключенні з реєстру обтяження та у
відшкодуванні моральної шкоди,
встановлено порядок виконання рішення
шляхом зазначення, що рішення є
підставою для виключення з Державного
реєстру іпотек запису про обтяження
нерухомого майна (а.с.178-182).

В апеляційній скарзі ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову в
позові.

Неправильність рішення суду апелянт
мотивував порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, заслухавши пояснення,
дослідивши докази, колегія суддів
дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, посилаючись на реєстрацію
та проживання ОСОБА_3 в квартирі
АДРЕСА_1 з 1999 року, передання вказаної
квартири в іпотеку без згоди органу
опіки та піклування, вважав
встановленими порушення іпотечним
договором житлових прав
неповнолітнього на той час ОСОБА_3,
недотримання при укладенні договору
вимог частини 6 статті 203 ЦК України та
наявність підстав недійсності
іпотечного договору в силу частини 1
статті 215 ЦК України. Суд встановив
порядок виконання рішення суду та
відмовив у задоволенні вимог про
відшкодування моральної шкоди за
недоведеністю факту завдання шкоди за
статтею 1167 ЦК України, що регулює
завдання шкоди в недоговірних
зобов'язаннях.

Висновки суду не відповідають
обставинам справи, вказують на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
що згідно п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
та ухвалення нового рішення по суті
позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленими
такі факти та відповідні ним
правовідносини.

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували в шлюбі з
24 квітня 1993 року, який розірвали 30
березня 2004 року (т.2 а.с.76,77).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, є сином ОСОБА_4 та
ОСОБА_6.

Батько позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, 1967 року
народження, зареєстрований з 16 червня
1987 року в квартирі АДРЕСА_3 (т.2 а.с.51).

Мати позивача ОСОБА_3 ОСОБА_6, 1974 року
народження, отримала паспорт на
прізвище «ОСОБА_6» 27 березня 1997 року, з
1997 року була зареєстрована в квартирі
АДРЕСА_4, з 3 березня 1999 року
зареєстрована квартирі АДРЕСА_1. На
момент реєстрація квартира належала на
праві власності ОСОБА_7 - батькові
чоловіка ОСОБА_4 (а.с.50, 55, 68, 73, 75).

Позивач ОСОБА_3 паспорт громадянина
України отримав 20 січня 2011 року
майже у вісімнадцять років, в паспорті
наявний штамп про реєстрацію місця
проживання з 3 березня 1999 року в
квартирі АДРЕСА_1 (т.1 а.с.15-16, 18, т.2 а.с.52-54,
57, 69, 70, 73, 74). Згідно відповіді на запит
апеляційного суду відділу
адресно-довідкової роботи в картотеці
з 22 лютого 2013 року розміщено талон
реєстрації місця проживання з
уточнюючими даними про дату первинної
реєстрації ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1, в
талоні зазначено, що реєстрацію
здійснено 20 січня 2011 року (т.2 а.с.120, 121).

Квартира АДРЕСА_1 з грудня 2003 року
належить на праві приватної власності
ОСОБА_4 на підставі договору дарування,
укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4,
посвідченого 12 грудня 2003 року
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрованого в реєстрі за № 14843 та в
бюро технічної інвентаризації 22 грудня
2003 року (т.1 а.с.19-21).

20 грудня 2007 року між ВАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» та
ТОВ «Альянс-Юг» укладено кредитний
договір № 44/07ю, за яким передано в
кредит грошові кошти в іноземній
валюті в сумі 250 000,00 доларів США під 13,2%
річних з кінцевим терміном повернення
коштів до 19 грудня 2009 року.

25 грудня 2007 року між ВАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» та
ОСОБА_4 для забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №
44/07ю від 20 грудня 2007 року укладено
іпотечний договір, за яким передано в
іпотеку отриману в грудні 2003 року в дар
квартиру АДРЕСА_1. Договір посвідчено
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстровано в реєстрі за номером Д-352
з реєстрацією заборони в реєстрі за №
94. (т.1 а.с.7-13). Згідно іпотечного
договору іпотекодатель ОСОБА_4
повідомив, що предмет іпотеки належить
йому на праві приватної особистої
власності (п.2.1 Договору), та заявив, що
відповідно до Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей» права
користування квартирою
непрацездатними особами,
неповнолітніми та малолітніми дітьми
не порушені, право користування
квартирою непрацездатними особами,
неповнолітніми та малолітніми дітьми
відсутнє (п.2.4 Договору) (т.1 а.с.7-13).
Згідно доводів ПАТ «Всеукраїнський
Акціонерний Банк», не спростованих
позивачем ОСОБА_3 та відповідачем
ОСОБА_4, при укладенні іпотечного
договору ОСОБА_4 надав довідку ТОВ
«Домус Сервіс Лтд», згідно якої в
квартирі АДРЕСА_1 ніхто не
зареєстрований (т.1 а.с.88, 90-91).

Іпотекодатель ОСОБА_4 є одним із
засновників ТОВ «Альянс-Юг», що ухвалою
господарського суду Одеської області
від 9 листопада 2009 року визнано
банкрутом з призначенням ліквідатора,
на даний час процедура банкрутства не
завершена, рішення господарського суду
про стягнення з ТОВ «Альянс-ЮГ»
заборгованості за кредитним договором
№ 44/07ю від 20 грудня 2007 року не виконано.
Згідно доводів ПАТ «Всеукраїнський
Акціонерний Банк», не спростованих
позивачем ОСОБА_3 та відповідачем
ОСОБА_4, ТОВ «Альянс-Юг» має боргові
зобов'язання перед іншими банками на
суму більше 10 000 000,00 грн. (т.1 а.с.98, 167, т.2
а.с.79, 86-101, 108-109).

У зв'язку з невиконанням зобов'язань за
кредитним договором № 22/07ю від 20 грудня
2007 року ПАТ «Всеукраїнський
Акціонерний Банк» у вересні 2009 року
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4
про стягнення з нього як майнового
поручителя заборгованості в сумі 1 406
118,00 грн. за кредитним договором.
Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 6 липня 2010 року позов
задоволено. Рішенням апеляційного суду
Одеської області від 27 жовтня 2010 року
рішення суду першої інстанції
скасовано, в задоволенні позову
відмовлено. Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від червня 2011 року рішення
апеляційного суду скасовано та
залишено без змін рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 6 липня 2010 року про стягнення
заборгованості за кредитним договором
(т.1 а.с.165-169). На виконання рішення суду 23
серпня 2011 року Малиновським районним
судом м. Одеси видано виконавчий лист №
2-1911/10 про стягнення з ОСОБА_4 на користь
ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк»
заборгованості за кредитним договором
№ 44/07ю від 20 грудня 2007 року в
сумі 1 406 118,34 грн., виконавче провадження
з примусового виконання виконавчого
листа № 2-1911/10 відкрито
постановою заступника начальника
другого Малиновського ВДВС Одеського
МУЮ від 8 червня 2012 року (т.1 а.с.170, 219).

В ході касаційного провадження в
справі за позовом банку про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
іпотекодатель ОСОБА_4 1 грудня 2010 року
пред'явив позов до ПАТ «Всеукраїнський
Акціонерний Банк» про визнання
недійсним укладеного ним 25 грудня 2007
року іпотечного договору квартири
АДРЕСА_1 з підстав недотримання вимог
частин 1,6 статті 203 ЦПК України, а саме з
підстав порушення прав
неповнолітнього сина ОСОБА_3 (т.1
а.с.148-151). Рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 23 травня 2011
року позовні вимоги про визнання
недійсним іпотечного договору було
задоволено (т.1 а.с.152-154). Рішенням
апеляційного суду Одеської області від
13 грудня 2011 року рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 23 травня
2011 року скасовано, в задоволенні
позовних вимог про визнання іпотечного
договору недійсним відмовлено з
підстав недоведеності порушення прав
дитини (т.1 а.с.155-157). Ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
17 травня 2012 року в задоволенні заяви
ОСОБА_4 про перегляд рішення
апеляційного суду від 13 грудня 2011 року
в зв'язку з нововиявленими обставинами
відмовлено (а.с.158-161, 162-164).

9 січня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду
з позовом про визнання іпотечного
договору недійсним на підставі частин
1,6 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК
України. Рішення про задоволення
позову, що нині перевіряється в
апеляційному порядку за скаргою банку,
судом першої інстанції ухвалено 13
листопада 2013 року (т.1 а.с.2-6).

9 квітня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з заявою про встановлення факту,
що має юридичне значення, а саме факту
його реєстрації та постійного
проживання з 3 березня 1999 року в
квартирі АДРЕСА_1. Ухвалою Приморського
районного суду м. Одеси від 21 листопада
2013 року заяву залишено без розгляду
(залишення заяви без розгляду мало
місце після ухвалення судом першої
інстанції 13 листопада 2013 року рішення
про визнання іпотечного договору
недійсним) (т.2 а.с.122).

Згідно позовних вимог ОСОБА_3 іпотечний
договір підлягає визнанню недійсним на
підставі частин 1,6 статті 203 та статті 215
ЦК України, моральна шкода
відшкодуванню на підставі статті 23 ЦК
України (т.1 а.с.126-130).

Відповідно до положень частини 6 статті
203 ЦК України правочин, що вчиняється
батьками, не може суперечити правам та
інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені, зокрема, частиною 6
статті 203 ЦК України, є підставою
недійсності правочину. Згідно положень
частини 4 статті 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей» для
здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування.

Таким чином, у сенсі положень норм
матеріального права, на підставі яких
заявлено вимогу про визнання договору
недійсним підлягає з'ясуванню чи
суперечив правам неповнолітнього
ОСОБА_3 укладений батьком ОСОБА_4
іпотечний договір.

Так, іпотечний договір як правочин
нотаріально посвідчено 25 грудня 2007
року, в іпотеку передано нерухоме майно
належне в силу договору дарування на
праві приватної особистої власності
іпотекодавцю ОСОБА_4, позивач ОСОБА_3
ніколи не був власником квартири
АДРЕСА_1, відтак, в силу неповнолітнього
віку (було на момент укладення спірного
правочину повних 14-ть років) мав лише
право користування майном, що належало
батькам чи перебувало у користуванні
батьків.

Батько позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 в силу
реєстрації місця проживання мав і має
право користування квартирою № 36 по
вул. Середній, 47 в м. Одесі, відтак, на
момент укладення спірного правочину
позивач як неповнолітній син мав право
користування житлом за зареєстрованим
місцем проживання батька, що відмінне
від предмета іпотеки.

Таким чином, на момент передання в
іпотеку квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3 мав
право користування й іншим житлом, як
то квартирою АДРЕСА_3

Договір є домовленість двох або більше
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). В силу
закріпленого у статті 627 ЦК України
принципу свободи договору сторони при
укладенні договору, виборі
контрагента, визначенні умов договору
є вільними.

Іпотечний договір укладено та
нотаріально посвідчено між ОСОБА_4 та
банком, в силу свободи договору ОСОБА_4
був вільний в укладенні договору,
визначенні умов договору тощо.
Посилання позивача ОСОБА_3 та
відповідача ОСОБА_4 на те, що іпотечний
договір укладено на вимогу та під
тиском банку, що при укладенні договору
ОСОБА_4 зазначав про права користування
житлом неповнолітнього сина тощо
належними та допустимими доказами не
підтверджені до того ж спростовані
викладеною в пункту 2.4 іпотечного
договору письмовою заявою
іпотекодавця ОСОБА_4 про те, що права
користування квартирою неповнолітніми
особами не порушені (т.1 а.с.7-13).

Згідно доводів ПАТ «Всеукраїнський
Акціонерний Банк», не спростованих
позивачем ОСОБА_3 та відповідачем
ОСОБА_4, при укладенні іпотечного
договору ОСОБА_4 надав довідку
ТОВ «Домус Сервіс Лтд», згідно якої в
квартирі АДРЕСА_1 ніхто не
зареєстрований (т.1 а.с.88, 90-91).

Судом апеляційної інстанції детально
перевірялась інформація щодо
реєстрації станом на 25 грудня 2007 року
ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1, аналіз
зібраної інформації безспірного
висновку щодо наявності чи відсутності
реєстрації неповнолітньої особи в
квартирі на момент передання такої в
іпотеку не дає (паспорт ОСОБА_3 отримав
20 січня 2011 року, місце проживання в
цьому паспорті значиться з 3 березня 1999
року, уточнюючі дані про дату первинної
реєстрації в талон реєстрації місця
проживання внесені 22 лютого 2013 року, в
талоні реєстрації місця проживання
зазначено, що реєстрація здійснена 20
січня 2011 року, на запит суду
апеляційної інстанції при розгляді
справи за позовом ОСОБА_4 про визнання
недійсним іпотечного договору надано
інформацію про реєстрацію ОСОБА_3 в
квартирі з 20 січня 2011 року, видача
паспорта ОСОБА_3 була проведена майже у
18-ть років, на момент видачі паспорта
вже було ухвалено судом першої
інстанції рішення про стягнення з
ОСОБА_4 заборгованості за кредитним
договором та пред'явлено батьком
ОСОБА_4 позов про визнання іпотечного
договору недійсним з підстав порушення
прав дитини тощо) (т.1 а.с.15-16, 88, т.2 а.с.13,
42-59, 61, 68-71, 73-75, 105-106, 114-121).

Відповідно до положень частини 3 статті
61 ЦПК України обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням апеляційного суду
Одеської області від 13 грудня 2011 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 (батька
позивача ОСОБА_3) до ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» про
визнання на підставі частини 6 статті
203, статті 215 ЦК України іпотечного
договору недійсним відмовлено за
недоведеністю порушення прав дитини як
то ОСОБА_3 при укладенні іпотечного
договору. Вказане судове рішення має
законну силу, відтак, обставини, що ним
встановлені, мають доказове значення
для вирішення справи за позовом ОСОБА_3
про визнання іпотечного договору
недійсним з тих самих підстав (т.1
а.с.148-151, 155-157).

ОСОБА_3 не є стороною іпотечного
договору, ОСОБА_3 посилається на те, що
на момент укладення іпотечного
договору були порушені його як
неповнолітньої особи права
користування переданою в іпотеку
квартирою. ОСОБА_3 став повнолітнім
ІНФОРМАЦІЯ_4, позов про визнання
недійсним іпотечного договору
пред'явив 9 січня 2013 року, тобто у віці
20-ти років, при цьому посилався на
порушення його права користування
квартирою як неповнолітньої особи,
незважаючи на те, що таке право по суті
та змісту змінилися з досягненням
повноліття і стало залежним від права
батьків. За час поки ОСОБА_3 був
неповнолітнім, на квартиру не
зверталось стягнення, квартира не була
реалізована з торгів тощо, на даний час
квартира продовжує знаходитися у
власності батька ОСОБА_4

Викладене в своїй сукупності приводить
до висновку про відсутність підстав
для визнання за позовом ОСОБА_3
іпотечного договору недійсним за
частинами 1,6 статті 203, частиною 1 статті
215 ЦК України.

Вимоги про відшкодування
моральної шкоди обгрунтовано
завданням такої незаконними діями по
укладенню іпотечного договору обох
відповідачів, якими є ОСОБА_4 та банк,
при цьому вимогу про стягнення шкоди в
резолютивній частині позовної заяви
чомусь звернуто лише до банку. Як
правова підстава вимоги про
відшкодування моральної шкоди вказана
частина 2 статті 23 ЦК України, однак ця
норма матеріального права лише
декларує право особи на відшкодування
моральної шкоди та визначає в чому
шкода полягає, однак не визначає
правову підставу для відшкодування
шкоди (правова підстава залежить від
того, чи шкода, обумовлена договірними
зобов'язаннями, чи шкода, обумовлена не
договірними зобов'язаннями). Із
договірних зобов'язань ОСОБА_4 та ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк», що
виникли на підставі іпотечного
договору, право ОСОБА_3 на
відшкодування моральної шкоди не
передбачено, відтак, відсутнє. Щодо
відшкодування шкоди у недоговірних
зобов'язаннях, то дати оцінку наявності
підстав відповідальності за таку шкоду
не надається за можливе, оскільки
ОСОБА_3 не посилається на рішення, дії,
бездіяльність, які б не були пов'язані з
іпотечним договором.

Позов про визнання недійсним
правочину за процесуально-правового
ознакою є «позовом про визнання», в
даному випадку «позовом про визнання
негативним», оскільки задовольняючи
такий суд підтверджує відсутність
правовідношення. Судове рішення, яким
задоволено позов про

визнання, примусовому виконанню не
підлягає, оскільки таке рішення
реалізується шляхом пред'явлення до
компетентних органів. За таких
обставин, при ухваленні рішення за
«позовом про визнання» застосування
судом першої інстанції статті 217 ЦПК
України є безпідставним, оскільки дана
норма процесуального права стосується
питань примусового виконання рішення.

Відповідно до положень частини 1
статті 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею та документально підтверджені
судові витрати. ПАТ «Всеукраїнський
Акціонерний Банк» сплачено за подання
апеляційної скарги 1 720,50 грн., за
подання заяви про забезпечення доказів
121,80 грн.(т.1 а.с.206, т.2 а.с.12). Вимоги про
визнання недійсним договору як і
вимоги про відшкодування моральної
шкоди є вимогами немайнового
характеру, відтак, сплаті підлягав
судовий збір за ставками для вимог
немайнового характеру. Таким чином, з
позивача на користь відповідача
підлягають присудженню частково
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги в сумі 229,40
грн. та витрати по сплаті судового
збору за подання заяви про
забезпечення доказів в сумі 121,80 грн., а
всього судові витрати в загальній сумі
351,20 грн.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4
ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
задовольнити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 13 листопада 2013 року -
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
Акціонерний Банк», за участю третіх
осіб органу опіки та піклування
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради, товариства з
обмеженою відповідальністю
«Альянс-Юг» в особі ліквідатора про
визнання іпотечного договору квартири
недійсним, виключення з реєстру запису
про реєстрацію обтяження нерухомого
майна, відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги та заяви
про забезпечення доказів в загальній
сумі 351 грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
Л.М.Вадовська

Судді
Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков