Придніпровський районний суд
Справа № 711/9271/13-ц
Провадження № 2/711/241/2014р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2014 року Придніпровський
районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді
Скляренко В.М.

при секретарі
Чайка А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
? частину на квартири,

в с т а н о в и в:

Уточнившись з позовними вимогами
ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського
районного суду м. Черкаси з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
? частину на квартири.

В обґрунтування позову вказує, що вона
перебувала з відповідачем ОСОБА_2 в
зареєстрованому шлюбі з 09.10.1993 року по
25.07.2011 року.

За час шлюбу вони набули квартиру
АДРЕСА_1.

Зазначена квартира рішенням
виконавчого комітету Черкаської
міської ради від 02.06.2003 року № 402 була
надана ОСОБА_2, як службова, на трьох
осіб (ОСОБА_2, ОСОБА_1 та їх дочку -
ОСОБА_4) - ордер № 066231 від 09.06.2003 року.

Квартира АДРЕСА_1 в подальшому була
приватизована ОСОБА_2 на одну особу, що
стверджується свідоцтвом про право
власності від 01.08.2006 року. Загальна
площа квартири становить 39,2 кв.м.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» приватизація здійснюється
шляхом: 1). безоплатної передачі
громадянам квартири (будинків) з
розрахунку санітарної норми 21. кв.м.
загальної площі на наймача і кожного
члена його сім'ї та додатково 10 кв.м. на
сім'ю; 2). продажу надлишків загальної
площі квартир (будинків) громадянам
України, що мешкають в них або
перебувають в черзі потребуючих
поліпшення житлових умов.

Оскільки ОСОБА_2 приватизував квартиру
лише на себе тобто на одну особу, ним
було використано право на безоплатну
приватизацію з розрахунку 21 кв.м.
загальної площі, інші 18,2 кв.м. ОСОБА_2
викупив згідно ст. 3 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» за кошти набуті під час
перебування в шлюбі, що є спільною
сумісною власністю.

Вказує, що на даний час відповідач
ОСОБА_2 не визнає за нею права
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Статтею 41 Конституції України
передбачено право кожного володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю; право власності набувається
в порядку, визначеному законом, право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 ЦК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» спільною
сумісною власністю подружжя, що
підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368
ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК
можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом. Спільною
сумісною власністю подружжя, зокрема,
можуть бути: квартири, жилі й садові
будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Відповідно до ст. 68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 57 СК України, в
редакції станом на 01.08.2006 року,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до
шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування; 3)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто. Особистою приватною
власністю дружини та чоловіка є речі
індивідуального користування, в тому
числі коштовності, навіть тоді, коли
вони були придбані за рахунок спільних
коштів подружжя. Особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є премії,
нагороди, які вона, він одержали за
особисті заслуги. Особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є кошти,
одержані як відшкодування за втрату
(пошкодження) речі, яка їй, йому
належала, а також як відшкодування
завданої їй, йому моральної шкоди.
Особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є страхові суми, одержані нею,
ним за обов'язковим особистим
страхуванням, а також за добровільним
особистим страхуванням, якщо страхові
внески сплачувалися за рахунок коштів,
що були особистою приватною власністю
кожного з них.

Оскільки ст. 57 СК України майно
(квартиру), придбане шляхом
приватизації не віднесено до особистої
приватної власності одного із
подружжя, то квартира АДРЕСА_1, згідно ч.
1 ст. 61 СК України є її та ОСОБА_2
спільною сумісною власністю.

А тому, просить визнати за нею - ОСОБА_1
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1. Судові витрати покласти на
відповідача.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5 позовні
вимоги підтримав та просив
задовольнити.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 позовні
вимоги не визнав та просив відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника
позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5, представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6, дослідивши
письмові матеріали справи, суд
приходить до висновку про задоволення
позову ОСОБА_1, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за заявою (скаргою) осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін, які беруть участь у
справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Відповідно до ст. 63 СК України дружина і
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України - у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між сторонами або шлюбним
договором.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 09.10.1993 року по
25.07.2011 року, який було розірвано
рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 25.07.2011 року.

Відповідно до п.п. 23, 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

В судовому засіданні також
встановлено, що в період шлюбу, а саме
09.06.2003 року ОСОБА_2 на підставі рішення
міськвиконкому від 03.06.2003 року було
надано на склад сім'ї з трьох осіб (він,
ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_4 - дочка)
квартиру АДРЕСА_1, житловою площею, 23,3
кв.м., що стверджується ордером на
житлове приміщення № 066231 від 09.06.2003
року.

В подальшому вказана квартира була
приватизована ОСОБА_2, що стверджується
свідоцтвом про право власності від
01.08.2006 року. При цьому ОСОБА_2 була
здійснена доплата за надлишки площі,
виходячи із розрахунку вартості
надлишкової загальної площі квартири,
що приватизувалася -1 грн. 43 коп.

Відповідно до ст. 57 СК України, в
редакції станом на 01.08.2006 року,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до
шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування; 3)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту.

Оскільки в судовому засіданні
встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 в
період шлюбу було приватизовано
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 39,2
кв.м. на склад сім'ї та з доплатою за
надлишкову площу за спільні кошти
подружжя, а ст. 57 СК України, в редакції
яка діяла на момент приватизації
квартири, не відносила приватизоване
житло до особистої приватної власності
одного із подружжя, суд приходить до
висновку, що вказана квартира є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а тому
підлягає поділу між ними в рівних
частках.

За таких підстав суд вважає за
необхідне визнати за ОСОБА_1 право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України,
суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача ОСОБА_2 на користь
позивачки ОСОБА_1 сплачений нею судовий
збір в розмірі 1400 грн.

Також на підставі ст. 88 ЦПК України суд
вважає за необхідне стягнути з
відповідача ОСОБА_2 на користь
позивачки ОСОБА_1 витрати на правову
допомогу в сумі 1767 грн. 80 коп., виходячи
із наступного.

Законом України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» визначено, що розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Згідно ст. 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»
установлено у 2013 році мінімальну
заробітну плату у місячному розмірі з 01
січня на рівні 1147 грн., відповідно
розмір компенсації витрат на правову
допомогу не повинен перевищувати 458
грн. 80 коп. за годину участі особи, яка
надавала правову допомогу, у судовому
засіданні, під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» установлено у 2014
році мінімальну заробітну плату у
місячному розмірі з 01 січня на рівні 1218
грн., відповідно розмір компенсації
витрат на правову допомогу не повинен
перевищувати 487 грн. 20 коп. за годину
участі особи, яка надавала правову
допомогу, у судовому засіданні, під час
вчинення окремих процесуальних дій
поза судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді.

Враховуючи, що адвокат ОСОБА_5
приймав участь у розгляді справи як
представник ОСОБА_1. його повноваження
підтверджено ордером від 01.11.2013 року і
витягом з договору про надання
правової допомоги від 01.11.2013 року, а
також наявність в матеріалах справи
документального підтвердження
здійснених позивачем витрат на правову
допомогу, з відповідача на користь
позивача необхідно стягнути витрати на
правову допомогу в сумі 1767 грн. 80 коп.,
виходячи із наступного розрахунку: 497
грн. 03 коп. (участь в с/з 29.11.2013 року та
17.12.2013 року/) + 1027 грн. 17 коп. (участь в с/з
05.03.2014 року, 02.04.2014 року, 10.04.2014 року та
11.04.2014 року) + 243 грн. 60 коп. (ознайомлення
з матеріалами справи в суді).

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.
41 Конституції України, ст. ст. 6, 10, 60, 88,
208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, ст. 60, 61, 69, 70
СК України, ст. 368 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на ? частину на
квартири - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 3167 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Черкаської області через суд першої
інстанції шляхом подання у
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, а особами
які не були присутніми під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з моменту
отримання його копії.

.

Головуючий
В.М. Скляренко