у х в а л а

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Мостової Г. І.,

Мартинюка В. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення кредитної
заборгованості, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» на рішення
Снігурівського районного суду
Миколаївської області від 04 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 19 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» (далі
- ПАТ «Дельта Банк»), посилаючись на
неналежне виконання ОСОБА_3
умов кредитного договору від 06 серпня
2007 року № 004-14091-060807,
звернулося до суду з позовом, у якому
просило стягнути з відповідача 2 875 грн
56 коп. заборгованості за вказаним
договором та 229 грн 40 коп. судового
збору.

Рішенням Снігурівського районного
суду Миколаївської області від
04 жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 19 грудня 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ
«Дельта Банк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення просить
скасувати та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився і апеляційний суд,
виходив з того, що позивач не довів, що
ОСОБА_3 є стороною за кредитним
договором від 06 серпня 2007 року
№ 004-14091-060807, відтак відсутні
підстави покладання на нього
зобов'язань, встановлених цим
договором та приписами ст. ст. 526, 527, 530,
611 ЦК України.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитися не можна з огляду
на наступне.

Обґрунтовуючи підставність позову,
ПАТ «Дельта Банк» посилалось на те, що 06
серпня 2007 року з ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 004-14091-060807, згідно з
умовами якого банк надав останньому
кредит у розмірі 2 508 грн, а останній
зобов'язався його погашати та належним
чином виконувати умови договору.
Внаслідок несвоєчасної сплати
боржником щомісячних платежів за
користування кредитними коштами
виникла заборгованість, яка станом на 21
лютого 2013 року становить 2 875 грн
56 коп., яку позивач і просив стягнути на
свою користь.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Вважаючи недоведеною наявність у
відповідача кредитних зобов'язань
перед ПАТ «Дельта Банк», суд виходив із
того, що дійсний почерк та підписи
відповідача та підписи від його імені у
спірних документах візуально
відрізняються, а від проведення
судово-почеркознавчої експертизи
сторони відмовилися.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експерта.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

У той же час, ухвалюючи рішення про
безпідставність позову з підстав
недоведеності позивачем факту
укладання кредитного договору із
відповідачем, на порушення приписів ст.
ст. 214, 303 ЦПК України суди залишили поза
увагою те, що в силу вимог ст. 60 ЦПК
України саме на відповідача покладено
обов'язок доведення того факту, що він
не підписував кредитний договір, за
невиконання умов якого до нього
пред'явлено позов.

У такому випадку саме відповідач мав
ініціювати питання проведення
експертизи з метою ідентифікації
підпису від імені позичальника у
кредитному договорі.

Посилання судів у судових рішеннях
на те, що доведення факту підписання
кредитного договору не ОСОБА_3, а іншою
особою, покладається саме на позивача є
помилковим.

Крім того, відповідач не оспорює
вказаного договору та не ставить
питання про визнання його недійсним з
тих підстав, що він його не підписував.

На порушення приписів ч. 4 ст. 10, ст. 214
ЦПК України, суди залишили поза увагою
те, що сам факт непроведення
судово-почеркознавчої експертизи для
ідентифікації підпису позичальника на
кредитному договорі з підписом ОСОБА_3
за обставин неоспорювання останнім
дійсності вказаного договору, не може
бути підставою для відмови в позові про
стягнення кредитної заборгованості.

Оскільки обставини, пов'язані із
перевіркою доводів сторін та оцінкою
наданих сторонами доказів, судами не
з'ясовувались у повному обсязі, чим
порушено норми процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 61, 179 ЦПК України), і таке
унеможливило встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
відповідно до ч. 2 ст. 338
ЦПК України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити.

Рішення Снігурівського районного
суду Миколаївської області від
04 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Миколаївської
області від 19 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

В. І. Мартинюк

Г. І. Мостова

Д. О. Остапчук