Справа № 369/1057/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

17.03.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючої судді Дубас Т.В.

при секретарі Дідур М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
Дослідно-експериментального заводу №
20 цивільної авіації про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
виплатити заборгованість по зарплаті, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області з позовом до
Публічного акціонерного товариства
Дослідно-експериментального заводу №
20 цивільної авіації про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
виплатити заборгованість по зарплаті.

Свої вимоги мотивує тим, що він ОСОБА_1,
працював на заводі ПАТ ДЕЗ № 20 ЦА
радіомеханіком по ремонту
радіоелектронного обладнання з 17.01.1990
року (Наказ № 12 від 17.01.1990 року) до 28.12.2011
року (Наказ № 257 від 16.12.2011 року) ПАТ ДЕЗ
№ 20 ЦА.

До березня місяця 2011 року по пункту № 11
«Розрахункового листа» заводу
позивачу виплачувались гроші в розмірі
15,94 % від заробітної плати згідно
нарядів виконання робіт.

В кінці березня керівництво і
профспілковий комітет заводу
незаконно приймає Угоду від 01.04.2011 року
(без проведення зборів, підписи
збиралися від робітників заводу
безпосередньо на робочих місцях).

За наступні місяці, починаючи з квітня
по грудень 2011 року, премію за вислугу
років не виплачували, що видно з
розрахункових листів.

В результаті невиплати, заборгував
позивача суму, яка склала з квітня 2011
року по грудень 2011 оку 3 465,30 грн.

01.11.2011 року голова профкому заводу, у
зв'язку з рішенням скоротити 50
працівників заводу, звертається о
керівництва заводу зі службовою
запискою в якій вказує на необхідність
виплат. Службову записку зареєстровану
за № 696 від 01.11.2011 року.

У відповідях на звернення до дирекції
заводу №№ 64/35-3 від 20.01.2012 р. та 64/144 від
03.04.2012 р. адміністрація посилається на
розділ ІV ст. 10 колективного договору
між профспілковим комітетом та
адміністрацією заводу від 24.05.2010 р., що
не відповідає дійсності, бо цей
документ приймався на зборах членів
профсоюзу та працівників заводу.

Рішення керівництва заводу про
фінансову неспроможність позивач
вважав недійсною у зв'язку з тим, що
площі заводу здавались в оренду іншим
підприємствам.

Тому позивач просив визнати дію
посадових осіб ПАТ ДЕЗ № 20 ЦА
неправомірною. Зобов'язати керівництво
ПАТ ДЕЗ № 20 ЦА виплатити позивачу
заборгованість по заробітній платі у
сумі 3465 гривень 30 копійок.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив позов
задоволити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував, та просив у позові
відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін по
справі, дослідивши матеріали справи та
зібрані в ній докази, приходить до
висновку що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, згідно трудової
книжки ОСОБА_1, працював на посаді
радіомеханіка по ремонту
радіоелектронного обладнання
Публічного акціонерного товариства
Дослідно-експериментального заводу №
20 цивільної авіації з 17.01.1990 року (Наказ
№ 12 від 17.01.1990 року) до 28.12.2011 року (Наказ
№ 257 від 16.12.2011 року).

28.04.2011 року між Адміністрацією
Публічного акціонерного товариства
Дослідно-експериментального заводу №
20 цивільної авіації та трудовим
колективом підприємства було укладено
колективний договір на 2011-2013 роки.

Пунктом 10 розділу IV «Оплата праці»
колективного договору встановлено, що
відповідач вплачує винагороду за
вислугу років у відповідності з
затвердженим на підприємстві
«Положенням про виплату винагороди про
вислугу років».

Пунктом 1.2. Положення встановлено, що
винагорода за вислугу років
виплачується в наступних розмірах: при
неприливному стажу роботи: від 3 до 5
років - 5 % від тарифної ставки
(посадового окладу); від 5 до 10 років - 10 %
від тарифної ставки (посадового
окладу); від 10 до 15 років - 15 % від
тарифної ставки (посадового окладу);
більше 15 років - 20 % від тарифної ставки
(посадового окладу).

01.04.2011 року між профсоюзним комітетом
ПАТ ДЕЗ № 20 ЦА та адміністрацією заводу
була укладена Угода, згідно якої, у
зв'язку з відсутністю портфелю
замовлення, адміністрація та профком
заводу приймають спільне рішення про
виплату винагороди за вислугу років в
2011 році, починаючи з 01.04.2011 р. не
щомісячно, згідно діючого Положення
«про виплату винагороди за вислугу
років працівників ПАТ ДЕЗ № 20 ЦА, а один
раз в кінці року, виходячи з фінансових
результатів господарської діяльності
підприємства.

27.02.2012 року відповідачем було видано
Наказ «Про не нарахування та не виплату
винагороди за вислугу років за 2011 рік №
22а, яким було прийнято рішення не
нараховувати та не виплачувати всім
працівникам відповідача винагороду за
вислугу років за 2011 р. враховуючи
відсутність прибутку за наслідками
господарської діяльності відповідача
за 2011 р.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
оплату праці» до структури заробітної
плати входять інші заохочувальні та
компенсаційні виплати, до яких
належать виплати у формі винагород за
підсумками роботи за рік, премії за
спеціальними системами і
положеннями, компенсаційні та інші
грошові і матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Згідно ст. 15 Закону України «Про оплату
праці» форми і системи оплати праці,
норми праці, розцінки, тарифні сітки,
схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами у колективному
договорі з дотриманням норм і
гарантій, передбачених
законодавством, генеральною,
галузевими (міжгалузевими) і
територіальними угодами. У разі,
коли колективний договір на
підприємстві не укладено,
роботодавець зобов'язаний погодити ці
питання з виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його
відсутності - з іншим уповноваженим на
представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок
(окладів) і відрядних розцінок
робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються з
урахуванням вимог, передбачених
частиною першою цієї статті.

Відповідно до Постанови пленуму
Верховного суду України від 24.12.1999 № 13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
визначено, що оскільки відповідно до
ст.97 КЗпП форми і системи оплати праці,
норми праці, розцінки, тарифні
ставки, схеми посадових окладів, умови
запровадження й розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно в
колективному договорі, а у випадку,
коли його не укладено, - власником або
уповноваженим ним органом за
погодженням із профспілковим
органом, що представляє інтереси
більшості працівників, або, за його
відсутності, - з іншим органом,
уповноваженим на представництво
трудовим колективом, з урахуванням
загальних положень законодавства про
оплату праці, суд у разі вирішення
спорів з цих питань має з'ясовувати, чи
були і як саме вони врегульовані у
зазначеному порядку та чи було при
цьому додержано норм і гарантій,
передбачених законодавством,
генеральною й галузевою
(регіональною) угодами. При їх
недодержанні застосовуються
відповідно норми і гарантії,
передбачені законодавством,
генеральною, галузевою (регіональною)
угодами.

При вирішенні спорів про виплату
премій, винагороди за підсумками
роботи за рік чи за вислугу років,
надбавок і доплат необхідно виходити з
нормативно-правових актів, якими
визначено умови та розмір цих виплат.
Працівники, на яких поширюються
зазначені нормативно-правові акти,
можуть бути позбавлені таких виплат
(або розмір останніх може бути
зменшено) лише у випадках і за умов,
передбачених цими актами. З мотивів
відсутності коштів у проведенні
вказаних виплат може бути відмовлено в
тому разі, коли вони обумовлені в
зазначених актах наявністю певних
коштів чи фінансування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Так аналізуючи все вищенаведене, суд
приходить до висновку, що позивачем не
надано доказів того, що йому
неправомірно не була виплачена
винагорода за вислугу років, оскільки
виплата такої винагороди на підставі
угоди від 01.04.2011 року між профсоюзним
комітетом ПАТ ДЕЗ № 20 ЦА та
адміністрацією заводу, виплачується
один раз в кінці року, виходячи з
фінансових результатів господарської
діяльності підприємства.

А згідно Наказу № 22а від 27.02.2012 року
відповідачем було прийнято рішення не
нараховувати та не виплачувати всім
працівникам відповідача винагороду за
вислугу років за 2011 р. враховуючи
відсутність прибутку за наслідками
господарської діяльності відповідача
за 2011 р.

Крім того, позивачем не надано доказів
на підставі чого він обраховував
розмір заборгованості по заробітній
платі, з урахуванням того, що
відповідно до «Положення про виплату
винагороди про вислугу років, було
встановлено, що винагорода за вислугу
років виплачується в наступних
розмірах: при неприливному стажу
роботи: від 3 до 5 років - 5 % від тарифної
ставки (посадового окладу); від 5 до 10
років - 10 % від тарифної ставки
(посадового окладу); від 10 до 15 років - 15 %
від тарифної ставки (посадового
окладу); більше 15 років - 20 % від тарифної
ставки (посадового окладу).

Оцінюючи належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позивачем не надано доказів на які
він посилався як на підставу своїх
вимог, а тому у позові необхідно
відмовити в повному обсязі

Керуючись ст. ст. 235, КЗпП України,
Закону України «Про оплату праці»,
Постанови пленуму Верховного суду
України від 24.12.1999 № 13 «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» та керуючись ст. ст. 3, 10, 60,
209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
Дослідно-експериментального заводу №
20 цивільної авіації про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
виплатити заборгованість по зарплаті -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня оголошення
рішення суду .

Суддя:
Т.В. Дубас