АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3114/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Залімська Н. В. Доповідач - Кочкова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді
Кочкової Н.О.,

суддів -
Слоквенка Г.П., Максюти Ж.І.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 лютого 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2012 року банк звернувся до суду з
позовом до відповідачів про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 28 грудня 2007 року між
позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було
укладено рамкову угоду, згідно умов
якої позивач мав право на підставі
договорів про надання траншу, які є її
невід'ємною частиною, у майбутньому
надавати боржнику кредитні кошти у
гривні, доларах США або євро із
загальним лімітом заборгованості на
дату надання траншу порахованої з
використанням курсів НБУ для
відповідних валют не більше ніж 80000
доларів США в межах терміну 180 місяців з
моменту підписання цієї угоди. На
підставі та в межах рамкової між
позивачем та ОСОБА_2 було укладено
договір про надання траншу, відповідно
до умов якого ОСОБА_2 було надано кредит
у розмірі 44000 доларів США зі сплатою 14 %
річних на 72 календарних місяці. 28
грудня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3
був укладений договір поруки, згідно
умов якого поручитель зобов'язалася
перед банком відповідати за виконання
позичальником перед кредитором усіх
його зобов'язань, що виникли з
кредитного договору, як існуючих на
теперішній час, так і тих, що можуть
виникнути в майбутньому. Відповідачі
свої зобов'язання щодо повернення
кредиту та сплати процентів не
виконали, заборгованість станом на 06
жовтня 2011 року склала 297669,12 грн., яку
позивач просив стягнути солідарно з
відповідачів на його користь (а.с.2-3).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 лютого 2014 року
позов задоволено: стягнуто солідарно з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» заборгованість за договором про
надання траншу № 12.13558/340 від 28 грудня 2007
року в сумі 297 669,12 грн., яка складається
з: заборгованості по капіталу у розмірі
27 862,88 доларів США, в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ 7.9712-
222100,59грн., заборгованості по процентам
по графіку у розмірі 1968,58 доларів США, в
гривневому еквіваленті 15691,94 грн.,
заборгованості по процентам за
фактичне користування простроченим
капіталом у розмірі 446,87 доларів США, в
гривневому еквіваленті 3562,09 грн., пені у
розмірі 563 14,50 грн. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» судові витрати у розмірі 2976,69 грн.
(а.с. 132-135).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись порушення судом норм
процесуального права, просив скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову
(а.с.139-141).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 грудня
2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«ПроКредит Банк», та ОСОБА_2 було
укладено договір про надання траншу №
12.13558/340, відповідно до умов якого банк
надав ОСОБА_2 кредит на задоволення
особистих неспоживчих потреб у розмірі
44000 доларів США зі сплатою 14 % річних на
72 календарних місяці, а ОСОБА_2
зобов'язався кошти прийняти, належним
чином їх використовувати та повернути
у строк та на умовах, передбачених
договором і графіком повернення
кредиту, та сплатити відсотків з усіма
його змінами. Кредитні кошти в розмірі
44000 доларів США були надані ОСОБА_2 28
грудня 2007 року, що підтверджується
меморіальним валютним ордером № 3005 4
від 28 грудня 2007 року (а.с. 12-13, 14 -15,16-17,
18-19).

На забезпечення виконання зобов'язань,
28 грудня 2007 року між ЗАТ «ПроКредит
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«ПроКредит Банк», та ОСОБА_3 був
укладений договір поруки № 340-ДП1,
згідно умов якого поручитель
зобов'язалася перед банком відповідати
перед кредитором у повному обсязі за
виконання позичальником усіх його
зобов'язань, що виникли з кредитного
договору як існуючих в теперішній час,
так і тих, що можуть виникнути в
майбутньому (а.с. 21 -23). Відповідачами
порушуються взяті на себе зобов'язання
щодо повернення кредиту та сплати
процентів, внаслідок чого станом на 06
жовтня 2011 року відповідно до
розрахунку виникла заборгованість у
розмірі 297669,12 грн., яка складається з:
заборгованості по капіталу - 27 862,88
доларів США, що в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ 7.9712 складає
222100,59грн., заборгованості по процентам
по графіку у розмірі 1968,58 доларів США, в
гривневому еквіваленті 15691,94 грн.,
заборгованості по процентам за
фактичне користування простроченим
капіталом у розмірі 446,87 доларів США, в
гривневому еквіваленті 3562,09 грн., пені у
розмірі 563 14,50 грн. (а.с.11).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1
інстанції виходив із того, що
відповідачі не виконували умов
договору щодо повного та своєчасного
повернення кредитних коштів, у зв'язку
з чим станом на 06 жовтня 2011 року виникла
заборгованість у сумі 297669,12 грн., яка
підлягає стягненню з відповідачів як
солідарних боржників.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки згідно
із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк зобов'язується надати
грошові кошти позичальнику в розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. А
відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись
належним, у встановлений договором
строк (ч.1 ст. 530 ЦК України). Зокрема
пунктами 1,4 договору 12.13558/340
встановлено, що позичальник
зобов'язується здійснювати погашення
кредиту на умовах, зазначених в
договорі та додатку № 1 до договору.

Згідно п. 10.2 Рамкової угоди при
порушенні, встановлених Договорами
строків погашення грошових зобов'язань
позичальник сплачує штрафну пеню у
розмірі 0,5 % від суми непогашеної
заборгованості, але не менше ніж 15 грн.
у еквіваленті валюти кредиту за кожний
календарний день прострочення,
включаючи день повного погашення
заборгованості.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, що і зазначено
договором поруки № 340-ДП1, від 28 грудня
2007 року, зокрема п.2.1 у випадку
невиконання боржником своїх
зобов'язань за кредитним договором,
поручитель несе в повному обсязі
солідарну відповідальність перед
Банком. Пунктом 2.2, 2.3. договору поруки
встановлено, що на момент укладення
Договору, Рамковою угодою встановлені
наступні лімітні умов кредитування:
ліміт суми кредитування - 80000 доларів
США; ліміт строку кредитування до 28
грудня 2022 року; максимальний розмір
процентів 40% річних. Поручитель
погоджується, усі інші зміни до
будь-якої Рамкової угоди та/чи інших
Кредитних договорів, а також нових
Кредитних договорів на підставі
рамкової угоди не є такими, що
збільшують обсяг його
відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції порушено норми
процесуального права, оскільки не було
зупинено провадження по даній справі
до розгляду Ленінським районним судом
м. Дніпропетровська заяви ОСОБА_4 про
визнання ОСОБА_2 недієздатним та
встановлення над ним опіки, - не
являється підставою для скасування
рішення суду, оскільки позовні вимоги
ОСОБА_2 про визнання рамкової угоди та
договору про надання траншу від 28
грудня 2007 року недійсним судом
розглянуті. Рішенням Апеляційного суду
м. Києва від 24 січня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 -
відмовлено. Посилання апелянта на те,
що розгляд даної справи неможливий до
розгляду справи про визнання ОСОБА_2
недієздатним та встановлення над ним
опіки - є надуманим, оскільки позовні
вимоги про визнання правочинів
недійсними про пригляду справи у
порядку окремого проваджені - не
заявлені.

Посилання в апеляційній скарзі на
неправильну оцінку доказів не може
бути прийнято апеляційним судом до
уваги, оскільки згідно із ст. 212 ЦПК
України виключне право оцінки доказів
належить суду 1 інстанції. Інші доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не спростовують
правильність висновків суду.

Судом 1 інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, неправильного застосування
норм матеріального права або порушень
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення не встановлено, справа
розглянута у рамках позовних вимог та
на підставі наданих доказів, підстав
для виходу за межі апеляційної скарги
не вбачається, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
є законним і обґрунтованим, і його слід
залишити без змін.

У той же час не можна погодитись з
рішенням суду в частині солідарного
стягнення з відповідачів сплаченого
позивачем судового збору у розмірі 2976,
69 грн. Так, згідно із ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтвердженні судові витрати. Вказана
норма права не передбачає стягнення
судових витрат у солідарному порядку,
тому рішення суду в цій частині згідно
із п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає
зміні, а судові витрати - стягненню у
дольовому порядку.

Керуючись ст.. 307, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 лютого 2014 року
змінити у частині стягнення судового
збору. Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк» у рахунок
повернення судового збору по 1488 грн. 35
коп. з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: