Провадження по справі № 2-к/260/1/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року Ленінський
районний суд м.Донецька у складі:

головуючого судді:
Бескровної О.Л.

при секретарі:
Гладкій Г.В.,

представника заявника:
ОСОБА_1

заінтересованої особи, боржника :
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Донецька
заяву ОСОБА_4 про надання дозволу на
примусове виконання рішення суду
Російської Федерації на території
України, -

В С Т
А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_4 звернулася до суду із
заявою про надання дозволу на
примусове виконання рішення суду
Російської Федерації на території
України, зазначивши в обґрунтування
своїх вимог наступне. Рішенням
мирового судді судової дільниці №37
м.Великий Камінь Російської Федерації
від 16 серпня 2011 року у цивільній справі
№2-426/2011 за позовною заявою ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату
аліментів та індексацію аліментів,
позовні вимоги задоволено частково.
Суд вирішив стягнути з відповідача на
користь позивача неустойку у розмірі 971
986,28 рублів, судові витрати в сумі 267,80
рублів, витрати по оплаті послуг
представника в сумі 3 000 рублів, загалом
сума становить 971 986,28 рублів. Зазначене
рішення суду набрало чинності 12 жовтня
2011 року. Відповідно до довідки відділу
судових приставів у м.Великий Камінь
управління Федеральної Служби судових
приставів Приморського Краю №77239/13/33/25
від 27.06.2013 року, за виконавчим листом
№ВС 028883039 від 16.08.2011, виданим судовою
дільницею №37 м.Великий Камінь (РФ) про
стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 заборгованості з
аліментів складає 971986, 28 рублів, сума
боргу не стягнута, часткове погашення
заборгованості не відбулося. З огляду
на те, що відповідач проживає на
території України виконати рішення
неможливо. З огляду на викладене,
посилаючись на вимоги ст.ст. 390, 392 ЦПК
України, ст. 53 Мінської Конвенції
держав-членів СНД від 22.01.1993 року «Про
правову допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах», просила суд надати дозвіл на
примусове виконання рішення суду
Російської Федерації на території
України.

У судовому засіданні представник
заявника, за довіреністю ОСОБА_1
підтримала вимоги свого довірителя,
надала пояснення аналогічні тим, що
викладені у заяві.

Заінтересована особа, боржник - ОСОБА_2
у судовому засіданні не заперечував
проти задоволення заяви про надання
дозволу на примусове виконання рішення
суду Російської Федерації на території
України. Вказав, що дійсно до
теперішнього часу рішення іноземного
суду не виконане, підставою цього є
його скрутне матеріальне становище,
відсутність у нього майна на яке може
бути звернуто стягнення, а також
підтвердив, що його проживання на
території України певною мірою
ускладнює виконання рішення мирового
судді судової дільниці №37 м.Великий
Камінь Російської Федерації від 16
серпня 2011 року.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, наявні у
ній докази, встановив наступне.

Рішенням мирового судді судової
дільниці №37 м.Великий Камінь
Російської Федерації від 16 серпня 2011
року у цивільній справі №2-426/2011 за
позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
стягнення пені за несплату аліментів
та індексацію аліментів, позовні
вимоги задоволено частково (а.с. 3-7)

Так, з відповідача на користь позивача
стягнуто неустойку у розмірі 971 986,28
рублів, судові витрати в сумі 267,80
рублів, витрати по оплаті послуг
представника в сумі 3 000 рублів, а
загалом 971 986,28 рублів. Зазначене
рішення суду набрало чинності на
території Російської Федерації 12
жовтня 2011 року, судом видано виконавчий
лист 07.11.2011 року для примусового
виконання рішення серії ВС028883039.

Відповідно до довідки відділу судових
приставів у м.Великий Камінь
управління Федеральної Служби судових
приставів Приморського Краю №77239/13/33/25
від 27.06.2013 року (а.с. 12), за виконавчим
листом №ВС 028883039 від 16.08.2011, виданим
судовою дільницею №37 м.Великий Камінь
(РФ) про стягнення заборгованості з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
заборгованості з аліментів становить
971986, 28 рублів, сума боргу не стягнута,
часткове погашення заборгованості не
відбулося.

Вказані обставини у судовому засіданні
підтвердив боржник ОСОБА_2.

Як встановлено із довідки Відділу
адресно-довідкової роботи Головного
управління Державної міграційної
служби України в Донецькій області від
21.10.2013 року, ОСОБА_2 зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17). У судовому
засіданні ОСОБА_2 не заперечував, що
зареєстрований і мешкає за вказаною
адресою.

Відповідно до ст. 390 ЦК України,
рішення іноземного суду ( суду
іноземної держави, інших компетентних
органів іноземних держав, до
компетенції яких належать розгляд
цивільних справ) визнаються та
виконуються в Україні, якщо їх визнання
та виконання передбачено міжнародним
договором, згода на обов»язковість
якого надана Верховною Радою України,
або за принципом взаємності.

Згідно ст. 392 ч.1 ЦПК України питання
про надання дозволу на примусове
виконання рішення іноземного суду
розглядається судом за місцем
проживання (перебування) або
місцезнаходження боржника.

Статтею 53 Мінської Конвенції
держав-членів СНД від 22.01.1993 року «Про
правову допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах», яка ратифікована Верховною
Радою України 10.11.1994 року, встановлено,
що клопотання про дозвіл на промислове
виконання рішення може бути подане
безпосередньо до відповідного суду
тієї договірної сторони, на території
якої рішення має бути визнане і
виконане.

На підставі викладеного, суд вважає за
необхідне визнати рішення мирового
судді судової дільниці №37 м.Великий
Камінь Російської Федерації від 16
серпня 2011 року у цивільній справі
№2-426/2011 та надати дозвіл на його
примусове виконання на території
України. Тим самим, задовольняє заяву
ОСОБА_4.

Також суд вважає за необхідне
зазначити, що порядок примусового
виконання та засоби виконання рішення
іноземного суду на території України
встановлюються ЗУ «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ст. 390 ЦК України, ст. 53
Мінської Конвенції держав-членів СНД
від 22.01.1993 року «Про правову допомогу і
правові відносини у цивільних,
сімейних і кримінальних справах»,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, -

У
Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_4 про надання дозволу на
примусове виконання рішення суду
Російської Федерації на території
України, задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове
виконання на території України рішення
мирового судді судової дільниці №37
м.Великий Камінь Російської Федерації
від 16 серпня 2011 року у цивільній справі
№2-426/2011 за позовною заявою ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату
аліментів та індексації аліментів.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції в 5-денний строк з дня
винесення ухвали.

Суддя: