Справа № 168/91/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Самрук Ф.В. Провадження №
22-ц/773/579/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука
В.В.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

з участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_3 на рішення
Старовижівського районного суду
Волинської області від 03 березня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2014 року ОСОБА_2 звернулась
в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики. Вимоги
обґрунтовано тим, що 01.09.2009 року вона
позичила ОСОБА_3 12 000 доларів США, що по
офіційному курсу гривні до іноземних
валют станом на 01.09.2009 року становить 95
868 гривень, з терміном повернення до
03.03.2011 року. Однак відповідач позику не
повернув, а тому позивач, уточнивши
позовні вимоги, просила стягнути на її
користь з відповідача 12 000 доларів США,
що по офіційному курсу гривні до
іноземних валют станом на 01.09.2009 року
становить 95 868 гривень, а також 3% річних
в розмірі 8147,58 грн.

Рішенням Старовижівського районного
суду Волинської області від 03 березня
2014 року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
заборгованість за договором позики від
01 вересня 2009 року в розмірі 95 868 грн.
(дев'яносто п'ять тисяч вісімсот
шістдесят вісім гривень 00 копійок), три
відсотки річних в розмірі 8147,58 грн.
(вісім тисяч сто сорок сім гривень
п'ятдесят вісім копійок), вирішено
питання щодо судових витрат.

Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу на зазначене рішення суду.
Вважає, що судом першої інстанції не в
повному обсязі з'ясовано обставини, що
мають значення для справи та порушено
норми матеріального і процесуального
права. Просить суд скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове,
яким відмовити в позові.

В ході апеляційного розгляду даної
справи позивач ОСОБА_2 та представник
позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу не
визнали та просили її відхилити як
безпідставну.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, хоч належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи, про що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, законність і обґрунтованість
рішення суду, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційну скаргу
відповідача ОСОБА_3 слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції з дослідженого
оригіналу письмової розписки, наявної
у матеріалах справи, встановлено що
відповідач ОСОБА_3 взяв у борг у
позивача ОСОБА_2 грошову суму в розмірі
12 000 (дванадцять тисяч) доларів США, що
по офіційному курсу гривні до
іноземних валют станом на 01.09.2009 року
(а.с. 9) становить 95 868 гривень, які
зобов'язувався повернути останній до
03.03.2011 року.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

З вищенаведеного вбачається, що між
сторонами був укладений договір
позики, укладення якого, його зміст,
форма та умови повністю відповідають
вимогам закону, що підтверджується
оригіналом розписки позичальника -
відповідача ОСОБА_3

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 не повернув позивачу ОСОБА_2
заборгованість по договору позики.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що всі заперечення
відповідача ОСОБА_3 з цього приводу в
тому числі і в тому, що він не
отримував від позивача ОСОБА_2 в позику
грошові кошти в розмірі 12 000 доларів США
не знайшли свого належного
підтвердження в судовому засіданні і
повністю спростовуються наявною у
позивача письмовою розпискою.

Також будь-яких доказів про те, що
відповідач ОСОБА_3 повернув позивачу
ОСОБА_2 заборгованість не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні і з
пояснення та клопотання відповідача
ОСОБА_3 наявність таких належних і
допустимих доказів не вбачалася, а тому
суд апеляційної інстанції відкидає
доводи апелянта в цій частині.

Згідно вимог ст. 1051 ЦК України якщо
договір позики має бути укладений у
письмовій формі, то рішення суду не
може грунтуватися та свідченнях
свідків для підтвердження того, що
гроші або речі насправді не були
одержані позичальником від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором, а
тому суд першої інстанції підставно
відмовив в задоволенні клопотання
відповідача про виклик в якості
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог законодавства.

Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо
у зобов'язанні встановлено строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей термін (строк).

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобовязаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми. Тому суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що вимоги
позивача ОСОБА_2 про стягнення з
відповідача ОСОБА_3 суми боргу в
національній валюті України - гривні в
розмірі 95 868 грн та 3 % річних в розмірі 8
147,58 грн грунтуються на вищезазначених
вимогах закону і підлягають до
задоволення

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що вимоги про повернення
коштів та стягнення 3% річних є
обґрунтованими.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Таким чином суд апеляційної інстанції
відхиляє доводи апеляційної скарги,
які не спростовують висновків суду.

Судом першої інстанції постановлено
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підстав для зміни чи скасування
оскаржуваного рішення колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Старовижівського районного
суду Волинської області від 03 березня
2014 року в даній справі залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: