Справа № 758/130/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С. ,

при секретарях - Власенко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Київський річковий порт» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
публічного акціонерного товариства
«Київський річковий порт» (далі - ПАТ
«Київський річковий порт») про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні, відшкодування моральної
шкоди.

Зазначав, що він працював у ПАТ
«Київський річковий порт» на посаді
прибиральника службових приміщень та
побутових приміщень північного району,
на підставі укладеного з ПАТ
«Київський річковий порт» строкового
трудового договору № 46 від 13 вересня 2012
року та наказу по особовому складу №
366-к «Про прийняття на роботу по
строковому трудовому договору» від 13
вересня 2012 року з 13 вересня 2012 року по 11
жовтня 2013 року.

11 жовтня 2013 року його було звільнено на
підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, у
зв'язку із закінченням вищезазначеного
строкового договору.

11 жовтня 2013 року ПАТ «Київський
річковий порт» була нарахована, але не
виплачена заробітна плата за період
часу з 01 травня 2013 року по 11 жовтня 2013
року у сумі 7 035 грн. 82 коп.

Він неодноразово звертався в усній та
письмовій формі до ПАТ «Київський
річковий порт» з вимогою про виплату
заробітної плати, однак заробітна
плата виплачена не була.

Ураховуючи те, що в день звільнення з
ним не було проведено розрахунку,
відповідно до ст. 117 КЗпП України
є підстави для нарахування середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, який станом на 30 грудня
2013 року складає 5 004 грн. 60 коп.

У зв'язку з невиплатою заробітної плати
йому було завдано моральну шкоду,
розмір якої складає 5 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини,
просив стягнути з відповідача на його
користь 7 035 грн. 82 коп.
нарахованої, але не виплаченої
заробітної плати, 5 004 грн. 60 коп.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, 5 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Крім того, ним були понесені витрати на
правову допомогу у розмірі 2 000 грн., яку
просив стягнути також з відповідача на
його користь.

У подальшому позивачем було подано
заяву про залишення позову без
розгляду в частині стягнення
нарахованої, але не виплаченої
заробітної плати у розмірі 7 035 грн. 82
коп. (а.с. 54).

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 19 березня 2014 року позов в цій
частині було залишено без розгляду (а.с.
58).

У судовому засіданні представник
позивача підтримала позов з викладених
у ньому підстав та просила позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечила,
зазначивши, що середній заробіток за
час вимушеного прогулу підлягає
стягненню за період з 11 жовтня 2013 року
по 27 грудня 2013 року. Зазначений період
включає 56 робочих днів ( жовтень - 15
днів, листопад -21 день, грудень - 20 днів).
Відповідно до вимог постанови Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995
року № 100 для вірного підрахунку
середньоденної заробітної плати для
розрахунку середнього заробітку слід
взяти до уваги загальний розмір
нарахованої заробітної плати за
серпень - вересень 2013 року та
відповідну кількість фактично
відпрацьованих робочих днів за цей
період. На підставі вищезазначеного
розмір середньоденної заробітної
плати складає 80 грн. 95 коп., а не 87 грн. 80
коп. як зазначає позивач.

Також позивач невірно підрахував
кількість днів для підрахунку
компенсації за затримку розрахунку при
звільненні, зазначивши в позовних
вимогах 57 днів, а не 56. Таким чином,
включивши до середньої заробітної
плати виплати за період з травня по
жовтень 2013 року та невірно
підрахувавши кількість днів для
підрахунку компенсації за затримку
розрахунку при звільненні, позивач
завищив розмір середньоденної
заробітної плати та компенсації за
затримку розрахунку при звільненні.

Отже, розмір середньоденної заробітної
плати, що підлягає врахуванню для
розрахунку компенсаційних виплат,
становить 80 грн. 95 коп.

Визначення розміру компенсації за
затримку розрахунку при звільненні за
період з 11 жовтня 2013 року по 27 грудня 2013
року, період нараховує 56 робочих днів.

Розмір компенсації за цей період за
затримку розрахунку при звільненні, що
підлягає нарахуванню, становить 4 533
грн. 20 коп.: 56 днів*80,95грн. = 4533,20 грн.

Утримання єдиного соціального внеску
має підраховуватись відповідно до
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування». Таким
чином, ЄСВ становить 163,20грн. (4533,20грн. *
3,6%).

Відповідно до п.164.6 ст. 164 ПК України під
час нарахування доходів у формі
заробітної плати база оподаткування
визначається як нарахована заробітна
плата, зменшена на суму єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
внесків до Накопичувального фонду, а у
випадках, передбачених законом, -
обов'язкових страхових внесків до
недержавного пенсійного фонду, які
відповідно до закону сплачуються за
рахунок заробітної плати працівника, а
також на суму податкової соціальної
пільги за її наявності».

На підставі вищезазначеного розмір
ПДФО складає - (4533,20 грн. -163,20 грн.)* 15% =
4370 грн.*5%= 655,50 грн.

Таким, чином розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, що підлягає виплаті
позивачу з урахуванням податків та
зборів складає 3714,50 грн. - 4533,20 грн.,
(загальний розмір компенсації, що
підлягає нарахуванню) - 163,20 грн.
(загальний розмір ЄСВ) - 655,50 грн.
(загальний розмір ПДФО).

Одночасно обґрунтовуючи позовні
вимоги про стягнення 5 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, позивач
посилається на те, що йому була завдана
моральна шкода, при цьому він не
обґрунтовує свої вимоги жодним
доказом, який би підтверджував душевні
чи фізичні страждання, а також те, що
він був змушений взяти в банку кредит
та позичити грошові кошти на власне
утримання.

Ураховуючи те, що доказів, якими
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру не надано, а також не
обґрунтовано розмір моральної шкоди,
правові підстави для задоволення
позову в частині відшкодування
моральної шкоди відсутні.

Позивачем в позовній заяві зазначено
те, що ним понесені витрати на правову
допомогу в сумі 2 000 грн., однак жодних
доказів на підтвердження понесених
витрат на правову допомогу ним не
долучено до матеріалів справи, а тому
вимога про відшкодування витрат на
правову допомогу в розмірі 2 000 грн. не
підлягає задоволенню у зв'язку з
неподанням належних і достатніх
доказів позивачем на підтвердження
понесених витрат.

Посилаючись на зазначені обставини,
відповідач просив задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1
частково - в розмірі 3 714 грн. 50 коп.
(після утримання всіх обов'язкових
платежів) середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, в
задоволенні решти позовних вимог,
просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
письмові докази у їх сукупності, дійшов
висновку про часткове задоволення
позову, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 13 вересня 2012 року
між ПАТ «Київський річковий порт» та
ОСОБА_1 було укладено строковий
трудовий договір № 46 (а.с. 3-4).

13 вересня 2012 року ПАТ «Київський
річковий порт» було видано наказ № 366-к
про прийняття на роботу по строковому
трудовому договору ОСОБА_1 (а.с. 5).

11 жовтня 2013 року ОСОБА_1 було звільнено
з роботи на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП
Укарїни, про що був виданий наказ № 353-к
(а.с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

При звільненні, розрахунку з позивачем
проведено не було, про що не заперечує і
відповідач.

Обґрунтовуючи позов про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні у розмірі 5 004
грн. 60 коп., позивач посилався на те, що
період, за який він просить стягнути
зазначену суму починається з 11 жовтня
2013 року до 30 грудня 2013 року та
відповідно до довідки № 2602 від 14 жовтня
2013 року розмір середньоденної
заробітної плати складає 87
грн.80 коп.

Заперечуючи проти зазначеного
розрахунку позивача, відповідач
посилався на те, що відповідно до вимог
постанови Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100 для вірного
підрахунку середньоденної заробітної
плати для розрахунку середнього
заробітку слід взяти до уваги
загальний розмір нарахованої
заробітної плати за серпень - вересень
2013 року та відповідну кількість
фактично відпрацьованих робочих днів
за цей період. На підставі
вищезазначеного розмір середньоденної
заробітної плати складає 80 грн. 95 коп.
(а.с. 28), а не 87 грн. 80 коп. як
зазначає позивач і період, за який
необхідно стягнути середній заробіток
починається з 11 жовтня 2013 року до 27
грудня 2013 року,оскільки невиплачену
суму заробітної плати було сплачено
позивачу 27 грудня 2013 року (а.с. 29-37), а
тому з урахуванням податків та зборів
сума середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
складає 3 714 грн. 50 коп. (а.с. 23-24).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею
61 цього Кодексу.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що визначений
позивачем розмір середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні не відповідає фактичним
обставинам справи та підрахунок його
здійснено без урахування вимог чинного
законодавства.

А тому суд приймає до уваги розрахунок
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні відповідача
та дійшов висновку про стягнення з
відповідача на користь позивача 3 714
грн. 50 коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні.

Підлягає частковому задоволенню і
позов в частині відшкодування
моральної шкоди, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи позов в частині
відшкодування моральної шкоди, позивач
посилався на те, що у зв'язку з
невиплатою відповідачем заробітної
плати він був позбавлений нормальних
життєвих зв'язків, залишався довгий час
без коштів для існування, погіршилися
його зв'язки з оточуючими, а тому просив
стягнути з відповідача 5 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Заперечуючи проти позву в цій частині,
відповідач зазначав, що доказів, якими
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру не надано, а також не
обґрунтовано розмір моральної шкоди, а
тому правові підстави для задоволення
позову в частині відшкодування
моральної шкоди відсутні.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року N 4
«Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» судам необхідно враховувати, що
відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала
чинності 13 січня 2000 р.) за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Ураховуючи те, що внаслідок невиплати
позивачу заробітної плати, останній
зазнав моральних страждань, він
втратив нормальні життєві зв'язки, суд
дійшов висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову в
частині відшкодування моральної шкоди
та з урахуванням принципів розумності
та справедливості суд дійшов висновку
про стягнення з відповідача на користь
позивача 1 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Ураховуючи те, що позов підлягає
частковому задоволенню, з відповідача
відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК
України в дохід держави підлягає
стягненню судовий збір у розмірі 487 грн.
20 коп.

Разом з тим, вимога позивача щодо
стягнення 2 000 грн. витрат на правову
допомогу задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України
передбачено, що до витрат, пов'язаних з
розглядом цивільної справи, належать
витрати на правову допомогу.

Згідно зі ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Частиною 1 ст. 56 ЦПК України
встановлено, що правову допомогу може
надавати особа, яка є фахівцем у галузі
права і за законом має право на надання
правової допомоги.

На підтвердження понесених витрат на
правову допомогу позивачем не надано
договір про надання правової допомоги,
квитанції про сплату витрат на правову
допомогу у розмірі 2 000 грн., а тому
підстав для задоволення вимог про
стягнення витрат на правову допомогу
немає.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 56, 58, 59, 60,
79, 84, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, ст. ст. 116,
117, 237-1 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Київський
річковий порт» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Київський річковий порт»
на користь ОСОБА_1 3 714 (три тисячі сімсот
чотирнадцять) грн. 50 коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, 1 000 (одну тисячу) грн. на
відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Київський річковий порт» в
дохід держави 487 (чотириста вісімдесят
сім) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду м. Києва через
Подільський районний суд м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя С. С. Захарчук