Справа № 442/7720/13
Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/1436/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на ухвалу Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 07 листопада 2013 року у
справі за скаргою ОСОБА_4, за участю
зінтересованих осіб - Відділу
державної виконавчої служби
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції Паращака Мар’яна
Тарасовича, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про
скасування постанов про накладення
штрафу від 24.10.2013 року, визнання дій
державного виконавця неправомірними,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 07
листопада 2013 року відмовлено у
прийнятті вищезазначеної скарги та
повернуто її ОСОБА_4

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_4

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що ухвала суду постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт вважає, що справи за скаргами
на рішення, дії або бездіяльність
посадових осіб ДВС розглядаються
судами загальної юрисдикції згідно із
ст. 386 ЦПК України за участю як
заінтересованих осіб, так і державного
виконавця або іншої посадової особи
ДВС, а тому висновок суду про те, що
питання про скасування постанов
державного виконавця про накладення
штрафу в порядку виконання рішення
суду та визнання за такими дій
державного виконавця неправомірними
не може розглядатися в порядку
цивільного судочинства, є помилковим.

Апелянт просить ухвалу суду першої
інстанції скасувати та постановити
ухвалу, якою питання про відкриття
провадження у справі передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник
заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3
доводи апеляційної скарги заперечив,
просив ухвалу суду першої інстанції
залишити без змін.

В судове засідання інші учасники
судового розгляду не прибули, про час
та місце розгляду справи були
повідомлені у встановленому законом
порядку (а.с.45-49), клопотань про
відкладення розгляду справи від них не
надходило, що дає апеляційному суду
право у відповідності до вимог ч.2 ст.305
ЦПК України розглянути справу у їхній
відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасника
судового розгляду, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відмовляючи у прийнятті скарги ОСОБА_4
та повертаючи їй скаргу про визнання
неправомірними постанов державного
виконавця про накладення штрафу від
24.10.2013 року №ВП40044310 та №ВП40062633 в
порядку виконання рішення суду та
визнання дій державного виконавця
неправомірними у зв'язку з винесенням
означених постанов, районний суд
виходив з того, що справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства, оскільки предметом
оскарження є дії та рішення державного
виконавця щодо накладення штрафу на
боржника, скарги на які розглядаються в
порядку адміністративного
судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з наступних підстав.

За правилами ст.15 ЦПК України, суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Законом може бути передбачено розгляд
інших справ за правилами цивільного
судочинства.

Статтею 383 ЦПК України визначено, що
сторони виконавчого провадження мають
право звернутись до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

У відповідності до ч.1 ст.181 КАС України,
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, суди при визначенні
підвідомчості повинні виходити з того,
що до юрисдикції адміністративних
судів належать спори щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби при виконанні всіх
виконавчих документів, передбачених ч.2
ст.17 Закону України "Про виконавче
провадження", крім тих, відносно яких
законом установлений інший, виключний
порядок їх оскарження.

Як роз'яснено у п.6 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
№3 від 13 грудня 2010 року (із змінами та
доповненнями) "Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби", постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та накладення штрафу належать до
видів відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії.

За змістом пункту 7 частини другої
статті 17 Закону України "Про виконавче
провадження", постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є виконавчими
документами.

У зв'язку з цим, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі, судом
якої юрисдикції вони видані. Також, до
юрисдикції адміністративних судів
належать справи про оскарження рішень,
дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби, прийнятих (вчинених,
допущених) під час примусового
виконання постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу як
виконавчих документів в окремому
виконавчому провадженні.

Такого ж висновку дійшов Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у постанові від 07 лютого 2014 року
"Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах" (п.7
Постанови).

Таким чином, в силу того, що постанова
про накладення штрафу є самостійним
виконавчим документом, який підлягає
виконанню в загальному порядку,
окремо від виконавчого листа, виданого
на підставі рішення суду - справи даної
категорії підвідомчі
адміністративним судам і повинні
розглядатись в порядку
адміністративного, а не цивільного
судочинства.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, п.1ч.1 ст. 312,
п.4 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 07
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:

Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.