РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Нора
Н.В.

при секретарі
Заверуха О.Б.

з участю:представника позивачки -
ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4 -
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, Обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки», Управління
Держкомзему у м. Львові, третіх осіб
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про
визнання договору недійсним,
застосування реституції, витребування
майна із чужого незаконного володіння,
зобов'язання зареєструвати право
власності та зобов'язання видати акт на
право власності на земельну ділянку,
суд -

встановив:

Позивачка ОСОБА_6 звернулась до суду із
зазначеним позовом, який в кінцевому
уточнила та просить, визнати недійсним
договір купівлі-продажу житлового
будинку та земельної ділянки площею
0,1000 га для обслуговування житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_9, посвідчений 21
січня 2011 року приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та застосувати
реституцію до сторін вказаного
договору. Витребувати вказане майно із
чужого незаконного володіння ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_10. Також просить
зобов'язати Львівське міське
управління юстиції. Відділ державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно зареєструвати за позивачкою та
ОСОБА_4 право спільної сумісної
власності на вказаний житловий будинок
та зобов'язати Управління Держкомзему
у м. Львові видати акт про право
спільної сумісної власності на
позивачку та ОСОБА_4 на вказану
земельну ділянку.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим,
що вона перебувала у зареєстрованому
шлюбі із ОСОБА_4 в період з 17 липня 1998
року по 05 вересня 2008 року. Майно, а саме
будинок та земельної ділянки площею
0,1000 га, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 набуті підчас перебування у
вказаному шлюбі, а тому були спільним
майном позивачки та ОСОБА_4 Вказане
майно було включено до ліквідаційної
маси в межах справи про банкрутство ФОП
ОСОБА_4 та відчужено від імені
останнього ліквідатором ОСОБА_8 на
підставі оскаржуваного договору
купівлі-продажу від 21 січня 2011 року в
користь ОСОБА_9 На підставі рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 28 липня 2011 року у справі №2-3974/11
право власності на вказане майно
набула ОСОБА_2 Позивачка зазначає, що
відчуження спірного майна відбувалося
без її згоди як співвласника, а тому
такими діями її протиправно позбавлено
права власності, за захистом якого вона
й звернулася до суду.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду
письмове заперечення проти позову від
18.12. 2013 року в якому проти задоволення
позову заперечила повністю. Зазначила,
що спірне майно дійсно було набуте
підчас перебування позивачки та ОСОБА_4
у шлюбі. Таке майно було обтяжено
іпотекою в забезпечення виконання
грошових зобов'язань ОСОБА_4 перед АКІБ
«Укрсиббанк». Майно передано в іпотеку
за згодою позивачки. Відчуження
вказаного майна відбулося в межах
справи про банкрутство ФОП ОСОБА_4
Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 22 березня 2011
року, яка набрала законної сили,
затверджено звіт ліквідатора та
ліквідаційний баланс банкрута ФОП
ОСОБА_4, провадження у справі про
банкрутство припинено. За рахунок
коштів, отриманих від реалізації
спірного майна задоволені вимоги
кредиторів, в тому числі й вимоги за
зобов'язаннями, забезпеченими іпотекою
спірного майна. Тому таке відчуження не
потребувало згоди ані позивачки ані
ОСОБА_4 Окрім того зазначає, що
правомірність формування
ліквідаційної маси може бути
перевірена виключно господарським
судом в межах справи про банкрутство
згідно вимог Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».
Позивачка брала участь у справі про
банкрутство ФОП ОСОБА_4 як кредитор із
майновими вимогами про сплату
аліментів на загальну суму 660 000,00 грн.
Жодних зауважень щодо ліквідаційної
маси позивачка в межах справи про
банкрутство не заявляла.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, дав
пояснення аналогічні фабулі позовної
заяви. Просив позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти
задоволення позову заперечив з підстав
викладених в письмових запереченнях
проти позову від 18.12.2013 року. Просив в
задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа ОСОБА_4 та його представник
проти задоволення позову заперечили з
підстав аналогічних, викладеним в
письмових запереченнях проти позову
ОСОБА_2, просили відмовити повністю в
задоволенні позову. Окрім того
представник третьої особи вказав, що
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 28 липня 2011 року у справі
№2-3974/11 на підставі якого право
власності на вказане майно набула
ОСОБА_2 є чинним. Без скасування такого
рішення неможливим є задоволення
позовних вимог ОСОБА_6 про витребування
майна із володіння ОСОБА_2, зобов'язання
зареєструвати право власності на
спірне майно за позивачкою та
зобов'язання видати позивачці акт про
право власності на спірну земельну
ділянку.

Відповідачі ОКП ЛОР «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
та Управління Держкомзему у м. Львові
явку повноважних представників в
судове засідання не забезпечили, треті
особи ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судове
засідання не з'явилися. Причини неявки
суду не повідомили.

Від третіх осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8
надійшли письмові пояснення в яких
останні заперечили проти задоволення
позову ОСОБА_6 покликаючись на його
безпідставність. Просили справу
розглядати без їхньої участі.

Враховуючи, що відповідачі та треті
особи належним чином повідомлені про
день, час та місце розгляду справи,
враховуючи відсутність необхідності в
отриманні пояснень та доказів від
останніх, суд вважає за можливе
розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, які з'явились, дослідивши
зібрані по справі докази в сукупності,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги до задоволення не підлягають.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6
в період з 21 лютого 1998 року по 05 вересня
2008 року перебували в зареєстрованому
шлюбі. Викладене підтверджується
випискою з рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 29 березня
2008 року, справа №1275 29.03.08р., відміткою
про сімейний стан у паспорті
громадянин України позивачки та
свідоцтвом про розірвання шлюбу від 05
вересня 2008 року, актовий запис №391.

Право власності на будинок та земельну
ділянку, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 набуто на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого 24
листопада 2006 року приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу, реєстровий №5485.

В Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно право власності на
спірний будинок зареєстровано 03 січня
2007 року, номер запису 51. На спірну
земельну ділянку оформлено державний
акт про право власності на земельну
ділянку ЯД462335 від 22 червня 2007 року.
Право власності на спірне майно в
цілому оформлено за ОСОБА_4

У відповідності до ч. 2 ст. 60 Сімейного
кодексу України, вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Враховуючи описані обставини, суд
приходить до висновку, що будинок та
земельна ділянка, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 були об'єктом спільної
власності позивачки та ОСОБА_4 Дана
обставина не заперечується учасниками
даного цивільного процесу.

На підставі Договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 21 січня 2011 року,
реєстровий №264, спірне майно було
відчужено в користь ОСОБА_9 Такий
договір було укладено від імені ОСОБА_4
ліквідатором ОСОБА_8

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 28 липня 2011 року у справі
№2-3974/11 право власності на спірне майно
визнано за ОСОБА_2 Вказане рішення
набрало законної сили.

В Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно право власності на
спірний будинок зареєстровано за
ОСОБА_2, що підтверджується витягом
№31270853. Доказів належного оформлення
прав на земельну ділянку за ОСОБА_2
матеріали справи не містять.

Позиція позивачки ґрунтується на тому,
що для відчуження спірного майна
необхідною була її згода. Оскільки таке
майно було відчужене без її згоди то
відчуження було протиправним.

Перевіряючи доводи позивачки суд
встановив, що між ОСОБА_4 та АКІБ
«УкрСиббанк» укладено Договори про
надання споживчого кредиту №0 від
08 травня 2007 року, №0 від 08 травня
2007 року та №0 від 21 вересня 2007
року. Предметом вказаних договорів є
надання ОСОБА_4 кредиту на умовах
забезпечення, строковості та
повернення.

На забезпечення виконання ОСОБА_4
зобов'язань по вказаних кредитних
договорах, між ОСОБА_4 та АКІБ
«УкрСиббанк» укладено договір іпотеки,
посвідчений 08 травня 2007 року приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_12, реєстр.
№1582 та договір іпотеки, посвідчений 21
вересня 2007 року приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_13, реєстр №6252.

Предметом іпотеки згідно вказаних
договорів визначено будинок та
земельна ділянка, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 обтяжено іпотекою.

Позивачка дала згоду на обтяження
спірного майна іпотекою, укладення
кредитних договорів та договорів
іпотеки, що підтверджується заявами,
справжність підпису позивачки на яких
посвідчено 05 травня 2007 року приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_12,
реєстровий №1580 та 21 вересня 2007 року
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_14,
реєстровий №6260.

Описані договори іпотеки та заяви, які
є односторонніми правочинами,
недійсним не визнавалися.

Своїх зобов'язань щодо повернення
коштів отриманих за кредитними
договорами ОСОБА_4 не виконав.
Постановою Господарського суду
Львівської області від 24 грудня 2009 року
у справі №33139 фізичну особу-підприємця
ОСОБА_4 визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру, ліквідатором у
даній справі призначено арбітражного
керуючого ОСОБА_8.

В межах провадження у справі про
банкрутство АКІБ «Укрсиббанк»
звернулося з вимогами щодо стягнення
забезпечених іпотекою коштів. Як
вбачається із ухвали Господарського
суду Львівської області від 22 березня
2011 року, яка залишена без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 08 червня 2011
року та постановою Вищого
господарського суду України від 07
грудня 2011 року вимоги АКІБ
«Укрсиббанк» на суму 3 888 423,92 грн.
включено до реєстру вимог кредиторів.

Вказаною ухвалою Господарського суду
Львівської області від 22 березня 2011
року затверджено звіт ліквідатора та
ліквідаційний баланс банкрута ФОП
ОСОБА_4, провадження у справі про
банкрутство припинено.

Спірні майно, як таке, що обтяжено
іпотекою, було включено у ліквідаційну
масу у справі №33/139 про банкрутство ФОП
ОСОБА_4 Таке майно було реалізовано
ліквідатором, грошові кошти від його
реалізації були розділені між
кредиторами ФОП ОСОБА_4 згідно
черговості встановленої ст. 49 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом». Зокрема й на
погашення вимог АКІБ «УкрСиббанк», що
забезпечені іпотекою спірного майна.

Даючи оцінку доводам позивачки про
неправомірність включення спірного
майна до ліквідаційної маси у
процедурі ліквідації ФОП ОСОБА_4 суд
виходить із такого.

Умови та порядок відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом та
застосування ліквідаційної процедури
з метою повного або часткового
задоволення вимог кредиторів
встановлюється Законом України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Виходячи із системного аналізу
положень пунктів ст. 25 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(компетенція ліквідатора) та положень
ст. 26 цього ж закону (ліквідаційна маса)
формувати ліквідаційну масу
повноважний виключно ліквідатор.
Враховуючи повноваження
господарського суду під час здійснення
провадження у справі про банкрутство,
згідно положень Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
та ГПК України, рішення ліквідатора
приймається судом до уваги та
розглядається з урахуванням його
відповідності положенням закону.

Відповідно до частини 8 статті 47
вказаного, майно громадянина
підприємця, на яке згідно з цивільним
процесуальним законодавством України
може бути звернено стягнення, може бути
виключено зі складу ліквідаційної маси
за клопотанням учасників процесу.
Перелік майна громадянина-підприємця,
яке виключається із складу
ліквідаційної маси, затверджується
господарським судом, про що виноситься
ухвала.

У відповідності до ч.4 ст.25 Закону, дії
ліквідатора (ліквідаційної комісії)
можуть бути оскаржені до
господарського суду власником майна
(органом, уповноваженим управляти
майном) банкрута; особою, яка
відповідає за зобов'язаннями банкрута;
кожним кредитором окремо або комітетом
кредиторів; особою, яка, посилаючись на
свої права власника або іншу підставу,
передбачену законом чи договором,
оспорює правомірність віднесення
майнових активів або коштів до
ліквідаційної маси.

Таким чином, спори щодо правомірності
формування ліквідаційної маси повинні
вирішуватися господарським судом та в
межах розгляду справи про банкрутство.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 приймала
участь у справі про визнання ФОП ОСОБА_4
банкрутом у якості кредитора з
грошовими вимогами щодо стягнення
аліментів на загальну сумі 660 000,00 грн. З
ухвали Господарського суду Львівської
області від 10 березня 2011 року
вбачається, що вимоги ОСОБА_6 щодо
стягнення аліментів були у повному
обсязі задоволені за рахунок коштів
отриманих від реалізації
ліквідаційної маси. У той же час,
доказів винесення господарським судом
ухвали про виключення спірного майна
із ліквідаційної маси позивака не
подала.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Окрім того у відповідності до ст. 26
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції,
що діяла на момент виникнення спірних
правовідносин), усі види майнових
активів (майно та майнові права)
банкрута, які належать йому на праві
власності або повного господарського
відання на дату відкриття
ліквідаційної процедури та виявлені в
ході ліквідаційної процедури,
включаються до складу ліквідаційної
маси, за винятком об'єктів житлового
фонду, в тому числі гуртожитків,
дитячих дошкільних закладів та
об'єктів комунальної інфраструктури,
які в разі банкрутства підприємства
передаються в порядку, встановленому
законодавством, до комунальної
власності відповідних територіальних
громад без додаткових умов і
фінансуються в установленому порядку.

Відповідно до частини другої статті 213
Господарського кодексу України, до
складу ліквідаційної маси включаються
також майнові активи осіб, які
відповідають за зобов'язаннями
неплатоспроможного боржника
відповідно до закону або установчих
документів боржника.

Відповідно до частин 7 статті 47
вказаного, до складу ліквідаційної
маси не включається лише майно
громадянина-підприємця, на яке згідно з
цивільним процесуальним
законодавством України не може бути
звернено стягнення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
іпотеку», іпотекодавець - особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель. Майновий
поручитель - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи-боржника.

Оскільки позивачка відповідала за
зобов'язаннями ОСОБА_4 в межах
заставленого майна, включено такого
майна в ліквідаційну масу є
правомірним.

Таким чином покликання позивачки на
протиправність включення спірного
майна до ліквідаційної маси є
безпідставними.

Щодо необхідності згоди позивачки на
відчуження спірного майна слід
зазначити, що у відповідності до ст. 572
Цивільного кодексу України, в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Після визнання особи банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури
Закон України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» визначає
особливий порядок задоволення
майнових вимог до боржника який не
припускає задоволення цих вимог в
індивідуальному порядку.

Таким чином задоволення вимог
кредиторів, забезпечених заставою
(іпотекою), має здійснюватись за
правилами, встановленими Законом
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Вказаним Законом (в редакції, що діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено правила
продажу майна банкрута в ліквідаційній
процедурі. Зокрема у відповідності до
ст. 30 вказаного Закону, після
проведення інвентаризації та оцінки
майна банкрута ліквідатор розпочинає
продаж майна банкрута на відкритих
торгах. Продаж майна банкрута
оформляється договорами
купівлі-продажу, які укладаються між
ліквідатором і покупцем. Кошти, які
надходять при проведенні
ліквідаційної процедури,
зараховуються на основний рахунок
боржника.

З урахуванням приписів ст. 49 Закону,
вимоги кредиторів за зобов'язаннями,
забезпеченими заставою майна
громадянина-підприємця
задовольняються у третю чергу, тобто
першочергово щодо задоволенням інших
вимог кредиторів, які задовольняються
у п'яту чергу.

Норми Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» не
передбачають необхідності отримання
згоди боржника чи іншого іпотекодавця
на відчуження предмета іпотеки, який
включено до ліквідаційної маси.

Оскаржуваний договір купівлі-продажу,
укладений ліквідатором, який діяв на
підставі постанови Господарського
суду Львівської області від 24 грудня 2009
року та переможцем аукціону з продажу
майна. Такий договір укладено на
підставах та за ціною, що визначена
протоколом аукціону з продажу майна
№145 від 20 серпня 2010 року.

За таких обставин суд приходить до
переконання про безпідставність
покликань ОСОБА_6 на необхідність
отримання її згоди на відчуження
ліквідатором у процедурі ліквідації
майна, включеного до ліквідаційної
маси.

Зважаючи на правомірність відчуження
спірного майна згідно договору
купівлі-продажу, посвідченого 21 січня
2011 року приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, реєстровий №264, суд
приходить до переконання, що позовна
вимога про визнання такого договору
недійсним до задоволення не підлягає.
Оскільки решту позовних вимог є
похідними від вимоги про визнання
оспорюваного договору недійсним, а їх
задоволення за обставини чинності
оспорюваного договору є неможливим, то
в задоволенні інших позовних вимог
також слід відмовити.

Окрім того суд звертає увагу та ту
обставину, що право власності на спірне
майно визнано за ОСОБА_2 рішенням
Личаківського районного суду м. Львова
від 28 липня 2011 року у справі №2-3974/11.
Таке рішення є чинним. Враховуючи
вказану обставину не можуть бути
задоволені позовні вимоги ОСОБА_6 про
витребування спірного майна із
володіння ОСОБА_2, зобов'язання
зареєструвати право власності на
спірне майно за позивачкою та
зобов'язання видати позивачці акт про
право власності на спірну земельну
ділянку.

Керуючись ст.ст. 572, 589 ЦК України, ст. 213
ГК України, ст.ст. 1, 25, 26 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
ст.ст. 1, 6, 7 Закону України «Про
іпотеку», ст.ст. 10, 11, 60, 213-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, Обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки», Управління
Держкомзему у м. Львові, третіх осіб
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про
визнання договору недійсним,
застосування реституції, витребування
майна із чужого незаконного володіння,
зобов'язання зареєструвати право
власності та зобов'язання видати акт на
право власності на земельну ділянку -
відмовити у зв»язку з його
безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Нор Н. В.