Справа № 307/4162/13-ц
Провадження № 2/307/203/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючого судді Бобрушко В.І., при
секретарях Баник А.А., Герич Є.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Тячів цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третьої особи - Управління
Держземагенства у Тячівському районі
Закарпатської області про
встановлення земельного сервітуту,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2, третьої особи - Управління
Держземагенства у Тячівському районі
Закарпатської області про
встановлення земельного сервітуту. В
позовній заяві зазначив, що рішенням
сімнадцятої сесії п'ятого скликання
Лазівської сільської ради №26 від 21
травня 2010 року було затверджено
технічні документи із землеустрою, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку площею 0,1410 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку в АДРЕСА_1 ОСОБА_2. На
земельній ділянці, яка належить
відповідачу ОСОБА_2, знаходиться
криниця, яка фактично по праву мала б
належати йому. Криниця розташована по
АДРЕСА_1, за 10 метрів від центральної
дороги і, таким чином, людям зручно
користуватися водою. Так, у 2009 році на
вільній земельній ділянці в АДРЕСА_1,
ним була збудована криниця, для
будівництва якої він затратив 16000
гривень. Спочатку навколо криниці ним
були зроблені меліоративні роботи, а
потім він завіз 10 машин каменю,
розчистив трубу, щоб добре стікала
вода, обклав камінням канаву, заклав в
криницю біля 5-ти кілець, поставив на
криницю кришку та встановив 6 метрів
металевої труби діаметром 0,5 м. Коли
криниця стала придатна для
використання і до неї зробився
нормальний доступ, криницею стали
користуватися всі мешканці села
Тячівські Лази, в тому числі і він.
Після того як у 2010 році земельна
ділянка перейшла разом із криницею у
власність відповідачу ОСОБА_2, той став
у людей брати гроші за користування
водою і в нього теж став вимагати гроші.
Він відмовився платити відповідачу
ОСОБА_2 гроші за воду і той перестав
його пускати до криниці.

Посилаючись на ст.. 99 ЗК України, з
метою проходу до природної водойми,
просить суд встановити безоплатний,
безстроковий земельний сервітут на
дорогу до криниці шириною три метри та
довжиною 10 метрів, та на санітарну зону
в розмірі 3х3 метра від криниці для
потреб, тобто для проведення ремонту
криниці, а також інших робіт пов'язаних
з її використанням на земельній
ділянці, яка знаходиться в АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримав, посилаючись на
викладені в письмовій позовній заяві
обставини та додатково пояснив, що він
неодноразово звертався до відповідача
ОСОБА_2 з проханням мирно все вирішити.
Спочатку відповідач не заперечував і
він почав робити колодязь, про те
згодом відповідач сказав, що потрібно
викопати ставок. Після цього ОСОБА_2
почав робити йому перешкоди в
користуванні колодязем, а тому він
запропонував йому встановити платний
сервітут, але той відмовився. Сама
свердловина була побудована в 1965 році.
Водою з криниці користуються всі люди з
села. Власником суміжної земельної
ділянки з ділянкою відповідача ОСОБА_2,
де знаходиться криниця, він не є.
Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
заперечив проти задоволення позову та
пояснив, що позивач ОСОБА_1 викопав
криницю в нього на ділянці в 2012 році. То
була водойма, ОСОБА_1 взяв трубу з
водної вежі і поставив її в цю водойму
на його земельній ділянці, завіз 10
машин каменю, викопав водойму розміром
3х2 метри та хоче ще більше її розширяти.
Він просив позивача допомогти викачати
йому воду, про те той, вийшовши з
автомобіля, наніс йому тілесні
ушкодження. До цього інциденту він
позивачу ОСОБА_1 нічого не казав, тобто
до того часу, поки той його не вдарив.
Зазначив, що його дочка платить
позивачу по 150 гривень за воду, яку він
бере з його земельної ділянки. До
виготовлення державного акту колодязя
на земельній ділянці не було. У 2012 році
він звертався з заявою в органи
внутрішніх справ на ОСОБА_1, оскільки
той висловлював різні погрози в його
сторону. Просить в задоволенні позову
відмовити.

Представник третьої особи Управління
Держземагенства в Тячівському районі
Решетар В.В. в судовому засіданні позов
визнав та пояснив, що в селі Лази дійсно
є проблема з водою і була укладена усна
домовленість про те, що ОСОБА_2 не буде
робити перешкоди у користуванні
водоймою на своїй земельній ділянці.
Позивач ОСОБА_1 дійсно облаштував
водойму (свердловину), потратив значні
кошти на її облаштування, він є
приватним підприємцем. При телефонній
розмові з позивачем та відповідачем
вони повідомили, що не змогли
домовитися про користування водоймою.
Позивач просить встановити земельний
сервітут навколо тієї водойми,
оскільки та навколо засипана гравієм.
Також на земельній ділянці є штучна
водойма (рибник) і вони неодноразово
наголошували відповідачу, що він може
ним користуватися, хоч той і зроблений
без будь-якого дозволу. Просить позов
задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши всі обставини справи, суд
дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням 17-ї сесії 5-го скликання
Лазівської сільської ради від 21 травня
2010 року за №26 відповідачу ОСОБА_2 було
затверджено технічну документацію із
землеустрою щодо складня документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку площею 0,1410 га. для
будівництва та обслуговування
житлового будинку в АДРЕСА_1 та надано
йому у власність вказану земельну
ділянку.

На підставі вказаного рішення
Лазівської сільської ради від 21 травня
2010 року за №26 відповідачу ОСОБА_2 було
виготовлено державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯК
№737420 від 16.08.2010 року, згідно якого він є
власником земельної ділянки площею 0,1410
га. для будівництва та обслуговування
житлового будинку в АДРЕСА_1.

З оглянутої в судовому засіданні
технічної документації із землеустрою
щодо складаня документів, що
посвідчують право власності на вказану
земельну ділянку відповідача ОСОБА_2,
встановлено, що суміжними
землекористувачами спірної земельної
ділянки відповідача в АДРЕСА_1, є ОСОБА_5
та ОСОБА_6

Згідно акту виконаних робіт №2 від
27.08.2009 року, укладеного між директором
МПП «Ключ» ОСОБА_1 та замовником ОСОБА_1,
МПП «Ключ» для замовника ОСОБА_1
виконано роботи по копанню шахтного
колодязя для питної води з
підготовчими роботами по влаштуванню
під'їзної дороги до джерела води з
глибиною колодязя 7 метрів, шириною - 4
на 4 метра по периметру, з послідуючою
установкою бетонних кілець діаметром
0,8 м, металевої труби довжиною 7 м,
діаметром 0,5 м. та інші матеріали згідно
доданою накладної. Затрати на
матеріали за липень 2009 року становлять
15000 гривень, у тому числі вартість робіт
- 4500 гривень, матеріальні затрати - 10500
гривень.

Згідно накладної №2 від 27.08.2009 року
вартість відпущених МПП «Ключ»
замовнику ОСОБА_1 матеріалів становить
10500 гривень з яких: камінь (бут) - 3500
гривень, труба металева - 5600 гривень,
кільця бетонні - 1250 гривень, кришка
бетонна - 150 гривень.

За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно до ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст.90 ЗК України власники
земельних ділянок мають право
самостійно господарювати на землі.

У відповідності до ст. 125 ЗК України
право власності на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
документа, що посвідчує право
власності, якими є відповідно до ст.126
цього ж Кодексу, державні акти, і його
державної реєстрації. Приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Як встановлено в судовому засіданні
відповідач ОСОБА_2 на даний час згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯК №737420 від
16.08.2010 року є власником земельної
ділянки площею 0,1410 га. для будівництва
та обслуговування житлового будинку в
АДРЕСА_1.

Статтею 98 ЗК України передбачено, що
право земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).
Земельні сервітути можуть бути
постійними і строковими. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Відповідно до ст.99 ч.1 п.«д», на норми
якої послався в позовній заяві позивач,
власники або землекористувачі
земельних ділянок можуть вимагати
встановлення також земельних
сервітутів на право забору води з
природної водойми, розташованої на
сусідній земельній ділянці, та право
проходу до природної водойми.

В ст..1 Водного кодексу України
зазначено, що використання води це
процес вилучення води для використання
у виробництві з метою отримання
продукції та для господарсько-питних
потреб населення, а також без її
вилучення для потреб гідроенергетики,
рибництва, водного, повітряного
транспорту та інших потреб. Водний
об'єкт це природний або створений
штучно елемент довкілля, в якому
зосереджуються води (море, річка, озеро,
водосховище, ставок, канал, водоносний
горизонт). Водойма це безстічний або із
сповільненим стоком поверхневий
водний об'єкт. Водокористування це
використання вод (водних об'єктів) для
задоволення потреб населення,
промисловості, сільського
господарства, транспорту та інших
галузей господарства, включаючи право
на забір води, скидання стічних вод та
інші види використання вод (водних
об'єктів).

Згідно ст.. 3 Водного кодексу України
усі води (водні об'єкти) на території
України становлять її водний фонд. До
водного фонду України належать також
природні водойми (озера).

Відповідно до ст..3 цього ж Кодексу
озеро це природна западина суші,
заповнена прісними або солоними
водами.

Статтею 4 вказаного Кодексу
передбачено, що до земель водного фонду
належать землі, зайняті: морями,
річками, озерами, водосховищами, іншими
водними об'єктами, болотами, а також
островами, не зайнятими лісами;
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм, крім
земель, зайнятих лісами;
гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів.

За змістом ст..6 Водного кодексу України
води (водні об'єкти) є виключно
власністю Українського народу і
надаються тільки у користування.
Український народ здійснює право
власності на води (водні об'єкти) через
Верховну Раду України, Верховну Раду
Автономної Республіки Крим і місцеві
ради.

Як встановлено в судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 власником чи
користувачем сусідньої земельної
ділянки відповідача ОСОБА_2 в АДРЕСА_1
не являється, що ствердив сам позивач в
судовому засіданні, і вказана земельна
ділянка відповідачу ОСОБА_2 надана у
власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку.

Згідно до ст.60 цього Кодексу кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу
докази повинні бути належними і
допустимими.

Доводи позивача щодо порушення його
права на користування природною
водоймою, яка знаходиться на чужій
земельній ділянці в АДРЕСА_1 з боку
відповідача ОСОБА_2 матеріалами справи
не стверджено, оскільки в судовому
засіданні не надано належних доказів
того, що на вказаній земельній ділянці
взагалі знаходиться природна водойма,
яка б входила до водного фонду України..

Посилання позивача як на доказ на акт
виконаних робіт №2 від 27.08.2009 року щодо
виконання робіт по копанню шахтного
колодязя для питної води та накладну №2
від 27.08.2009 року щодо вартості
матеріалів на облаштування колодязя,
суд не бере до уваги, оскільки вони не
свідчать про виконання робіт на
природній водоймі в АДРЕСА_1.

Інших належних і допустимих доказів
сторонами не наведено.

Оцінивши в сукупності зібрані по
справі наведені докази, суд вважає, що в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третьої особи - Управління
Держземагенства у Тячівському районі
Закарпатської області про
встановлення земельного сервітуту
слід відмовити в повному обсязі.

Судові витрати в частині сплати
судового збору слід покласти на
позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 209-215 ЦПК
України, ст.ст.98, 99, 125 Земельного
кодексу України, ст..ст.1, 3, 4, 6 Водного
кодексу України суд,

Р І Ш
И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третьої особи - Управління
Держземагенства у Тячівському районі
Закарпатської області про
встановлення земельного сервітуту, -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий
В.І.Бобрушко