АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2862/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бібік М. М. Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів
Свистунової О.В., Ремеза В.А.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня
2013 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2,
треті особи: приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
Бабушкінська районна у м.
Дніпропетровську рада про визнання
недійсними угод,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року ОСОБА_3, звернувся із
зазначеним позовом, в обґрунтування
своїх вимог посилаючись на ті
обставини, що 04 листопада 2010 року між
ним та ОСОБА_4 й ОСОБА_2 були укладені та
нотаріально посвідчені договори
дарування домоволодіння та земельної
ділянки, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1. Вищезазначені договори
дарування були укладені на умовах того,
що він передає у власність
відповідачів зазначене домоволодіння
та земельну ділянку, а ті у свою чергу,
зобов'язуються його довічно
утримувати. Однак, після укладання
договорів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 лише
протягом року виконували свої
зобов'язання щодо утримання та в
подальшому перестали надавати йому
будь - яку допомогу.

Рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
10 жовтня 2013 року позовну заяву ОСОБА_3
було задоволено. Визнано недійсними
договори дарування домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки
площею 0,0608 га за цією ж адресою від 04
листопада 2010 року, укладені між ОСОБА_3
та ОСОБА_4, ОСОБА_2 зареєстровані в
реєстрі за № 2153, №2154; скасовано
державну реєстрацію права власності за
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на домоволодіння та
земельну ділянку площею 0,0608 га за
адресою: АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_3
право власності на домоволодіння та
земельну ділянку площею 0,0608 га за
адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
04 грудня 2013 року за заявою позивача
роз'яснено рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
10 жовтня 2013 року в частині технічного
опису будівель та споруд, що входять до
складу домоволодіння АДРЕСА_1 та в
частині опису земельної ділянки, на
які визнано право власності за ОСОБА_3

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
10 жовтня 2013 року скасувати та
постановити нове рішення, яким в
позовних вимогах ОСОБА_3 відмовити у
повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_3 на праві
приватної власності належала земельна
ділянка та домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 9,
10-16).

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 й ОСОБА_2 04
листопада 2010 року був укладений
договір дарування домоволодіння,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, та
зареєстрований в реєстрі за № 2153. У
відповідності до вказаного договору
дарування ОСОБА_3 безоплатно передав у
власність ОСОБА_4, та ОСОБА_2 по 1/ 2
частині кожному, домоволодіння АДРЕСА_1
(а.с. 6).

Також, 04 листопада 2010 року між тими ж
сторонами був укладений договір
дарування земельної ділянки,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, та
зареєстрований в реєстрі за № 2154. У
відповідності до вказаного договору
дарування ОСОБА_3 безоплатно передав у
власність ОСОБА_4, та ОСОБА_2 по 1/ 2
частині кожному, земельної ділянки,
загальною площею 0,0608 га, яка
розташована на території
Бабушкінського району за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно витягу КП «ДМБТІ» ДОР про
державну реєстрацію прав № 28626244 від 10
січня 2011 року та копії технічного
паспорту на садибний (індивідуальний)
житловий будинок, виконаного та
виданого КП «ДМБТІ» Дніпропетровської
обласної ради (інвентаризаційна справа
№ 8294), власниками домоволодіння
АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 7, 10 - 16).

Крім того, ОСОБА_2 на підставі договору
дарування земельної ділянки від 04
листопада 2010 року № 2154, 13 липня 2011 року
був виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку, площею
0,0608 га, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Згідно довідки квартального комітету
№ 9 Бабушкінської районної у м.
Дніпропетровську ради від 04 липня 2013
року, по АДРЕСА_1, зареєстровані та
мешкають також малолітні діти
відповідачів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 65).

Відповідно до висновку виконкому, як
органу опіки та піклування
Бабушкінської районної у м.
Дніпропетровську ради від 09 вересня 2013
року за № 13/15 - 627, останні не
заперечують проти задоволення
позовних вимог та визнання угод
недійсними, оскільки малолітні діти
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишаться
зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 та
будуть користуватися житловою площею
разом із матір'ю ОСОБА_4 (а.с. 82).

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилялася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», передбачено,
що правочин, вчинений під впливом
помилки, обману, насильства, зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину, мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з тих
обставин, що ОСОБА_3 під час укладання з
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договорів дарування
земельної ділянки та домоволодіння від
04 листопада 2010 року, істотно помилявся
щодо правової природи цих договорів,
оскільки позивач мав на меті укласти
договір довічного утримання, та що
деякий час після укладення
оспорюваного правочину позивачу
надавалась відповідачами матеріальна
допомога на підтвердження його
утримання.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони ґрунтуються на нормах
ст.ст. 203, 229 ЦК України та відповідають
встановленим судом обставинам.

Доводи апелянта, що він коштів на
утримання позивача не надавав,
спростовуються розписками ОСОБА_3 про
отримання коштів від 24 грудня 2010 року, 05
червня 2011 року, 15 листопада 2011 року та 24
грудня 2011 року (а.с. 90,100).

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі,
що позивач не може бути відчужувачем у
договорі довічного утримання (догляду),
оскільки він не мав необхідності в
утриманні з огляду на наявність у нього
у власності нерухомого і рухомого
майна, колегією суддів відхиляються як
безпідставні, оскільки нормами
Цивільного Кодексу України, якими
регулюються правовідносини довічного
утримання (догляду) не встановлені
будь-які обмеження для відчужувача у
договорі довічного утримання (догляду),
у тому числі і майнові.

На підставі вищевикладеного,
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції ухвалено у
відповідності з нормами матеріального
та процесуального права, висновки суду
відповідають обставинам справи, у той
час як доводи апеляційної скарги
зведені до переоцінки доказів, тому
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді