Справа № 182/1563/13-ц
Провадження № 2/0182/145/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.04.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді- Рунчевої О.В.,при
секретарі - Снєгульській В.М., за участю:
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - Ізотової
Т.Л.,представника третьої особи -
Загачевського О.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Нікополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області,
Нікопольського міського відділу (по
обслуговуванню м. Нікополь та
Нікопольського району) Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області, третя особа: Головне
управління Державної міграційної
служби в Дніпропетровській області про
визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення з роботи,
поновлення на роботі, зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,суд-

встановив:

ОСОБА_4 18.11.1993 року була прийнята на
посаду паспортиста у відділ внутрішніх
справ м. Нікополя.

В подальшому в зв'язку з
реорганізацією установи вона була
призначена на посаду паспортиста
сектора у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Нікопольського міського відділу (з
обслуговування м. Нікополя та
Нікопольського району) Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області (далі по тексту - сектор
СГІтаРФО Нікопольського МВ (з
обслуговування м. Нікополя та
Нікопольського району).

08.11.2012 року її було ознайомлено з
наказом Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області (далі по
тексту - ГУМВС України в
Дніпропетровській області) № 2222 «Про
організаційно-штатні питання», яким
повідомлялось, що з метою
впорядкування штатної структури ГУМВС
України в Дніпропетровській області,
для виконання наказу МВС України від
31.10.2012 р. № 992 «Про організаційно-штатні
зміни, пов'язані з ліквідацією
підрозділів у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
ГУМВС, УМВС» оголошено перелік змін у
штатах.

Наказом Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області (далі по
тексту - ГУМВС України в
Дніпропетровській області) № 273 о/с дск
від 20 грудня 2012 року вона була
звільнена з роботи з посади
паспортиста сектора СГІтаРФО
Нікопольського МВ (з обслуговування м.
Нікополя та Нікопольського району) за
ст. 40 п. 1 КЗпП України у зв'язку зі
змінами в організації виробництва і
праці, у тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників з 08
січня 2013 року.

Позивач вважає дане звільнення
незаконним з наступних підстав.

Так, в порушення ст. 49-2 КЗпП України,
вона не була персонально попереджена
про наступне вивільнення не пізніше
ніж за два місяці. Не була їй
запропонована інша робота на тому ж
підприємстві, в установі, організації.
До того ж, ГУМВС України в
Дніпропетровській області не довів до
відома державної служби зайнятості у м.
Нікополі про наступне її вивільнення з
роботи.

Крім того, у наказі № 273 о/с дск від 20
грудня 2012 року не були конкретизовані
підстави звільнення її з роботи за ст. 40
п. 1 КЗпП України.

Також позивач посилається на те, що
фактично відбулась реорганізація
Державного департаменту у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб та його підрозділів, а
Державна міграційна служба України
(далі по тексту - ДМС України) є
правонаступником Державного
департаменту у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб. У разі реорганізації установи дія
трудового договору працівника
продовжується. Тому ГУМВС України в
Дніпропетровській області мав діяти з
урахуванням вимог ст.ст. 36, 40 ч. 2 КЗпП
України.

Крім того, на думку ОСОБА_4, скорочення
чисельності та штату не відбулося, а
тому були підстави для її переведення
за її згодою до Нікопольського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби в Дніпропетровській області.
Однак, ГУМВС України в
Дніпропетровській області без її згоди
звільнило позивача з роботи без
переведення на іншу роботу за
наявності такої можливості.

До того ж, ГУМВС України в
Дніпропетровській області в порушення
вимог ст. 43 КЗпП України провів
розірвання з нею трудового договору
без попередньої згоди профспілкового
органу.

Оскільки підстав для звільнення з
роботи позивача за ст. 40 п. 1 КЗпП
України не було, ОСОБА_4 просила суд
визнати незаконним та скасувати наказ
№ 273 о/с дск від 20 грудня 2012 року про її
звільнення з роботи за ст. 40 п. 1 КЗпП
України, зобов'язати ГУМВС України в
Дніпропетровській області видати
наказ про поновлення її на посаді
паспортиста сектору СГІтаРФО
Нікопольського МВ (з обслуговування м.
Нікополя та Нікопольського району.
Стягнути з Нікопольського міського
відділу (з обслуговування м. Нікополя
та Нікопольського району) ГУМВС
України в Дніпропетровській області
середній заробіток за час вимушеного
прогулу. Після поновлення її на посаді
зобов'язати ГУМВС України в
Дніпропетровській області видати
наказ про переведення її на вакантну
посаду державного службовця до
Нікопольського районного відділу
ГУДМС в Дніпропетровській області.

Зобов'язати ГУМВС України в
Дніпропетровській області видати
наказ про прийняття ОСОБА_4 на вакантну
посаду державного службовця
Нікопольського районного відділу
ГУДМС в Дніпропетровській області у
зв'язку з переведенням з ГУМВС України
в Дніпропетровській області. Також
просила стягнути з ГУМВС України в
Дніпропетровській області моральну
шкоду в розмірі 20 000 грн.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача ГУМВС
України в Дніпропетровській області
позовні вимоги позивача не визнав і
суду пояснив, що ОСОБА_4 була звільнена
з роботи відповідно до вимог діючого
законодавства, в зв'язку з ліквідацію
Державного департаменту у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб та його підрозділів на
виконання Постанови Кабінету
Міністрів України від 28.03.2011 за № 346
«Про ліквідацію урядових органів» та
наказу МВС України від 31.10.2012 № 992 «Про
організаційно-штатні зміни, пов'язані з
ліквідацією підрозділів у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб ГУМВС, УМВС».

Відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП
України 08 листопада 2012 року ОСОБА_4 була
персонально ознайомлена з наказом
ГУМВС України в Дніпропетровській
області від 06.11.2012 № 2222 та повідомлена
про ліквідацію сектора СГІтаРФО
Нікопольського МВ (з обслуговування м.
Нікополя та Нікопольського району),
однак, вона відмовилась письмово
засвідчити даний факт.

Оскільки в Нікопольському МВ (з
обслуговування м. Нікополя та
Нікопольського району) не було
вакантних посад вільнонайманих
працівників, наказом ГУМВС України в
Дніпропетровській області від 20 грудня
2012 року № 273 о/с дск ОСОБА_4 була на
законних підставах звільнена з роботи
за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 08 січня 2013
року.

Не були порушені вимоги ст.ст. 42-1, 43
КЗпП України при звільненні ОСОБА_4 з
роботи. Так, відповідно до ст. 43-1 КЗпП
України допускається розірвання
трудового договору без згоди з
профспілковою організацією у випадку
ліквідації підприємства, установи,
організації.

Крім того, ГУМВС України в
Дніпропетровській області 06 листопада
2012 року та 15 січня 2013 року повідомило
Бабушкінський районний центр
зайнятості м. Дніпропетровська про
звільнення ОСОБА_4 з роботи.

Враховуючі те, що при вивільнені
ОСОБА_4 ГУМВС України в
Дніпропетровській області дотримано
всіх норм трудового законодавства,
звільнення позивача відбулося за
достатніх правових підстав стосовно
ліквідації та дотриманням гарантій,
передбачених чинним законодавством
про працю, представник відповідача
просив суд в позові ОСОБА_4 про
поновлення на роботі відмовити.

До того ж, Державний департамент у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб було
ліквідовано, а ДМС України не є
правонаступником ліквідованого
Державного департаменту, тому ОСОБА_4
не може бути переведена в
установленому порядку до
територіальних органів ДМС України, а
саме, до Нікопольського районного
відділу ГУДМС в Дніпропетровській
області. Крім того, ОСОБА_4не зверталася
до ГУМВС України в Дніпропетровській
області з письмовою заявою про
переведення її до Головного управління
ДМС України в Дніпропетровській
області.

Також, представник відповідача
вважає, що діями ГУМВС України в
Дніпропетровській області позивачу не
була заподіяна моральна шкода.

Тому просив суд в позові
ОСОБА_4відмовити.

Представник Нікопольського МВ (з
обслуговування м. Нікополя та
Нікопольського району) ГУМВС України в
Дніпропетровській області позовні
вимоги ОСОБА_4 також не визнала та
просила відмовити їй в позові, оскільки
вважає, що вона була звільнена з роботи
з додержанням вимог діючого
законодавства у зв'язку з ліквідацією
урядового органу Державного
департаменту у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
та його структурних підрозділів з
переданням функцій ДМС України.

На час попередження позивача про
наступне вивільнення та звільнення її
з роботи в Нікопольському МВ (з
обслуговування м. Нікополя та
Нікопольського району) ГУМВС України в
Дніпропетровській області вакантних
посад державних службовців та
вільнонайманих працівників не було.

При звільненні ОСОБА_4 з роботи 08.01.2013
року їй, відповідно до вимог ст.ст. 116, 117
КЗпП України, були виплачені всі суми,
що належали їй від Нікопольського МВ (з
обслуговування м. Нікополя та
Нікопольського району) ГУМВС України в
Дніпропетровській області та ГУМВС
України в Дніпропетровській області.

Представник ГУДМС в
Дніпропетровській області
Загачевьский О.І. позовні вимоги ОСОБА_4
не визнав та суду показав, що позивач
була звільнена з роботи з додержанням
вимог діючого законодавства, у зв'язку
з ліквідацією урядового органу
Державного департаменту у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб та його структурних
підрозділів з переданням функцій ДМС
України.

ОСОБА_4 не може бути прийнята на роботу
до ГУДМС в Дніпропетровській області
на посаду державного службовця,
оскільки вона не має повної вищої
освіти за освітньо-кваліфікаційним
рівнем спеціаліст, магістр за
спеціальностями галузі «Державне
управління» або іншими, професійно
орієнтованими для державної служби.
Прийняття особи, яка не має відповідної
освіти, можливо як виняток, якщо за
результатам оголошення на заміщення
вакантної посади конкурсу неможливо
підібрати кандидатуру, яка відповідає
встановленим вимогам до освітнього та
освітньо-кваліфікаційного рівня
державного службовця.

Позивач приймала участь у конкурсному
відборі на заміщення вакантних посад у
ГУДМС в Дніпропетровській області та
було рекомендовано начальнику ГУДМС в
Дніпропетровській області зарахувати
до кадрового резерву ОСОБА_4 на посаду
провідного спеціаліста Нікопольського
районного відділу ГУДМС в
Дніпропетровській області.

На даний час в штатному розкладі
Нікопольського районного відділу
ГУДМС в Дніпропетровській області
вакантні посади державних службовців,
в тому числі провідного спеціаліста у
Нікопольському районному відділу
ГУДМС в Дніпропетровській області,
відсутні.

До того ж, штатним розписом ГУДМС в
Дніпропетровській області,
затвердженим Головою ДМС України 27
грудня 2012 року, у складі Нікопольського
районного відділу ГУДМС в
Дніпропетровській області
адресно-довідковий підрозділ, в якому
працювала ОСОБА_4, не передбачений.
Тому, просив суд в позові ОСОБА_4
відмовити.

Заслухавши думку сторін, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Як встановлено в судовому засіданні
ОСОБА_4 з 18.11.1993 року по 08.01.2013 р.
знаходилася у трудових відносинах з
ГУМВС України в Дніпропетровській
області де працювала на посаді
паспортиста сектора СГІтаРФО
Нікопольського МВ (з обслуговування м.
Нікополя та Нікопольського району),
якій відповідно до Положення про
Державний департамент у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, затвердженого Кабінетом
Міністрів України від 14.06.2002 за № 844, був
територіальним органом Державний
департамент у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб(а.с.5-6)

Згідно ч. 2 ст. 81, 110 ЦК України юридична
особа публічного права створюється та
припиняється розпорядчим актом
Президента України, органу державної
влади Автономної Республіки Крим або
місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦК України
правом ліквідувати юридичну особу
наділений суб'єкт її створення.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 28.03.2011 за № 346 «Про
ліквідацію урядових органів» на
виконання п. 4 ст. 7 Указу Президента
України від 9 грудня 2010 року № 1085 «Про
оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади» Державний
департамент у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
було ліквідовано.

Указом Президента України «Питання
Державної міграційної служби України»
від 06.04.2011 за № 405/2011 затверджено
Положення про Державну міграційну
службу України, відповідно до якого
Державна міграційна служба України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра внутрішніх
справ України.

Голова ДМС України, в тому числі,
затверджує структуру і граничну
чисельність працівників
територіальних органів у межах
граничної чисельності ДМС України, а
також їх штатний розпис і кошторис.

На виконання Постанови Кабінету
Міністрів України від 28.03.2011 за № 346
Міністерством внутрішніх справ
України було видано наказ від 31.10.2012 №
992 «Про організаційно-штатні зміни,
пов'язані з ліквідацією підрозділів у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб ГУМВС, УМВС»,
яким було затверджено перелік змін у
штатах МВС і зміни в лімітах штатної
чисельності МВС (а.с.129).

Наказом ГУМВС України в
Дніпропетровській області від 06.11.2012
№ 2222 «Про організаційно-штатні
питання» був оголошений перелік змін у
штатах ГУМВС та пропоноване до 12
листопада 2012 року створити
ліквідаційну комісію у зв'язку з
ліквідацією підрозділів у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб ГУМВС (а.с. 130).

Згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках, в тому числі:

-змін в організації виробництва і
праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

У відповідності до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП
України про наступне вивільнення
працівників персонально попереджають
не пізніше ніж за два місяці.

Так, з наказом ГУМВС України в
Дніпропетровській області від 06.11.2012 №
2222 позивач була ознайомлена та
повідомлена про ліквідацію сектора
СГІтаРФО Нікопольського МВ (з
обслуговування м. Нікополя та
Нікопольського району), однак від його
підпису відмовилась, що
підтверджується Актом від 08 листопада
2012 року за № 30211 (а.с. 119, 120). Даний факт
представник позивача ОСОБА_1 у судовому
засіданні не спростовував та
підтвердив, що позивач дійсно була
ознайомлена з даним наказом, однак його
не підписала, оскільки їй не було
надано для ознайомлення наказ
Міністерства внутрішніх справ України
від 31.10.2012 № 992 «Про
організаційно-штатні зміни, пов'язані з
ліквідацією підрозділів у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб ГУМВС, УМВС».

При таких обставинах суд вважає, що
відповідачем ГУМВС України в
Дніпропетровській області не були
порушені вимоги вимог ч. 1 ст. 49-2 КЗпП
України, щодо персонального
повідомлення ОСОБА_4 про наступне
вивільнення.

З цих самих підстав суд не може взяти
до уваги доводи представника позивача
про порушення ГУМВС України в
Дніпропетровській області ч.1 ст. 49-2
КЗпП України.

Судом з'ясовано, що станом на 08
листопада 2012 року на час ознайомлення
ОСОБА_4 з наказом про наступне
вивільнення вакантних посад державних
службовців та вільнонайманих
працівників у Нікопольському МВ (з
обслуговування м. Нікополя та
Нікопольського району) ГУМВС України в
Дніпропетровській області не було
(а.с.121).

На виконання вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП
України ГУМВС України в
Дніпропетровській області довів до
відома державну службу зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці (а.с.122-123).

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Під час судового засідання, судом була
перевірена наявність чи відсутність
факту ліквідації юридичної особи
публічного права згідно з Конституцією
України та чинним законодавством, а
також встановлено, чи вжито
адміністрацією публічного органу
зусилля для переміщення або
переведення працівника за його згодою,
на іншу роботу.

Так, судом встановлено, що сектор, в
якому працювала ОСОБА_4, входив до
складу Державного департаменту у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб, створеного
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 14.06.2002 за № 844
«Про утворення Державного
департаменту у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб».

Згідно з Положення про Державний
департамент у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 14.06.2002
за № 844, Державний департамент у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб був урядовим
органом, що функціонував у системі МВС
України. Департамент, управління
(відділи) у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
головних управлінь, управлінь МВС в АР
Крим, областях, у м. Києві та м.
Севастополі, відділи (сектори) у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб міських,
районних управлінь, відділів МВС,
пункти тимчасового перебування
іноземців та осіб без громадянства, які
незаконно перебувають в Україні,
становили службу громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб, керівником якої був Державний
департамент у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб.

Вищевказана Постанова Кабінету
Міністрів України від 14.06.2002 за № 844
втратила чинність з 18 квітня 2011 року
одночасно з набранням чинності Указом
Президента України «Питання Державної
міграційної служби України» від 06.04.2011
за № 405/2011.

На виконання Указу Президента України
від 9 грудня 2010 року № 1085 «Про
оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади» Кабінетом
Міністрів України видано Постанову від
28.03.2011 за № 346 «Про ліквідацію урядових
органів», якою було ліквідовано
Державний департамент у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб.

Указом Президента України «Питання
Державної міграційної служби України»
від 06.04.2011 за № 405/2011 усі функції, які
раніше виконували Міністерство
внутрішніх справ України,
Міністерство культури України,
Державний комітет України у справах
національностей та релігій з
набранням чинності цим Указом та
завершення формування системи органів
були передані до повноважень Державної
міграційної служби України по
завершенні формування системи її
органів.

Відповідно до п. 1 Положення про
Державну міграційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 за № 405/2011, ДМС
України є центральним органом
виконавчої влади, входить до системи
органів виконавчої влади та
утворюється для реалізації державної
політики у сферах міграції (імміграції
та еміграції), у тому числі протидії
нелегальній (незаконній) міграції,
громадянства, реєстрації фізичних
осіб, біженців та інших визначених
законодавством категорій мігрантів.

Отже, суд вважає, що фактично
відбулася ліквідація Державного
департаменту у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
як урядового органу державного
управління та його структурних
підрозділів на місцях з переданням
функцій іншому знов створеному
урядовому органу - Державній
міграційній службі України.

Таким чином, судом встановлена
наявність факту ліквідації юридичної
особи публічного права Державного
департаменту у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
у відповідності до Конституції України
та чинного законодавства.

Наказом ГУМВС України в
Дніпропетровській області від 20 грудня
2012 року № 273 о/с дск «По особовому
складу» ОСОБА_4 була звільнена з роботи
з посади паспортиста сектора у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Нікопольського МВ (з
обслуговування м. Нікополя та
Нікопольського району) за п. 1 ст. 40 КЗпП
України з 08 січня 2013 року (а.с.8). З даним
наказом ОСОБА_4 була ознайомлена 11.01.2013
року (а.с.8).

На день звільнення позивача з роботи 08
січня 2013 року в Нікопольському МВ (з
обслуговування м. Нікополя та
Нікопольського району) також не було
вакантних посад вільнонайманих
працівників (а.с.121).

На виконання вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП
України ГУМВС України в
Дніпропетровській області довів до
відома державну службу зайнятості про
вивільнення ОСОБА_4 з роботи із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці (а.с.124-125).

Суд не може взяти до уваги доводи
представника позивача в тій частині, що
фактично відбулась реорганізація
Державного департаменту у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб та Державна міграційна
служба України є правонаступником
даної установи, тому ГУМВС України в
Дніпропетровській області мав діяти з
урахуванням вимог ст. 36 та ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, оскільки були підстави для
переведення ОСОБА_4 за її згодою до
Нікопольського районного відділу
ГУДМС в Дніпропетровській області, з
наступних підстав.

Так, Постановою Кабінету Міністрів
України від 28.03.2011 за № 346 Державний
департамент у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
було ліквідовано та визначено, що
Постанова Кабінету Міністрів України
від 14.06.2002 за № 844 втратила чинність.

При цьому, цією ж постановою не
визначався правонаступник Державного
департаменту у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб.

Оскільки фактично відбулась
ліквідація Державного департаменту у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб з одночасним
створенням іншої установи, а саме, ДМС
України, до якої крім функції, які
раніше виконувало Міністерство
внутрішніх справ України, також були
передані функції, які виконували
Міністерство культури України,
Державний комітет України у справах
національностей та релігій, тому суд
приходить висновку про правомірність
припинення трудового договору з
колишніми працівниками Державного
департаменту у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
та його структурних підрозділів, в тому
числі з ОСОБА_5, за п. 1 ст. 40 КЗпП України
у зв'язку з ліквідацією державної
установи. Тому ОСОБА_4 не вправі
вимагати від ГУМВС України в
Дніпропетровський області переведення
її на роботу до ГУДМС в
Дніпропетровській області, а ГУДМС в
Дніпропетровській області прийняти її
на вакантну посаду державного
службовця до Нікопольського районного
відділу ГУДМС в Дніпропетровській
області.

До того ж, штатним розписом ГУДМС в
Дніпропетровській області,
затвердженим Головою ДМС України 27
грудня 2012 року, у складі Нікопольського
районного відділу ГУДМС в
Дніпропетровській області
адресно-довідковий підрозділ, в якому
працювала ОСОБА_4, не передбачений, та
вакантні посади державних службовців,
в тому числі, провідного спеціаліста,
відсутні (а.с.68-69).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4
не має повної вищої освіти за
освітньо-кваліфікаційним рівнем -
спеціаліст, магістр за спеціальностями
галузі «Державне управління» або
іншими, професійно орієнтованими для
державної служби, що передбачено
законодавством як кваліфікаційна
вимога до посади державного службовця.

Твердження представника позивача про
те, що ОСОБА_4 має достатній практичний
досвід, зарахована до кадрового
резерву на посаду провідного
спеціаліста Нікопольського районного
відділу ГУДМС в Дніпропетровській
області, тому може займати посади
державного службовця без відповідної
освіти та може бути переведена на
посаду державного службовця без
конкурсного відбору, не можуть бути
прийняти судом до уваги, оскільки
відповідно до п. 2.4. Довідника Типових
професійно-кваліфікаційних
характеристик посад державних
службовців, затверджених наказом
Національного агентства України з
питань Державної служби від 13 вересня
2011 року № 11 особи, що не мають
відповідної освіти або стажу,
встановлених кваліфікаційними
вимогами, але мають достатній
практичний досвід та успішно виконують
у повному обсязі покладені на них
завдання та обов'язки, можуть бути, як
виняток, залишені на займаній посаді
або допущені до її зайняття, крім
керівника посад, за умови, якщо за
результатами оголошеного на заміщення
цих посад конкурсу неможливо підібрати
кандидатуру, яка відповідає
встановленим вимогам до освітнього та
освітньо-кваліфікаційного рівня
державного службовця.

Пунктом 5 Порядку проведення конкурсу
на заміщення вакантних посад державних
службовців, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 169 від
15.02.2002 р., встановлено, що переведення на
рівнозначну або нижчу посаду в одному
державному органі, а також просування
по службі державних службовців, які
зараховані до кадрового резерву чи
успішно пройшли стажування у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, може здійснюватися без
конкурсного відбору.

Отже, з урахуванням викладеного, суд
приходить висновку, що прийняття особи
на посаду державного службовця без
конкурсу є правом керівника державного
органу, а не обов'язком.

Відповідно до пункту 2.5. Довідника
Типових професійно-кваліфікаційних
характеристик посад державних
службовців, затверджених наказом
Національного агентства України з
питань Державної служби від 13 вересня
2011 року № 11 державний службовець
повинен мати, як правило, повну вищу
освіту, (освітньо-кваліфікаційний
рівень - спеціаліст, магістр за
спеціальностями галузі «Державне
управління» або іншими, професійно
орієнтованими для державної служби, з
додатковим підвищенням кваліфікації
за професійними програмами вказаної
галузі), а на посадах керівників
структурних підрозділів та їх
заступників - обов'язково повну вищу
освіту.

Отже, прийняття особи, яка не має
відповідної освіти, можливо як виняток,
якщо за результатам оголошення на
заміщення вакантної посади конкурсу
неможливо підібрати кандидатуру, яка
відповідає встановленим вимогам до
освітнього та
освітньо-кваліфікаційного рівня
державного службовця.

Судом не встановлені порушення з боку
відповідача ГУМВС України в
Дніпропетровський області ст. 43 КЗпП
України, оскільки відповідно до ч. 1 ст.
43-1 КЗпП України розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу без згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника)
допускається у випадках, в тому числі:

- ліквідації підприємства, установи,
організації.

Зважаючи на те, що дійсно у ГУМВС
України в Дніпропетровський області
мали місце зміни в організації
виробництва і праці та відбулась
ліквідація підрозділів у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб ГУМВС; ГУМВС України в
Дніпропетровський області у зв'язку з
ліквідацією Державного департаменту у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб; ГУМВС
України в Дніпропетровський області
при звільненні ОСОБА_4 діяло в межах
компетенції та в спосіб, передбачений
діючим законодавством; ДМС України не є
правонаступником ліквідованого
Державного департаменту у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, - суд знаходить позовні
вимоги ОСОБА_4 щодо поновлення її на
роботи та переведення на вакантну
посаду державних службовців до
Нікопольського районного відділу
ГУДМС України в Дніпропетровській
області не обґрунтованими та не
підлягаючими задоволенню.

Також, суд не знаходить підстав для
задоволення позовних вимог позивача в
частині стягнення з ГУМВС України в
Дніпропетровської області моральної
шкоди в розмірі 20 000 грн.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

В той же час доказів, які б доводили
обставини ОСОБА_4, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
щодо заподіяння їй моральної шкоди з
боку ГУМВС України в Дніпропетровської
області та які негативні наслідки
настали для неї у зв'язку с цим, остання
суду не надала.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить висновку,
що позивач розпорядилась своїми
правами щодо предмета спору на власний
розсуд та не довела обставини і
підстави, які зумовлюють наявність
моральної шкоди в діях чи
бездіяльності ГУМВС України в
Дніпропетровської області.

З огляду на викладене, суд приходить
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у разі
залишення позову без задоволення,
закриття провадження у справі або
залишення без розгляду позову
позивача, звільненого від оплати
судових витрат, судові витрати,
понесені відповідачем, компенсуються
за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212, 214-215,
217-218 ЦПК України ст. ст. 40, 43, 43-1, 49-2, 237-1
КЗпП України, Постановою Кабінету
Міністрів України від 28.03.2011 за № 346,
Указом Президента України від 06.04.2011 за
№ 405/2011, суд, -

вирішив:

Відмовити ОСОБА_4 в позові до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області,
Нікопольського міського відділу (по
обслуговуванню м. Нікополь та
Нікопольського району) Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області, третя особа: Головне
управління Державної міграційної
служби в Дніпропетровській області про
визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення з роботи,
поновлення на роботі, зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя: О. В. Рунчева