22-ц/775/410/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
У Х В А Л А

Іменем України

09 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Песоцької Л.І.

Ткаченко Т.Б., Мальцевої Є.Є.

при секретарі Макарової О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
права власності в порядку спадкування
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
13 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з даним позовом. Вказувала на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6,
після смерті якого відкрилась спадщина
на 5/6 частини житлового будинку по
АДРЕСА_1. Зазначена частина житлового
будинку належала його матері, ОСОБА_7,
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 27 травня 2005
року після смерті її батька, ОСОБА_8

ОСОБА_7 право на спадщину за заповітом
не зареєструвала. Після її смерті
ОСОБА_6 прийняв спадщину, але не отримав
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 5/6 частини зазначеного
житлового будинку.

Спадщину за законом на 1/6 частину
житлового будинку прийняла
відповідачка ОСОБА_4, яка у
встановлений законом строк подала
заяву про прийняття спадщини після
смерті її батька, ОСОБА_8, однак
свідоцтво про право на спадщину не
отримала.

Після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної
контори із заявами про прийняття
спадщини звернулись вона, позивач,
єдиний спадкоємець першої черги, і
відповідач ОСОБА_4, тітка її батька.

Посилаючись на те, що постановою
нотаріусу від 30 березня 2013 року їй
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на 5/6
частини житлового будинку після смерті
ОСОБА_6 у зв'язку з відсутністю
реєстрації права власності ОСОБА_7 на
зазначену частину будинку, ОСОБА_3
просила визнати за нею право власності
на 5/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1
зі всіма надвірними прибудовами в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_6 і стягнути з відповідачки на її
користь відшкодування витрат на
судовий збір в розмірі 375,00 грн. та на
правову допомогу в розмірі 500,00 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
13 лютого 2014 року визнано за ОСОБА_3
право власності в порядку спадкування
на 5/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1
зі всіма надвірними прибудовами, після
смерті її батька ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто з ОСОБА_4 на її
користь у відшкодування витрат на
судовий збір 375 грн. 30 коп. У задоволенні
вимог про відшкодування витрат на
оплату правової допомоги відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4
просить його скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову у позові,
посилається на порушення судом норм
процесуального права і неправильне
застосування норм матеріального права.

У судове засідання ОСОБА_3 не з'явилась,
про розгляд справи повідомлена,
просить справу розглянути за її
відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_4 і її представника адвоката
ОСОБА_9, які підтримали доводи скарги,
представника позивача адвоката
ОСОБА_10, яка заперечувала проти скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

У відповідності з вимогами ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом встановлено і підтверджується
доказами у справі, що згідно зі
свідоцтвом про право власності на
будівлю від 21 квітня 1970 року власником
житлового будинку АДРЕСА_1 був ОСОБА_8
(а.с.111 т. 1). Згідно з даними з реєстру
прав власності на нерухоме майно від 09
березня 2005 року вказане домоволодіння
складалось з житлового будинку літ. А-1,
житловою площею 17,3 кв. м, прибудови літ.
А-1-1, сараю літ. В, літньої кухні літ. Г,
убиральні літ. Д, гаражу літ. Е, огорожі
літ.1,2 та мостіння літ. 1 (а.с. 113 т.1).

28 жовтня 2001 року ОСОБА_8 склав заповіт,
згідно з яким усе своє майно заповідав
своїй дочці ОСОБА_7 (а.с. 107, 120 т.1).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер (а.с.103 т.1).

Після його смерті відкрилась спадщина
на житловий будинок АДРЕСА_1 та на
грошовий внесок у Маріупольському
відділенні №8013/053 ВАТ «Ощадний банк
України». До нотаріальної контори із
заявами про прийняття спадщини
звернулися його дочки, ОСОБА_7, яка
проживала з батьком, і ОСОБА_4 (а.с. 100-102
т.1).

27 травня 2005 року державним нотаріусом
Третьої маріупольської державної
нотаріальної контори ОСОБА_7 було
видано свідоцтво про право на спадщину
за заповітом на 5/6 частини житлового
будинку АДРЕСА_1 із зазначенням, що
домоволодіння складається з житлового
будинку літ. А-1, житловою площею 17,3 кв.
м, прибудови літ. А-1-1, сараю літ. В,
літньої кухні літ. Г, убиральні літ. Д,
гаражу літ. Е, огорожі літ.1,2 та мостіння
літ. 1 (а.с. 19, 130 т.1).

ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину
за законом на 1/6 частину спадкового
майна, як спадкоємець, який має право на
обов'язкову частку у спадщині, не
отримала.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла (а.с.187 т.1).
Спадщину прийняв її син, ОСОБА_6, який
проживав з нею і звернувся із заявою до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини (а.с. 85 т.1). 02 лютого 2007 року
державним нотаріусом Третьої
маріупольської державної нотаріальної
контори йому було видано свідоцтво про
право на спадщину за законом на частку
в майні організації орендарів
Маріупольського металургійного
комбінату імені Ілліча (а.с. 88 т.1).
Свідоцтво про право на спадщину на 5/6
частини житлового будинку і грошові
внески ним отримано не було. Родинні
відносини між ОСОБА_7 та ОСОБА_6
підтверджуються свідоцтвом про
народження останнього (а.с.189 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а.с. 21 т.1).
Після його смерті відкрилась спадщина
на 5/6 частини спірного житлового
будинку і 5/6 частини грошового внеску в
банку. Із заявами про прийняття
спадщини за законом в нотаріальну
контору звернулись його дочка, ОСОБА_3,
і тітка, ОСОБА_4 (а.с. 89-90 т.1). Родинні
відносини між ОСОБА_3 і ОСОБА_6
підтверджуються даними свідоцтва про
народження ОСОБА_3 (а.с. 22 т.1).

Згідно з даними Маріупольського бюро
технічної інвентаризації та витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за
ОСОБА_8 (а.с. 47, 49, 55, 77 т. 1).

Згідно з даними домової книги в будинку
АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_8,
ОСОБА_7 і ОСОБА_6 (а.с. 155-159, 219-221 т.1).

З 2009 року в будинку зареєстрована
ОСОБА_4

Постановою державного нотаріусу
Третьої маріупольської державної
нотаріальної контори від 24 жовтня 2012
року ОСОБА_4 відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на 1/6 частину житлового будинку
АДРЕСА_1 з відповідними до цієї частини
надвірними прибудовами, після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 (а.с. 163 т.1).

Постановою державного нотаріусу
Третьої маріупольської державної
нотаріальної контори від 30 березня 2013
року ОСОБА_3 відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на 5/6 частини зазначеного
житлового будинку після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, у зв'язку з
відсутністю державної реєстрації
права власності ОСОБА_7 на зазначену
частину житлового будинку на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом (а.с. 23 т.2).

Задовольняючи позов і визнаючи за
ОСОБА_3 право власності на 5/6 частини
спірного житлового будинку, суд
виходив із того, що позивач прийняла
спадщину в установленому законом
порядку після смерті свого батька
ОСОБА_6, але у видачі їй свідоцтва про
право на спадщину за законом
нотаріусом відмовлено у зв'язку з
неналежним оформленням попередніми
спадкоємцями права на спадщину. З
висновком суду не можна не погодитись.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Закріплене у частині третій статті 1268
ЦК України право спадкоємця на
спадкування ЦК України не ставить у
залежність від оформлення спадкоємцем
свого права на спадщину у
передбаченому главою 89 ЦК України
порядку.

Згідно з частиною п'ятою статті 1268 ЦК
України незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини та за частиною
третьою статті 1296 ЦК України
відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено
обов'язок спадкоємця звернутися за
свідоцтвом про право на спадщину на
нерухоме майно. Проте нормами цієї
статті, так само як й іншими нормами
цивільного права, не визначено
правових наслідків недотримання
такого обов'язку у вигляді втрати права
на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на
спадщину, яке пов'язується з її
прийняттям, як майнового права
зумовлює входження права на неї до
складу спадщини після смерті
спадкоємця, який не одержав свідоцтва
про право на спадщину та не здійснив
його державної реєстрації.

Отже, само по собі неоформлення
спадкоємцем права на спадщину не
впливає на закріплене законом право
спадкоємця на спадкування.

У п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
роз'яснено, незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття спадщини
(частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право
власності на нерухоме майно у разі
прийняття спадщини виникає у
спадкоємця з моменту державної
реєстрації речового права на нерухоме
майно (стаття 19 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом
із тим суди повинні розмежовувати
право на спадщину як майнове право
(об'єкт спадкування) та виникнення
права власності на спадкове майно як на
об'єкт нерухомого майна.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 року N 7
«Про судову практику у справах про
спадкування» роз'яснено, що у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

Встановлено, що ОСОБА_7 прийняла
спадщину за заповітом після смерті
ОСОБА_8 і отримала 27 травня 2005 року
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на 5/6 частин житлового
будинку з надвірними прибудовами по
АДРЕСА_1, який складається з будинку
літ. А-1, житловою площею 17,3 кв. м,
прибудови літ. А-1-1, сараю літ. В, літньої
кухні літ. Г, убиральні літ. Д, гаражу
літ. Е, огорожі літ.1,2 та мостіння літ. 1
(а.с. 72-74, 78-79 т.1).

Згідно з даними технічного паспорту
від 29 березня 2013 року спірне
домоволодіння складається з тих же
будівель (а.с. 49-53 т.1).

Після смерті ОСОБА_7 спадщину в
установленому законом порядку прийняв
її син ОСОБА_6, але свідоцтво про право
власності на спадщину за законом на 5/6
частини спірного житлового будинку не
отримав.

Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняла
його дочка, позивач ОСОБА_3 (а.с. 22, 89 т. 1),
але у видачі свідоцтва про право на
спадщину їй відмовлено у зв'язку з тим,
що ОСОБА_7 не зареєструвала право
власності на спадщину на спірний
будинок і до теперішнього часу
зареєстровано право власності на цей
будинок за ОСОБА_8

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 в
установленому законом порядку
прийняла спадщину після смерті батька,
ОСОБА_6, але нотаріусом їй відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом, суд законно та обґрунтовано
визнав за нею право власності в порядку
спадкування за законом на 5/6 частини
спірного житлового будинку.

Доводи ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_7 не
набула право власності на спадщину за
заповітом, оскільки не зареєструвала
це право, і у зв'язку з цим позивач не
набула право власності на спірне майно
в порядку спадкування, не ґрунтуються
на законі.

В мотивувальній частині рішення суд
помилково зазначив про те, що позивачка
пропустила строк звернення до суду.
Проте, рішення з цього питання, як
вбачається з резолютивної частини
рішення, судом не прийнято, і ці
посилання не призвели до неправильного
вирішення справи.

Рішення суду відповідає вимогам ст. ст.
10, 60, 213-214 ЦПК України та положенням ст.
ст. 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України і підстав
для його скасування не наведено.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
13 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді