Справа №489/8758/13-ц 31.03.2014 31.03.2014 31.03.2014
Провадження №22-ц/784/937/14
Головуюча першої інстанції:
Доповідач апеляційного
суду:Галущенко О.І.
У Х В А Л А

Іменем
України

31 березня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка
О.І.

суддів:
Серебрякової Т.В.

Самчишиної
Н.В.

із секретарем

судового засідання: Рудніка Є.М.

з участю:

позивача - ОСОБА_4

представників

відповідачів -
ОСОБА_5,ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за

апеляційними
скаргами

ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 05.02.2014 р., у справі за

позовом

ОСОБА_4 до Ленінського відділу
Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції ( далі- Ленінський ВДВС), ОСОБА_7
та приватного підприємства «Нива» про
відшкодування майнової шкоди,

встановила:

07.08.2012 р. ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Ленінського ВДВС, ОСОБА_7 та
приватного підприємства «Нива» про
відшкодування майнової шкоди,

Позивач зазначав, що 04.08.2011 р.
державним виконавцем Ленінського ВДВС,
в рамках виконавчого провадження з
примусового виконання судового
рішення про стягнення з нього на
користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у
розмірі 290134 грн., складено акт опису та
арешту належного йому автобуса «БАЗ- А
07914» та передано його на відповідальне
зберігання відповідачу ОСОБА_7.

Останній не забезпечив його
належне зберігання внаслідок чого
автобус було пошкоджено та
розукомплектовано.

Вартість відновлювального
ремонту автобуса складає 27474 грн. 66 коп.

Посилаючись на те, що шкоди його
майну завдано спільними діями
відповідачів, позивач просив про
солідарне відшкодування майнової
шкоди та судових витрат.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 05.02.2014
р. постановлено про задоволення позову
ОСОБА_4 частково.

Цим рішенням ухвалено про
стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4
в рахунок відшкодування майнової
шкоди 27474 грн. 66 коп. та 1176 грн.96 коп. в
рахунок відшкодування витрат на
проведення експертизи та на користь
держави 274 грн. 66 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7
ставить питання про скасування
рішення та ухвалення нового про
відмову у задоволенні позовних вимог у
повному обсязі, посилаючись на
необгрунтованність висновків суду
щодо його вини у заподіянні шкоди та
визначення її розміру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 також
ставиться питання про скасування
рішення, оскільки на його думку
відповідачі мають відповідати
солідарно, оскільки шкоди завдано їх
спільними неподільними діями.

Перевіряючи законність та
обгрунтованність рішення в межах
оскарження, визначених ст. 303 ЦПК
України, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з таких підстав.

Пунктом 5 ч.3 ст 11. Закону
України «Про виконавче провадження» (
далі - Закон N 606-XIV) державний виконавець
у процесі здійснення виконавчого
провадження має право накладати арешт
на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку.

Згідно з ч.5 ст. 57 цього Закону про
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту державний
виконавець складає акт опису та арешту
майна боржника. Під час проведення
опису та арешту майна боржника
державний виконавець має право
оголосити заборону розпоряджатися ним,
а в разі потреби - обмежити права
користування майном, здійснити
опечатування або вилучити його у
боржника та передати на зберігання
іншим особам, про що зазначається в
акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк
обмеження встановлюються державним
виконавцем у кожному конкретному
випадку з урахуванням властивостей
майна, його значення для власника чи
володільця, необхідності використання
та інших обставин.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 59
Закону N 606-XIV майно, на яке накладено
арешт, за винятком майна, зазначеного у
ч.8 ст. 57 цього Закону, передається на
зберігання боржникові або іншим особам
( далі -зберігач), призначеним державним
виконавцем, під розписку в акті опису.

Копія акта опису видається
боржникові, стягувачу, а в разі якщо
обов'язок зберігання майна покладено
на іншу особу, - також зберігачу.

Відповідно до вимог ст. 940 ЦК
України зберігач звільняється від
обов'язку прийняти річ на зберігання,
якщо не може забезпечити її
схоронності.

В той же час, він зобов'язаний
відповідно до приписів ст. 942 ЦК вживати
заходів, встановлених договором,
законом, іншими актами цивільного
законодавства, для забезпечення
схоронності речі.

За втрату ( нестачу) або
пошкодження речі, прийнятої на
зберігання, зберігач відповідає на
загальних підставах.

Статтею 950 ЦК передбачена
презумпція вини професійного
зберігача та зберігача за законом (ст.
954ЦК), якщо останній не доведе що втрата
( нестача) або пошкодження речі сталася
внаслідок непереборної сили.

Відповідно до приписів ст. 1166 ЦК
України, майнова шкода, яка завдана
фізичній чи юридичній особі
неправомірними діями відшкодовується
у повному обсязі, за винятком випадків,
передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається,
що рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 13.01.2011 р.
стягнуто у солідарному порядку з
ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» 290.134 грн. 37 коп..

Постановами державного виконавця
від 01.04.2011 р. відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
зазначеного рішення та накладено арешт
на все майно боржника та оголошено
заборону його відчуження.

04.08.2011 р. державним виконавцем
складено акт опису та арешту належного
позивачу автобуса «БАЗ - А 07914».

Зазначений акт містить запис про
передачу цього транспортного засобу на
відповідальне зберігання ОСОБА_7, який
попереджений про кримінальну або
матеріальну відповідальність за
розтрату, відчуження, приховування чи
підміну описаного майна, що засвідчено
його особистим підписом.

Висновком автотоварознавчої
експертизи підтверджено, що внаслідок
неналежного зберігання автобус
розукомплектовано, він зазнав
механічних ушкоджень, а вартість
відновлювального ремонту
транспортного засобу складає 27474 грн. 66
коп.

Суд повно та всебічно дослідив
зазначені обставини справи, дав
належну юридичну оцінку наданим
доказам і прийшов правильного висновку
про наявність причинно-наслідкового
зв'язку між винною бездіяльністю
зберігача, яким є ОСОБА_7 та завданою
цим шкодою та що зберігач не довів, що
шкоди завдано внаслідок непереборної
сили.

З врахуванням таких висновків,
які відповідають вимогам закону та
дійсним обставинам справи, судом
постановлене законне та обґрунтоване
рішення.

Доводи апеляційної скарги
позивача про солідарну
відповідальність ОСОБА_7 та інших
відповідачів не заслуговують на увагу,
оскільки матеріали справи не містять
доказів того, що шкоди завдано
спільними неподільними діями
відповідачів.

Що стосується доводів ОСОБА_7 про
відсутність його вини у пошкодженні та
розукомплектуванні автобуса, то їх теж
не можна визнати обґрунтованими, адже
він добровільно та без примусу прийняв
належну позивачу річ на зберігання за
законом, а тому несе повну
відповідальність за її втрату,
(нестачу) пошкодження на підставі
положень ст. 950 ЦК, оскільки не довів, що
шкоди завдано внаслідок непереборної
сили.

Апелянт не просив про зменшення
розміру відшкодування і не посилався
на обставини, які за законом можуть
бути підставою для її зменшення.

Інші доводи апеляційних скарг
також не заслуговують на увагу,
оскільки висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Встановлене не дає підстав для
для зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК
України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 - відхилити, а рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 05.02.2014 р.- залишити без
зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але з цього часу на протязі двадцяти
днів може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.І. Галущенко

Судді:
Т.В.Серебрякова Н.В Самчишина