ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 квітня 2014 року.
Справа № 2-650/11

п/с № 2/174/8/2014

Вільногірський
міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді
Шаповала Г.І.

при секретарі
Пелипас Н.І.

з участю:

представника
відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Вільногірську, Дніпропетровської
області, цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
третя особа у справі: ОСОБА_3,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду
27.09.2011 року, позивач зазначив, що ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 (надалі -
відповідач) 01.08.2008 року уклали
кредитний договір № DZF0AU)2400001 (надалі -
договір). Згідно договору ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати
Відповідачу кредит у розмірі 102806.18 грн.
грн. на термін до 31.07.2015 р., а Відповідач
зобов'язався повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлених кредитним
договором.

Відповідно до договору погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати. Відповідач повинен надавати
Банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
Кредитом, яка складається із
заборгованості за Кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення
зобов'язань за кредитним договором,
Відповідач сплачує Банку відсотки за
користування кредитом у подвійному
розмірі на місяць, нараховані від суми
непогашеної в строк заборгованості за
кредитом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором кредитодавець
зобов'язується надати грошові кошти
позичальнику в розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання
за договором та угодою виконав в
повному обсязі, а саме видав
відповідачу кредит у розмірі - 102806.18
грн.

В порушення умов кредитного договору, а
також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України,
Відповідач свої зобов'язання виконав
частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України,
наслідками порушення Відповідачем
зобов'язань щодо повернення чергової
частини суми кредиту є право Позивача
достроково вимагати повернення всієї
суми кредиту.

У зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
Відповідач станом на 28.07.2011. року має
заборгованість - 30942.35 грн., яка
складається з наступного:

20350.44 грн. - заборгованість за кредитом;
4222.54 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 2877.53 грн. -
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; 1780.30 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; а також
штрафи відповідно до Договору: 250.00 грн.
- штраф (фіксована частина), 1461.54 грн. -
штраф (процентна складова). Розрахунок
суми заборгованості додається.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в термін передбачений
договором, одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається, боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 526, 527, 530, 1050, 1054 Цивільного
кодексу України, статтями 3, 32, 15, 107
Цивільного процесуального кодексу
України, позивач прохає: - стягнути з
відповідача на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК»: заборгованість у розмірі
30942.35 грн. за кредитним договором №
DZF0AU)2400001 від 01.08.2008 року, судовий збір за
подання позовної заяви у розмірі - 309.42
грн. і витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду судового
процесу - 120.00 грн.

Представник позивача, Стребіж М.О., який
не обмежений в його повноваженнях, в
судове засідання не з'явився, але надав
заяву про розгляд справи за його
відсутності, де зазначив, що позовні
вимоги підтримує в повному обсязі.
(а.с.202)

Відповідач в судове засідання не
з'явився, причину неявки не повідомив,
заяви про розгляд справи за його
відсутності не надав, але сам був
повідомлений про час, дату та місце
судового засідання належним чином,
згідно ч. 5 ст. 76 ЦПК України. З
врахуванням того, що позивач не надав
заперечень проти винесення заочного
рішення у справі, суд, на підставі
ст.ст.169, 224 ЦПК України, на місці ухвалив
- розгляд справи проводити заочно, за
відсутності відповідача, який не
з'явився в судове засідання без
поважних причин.

Разом з тим, відповідач раніше, в
судовому засіданні, позовні вимоги не
визнавав і, будучи допрошений в якості
свідка, показав, що він уклав договір
кредиту для придбання автомобіля марки
«Чері», в автосалоні були оформлені всі
документи. До 2009 року він вчасно
сплачував кошти для повернення
кредиту, в травні 2009 р. його перевели на
іншу роботу і заробітна плата
зменшилася на 900 грн., в зв'язку з чим,
приблизно з вересня 2009 р. він частково
не доплачував кредит. З Приватбанку
були дзвінки з цього приводу, потім в
рахунок погашення боргу банк забрав у
нього автомобіль 10.12.2009 р. 25.01.2010 р. у
нього був інсульт і по 26.07.2010 р. він
перебував на лікарняному і нічого не
платив в рахунок погашення кредиту. В
серпні 2010 року він подзвони в
Приватбанк і йому повідомили, що
автомобіль продали, проте не сказали за
яку суму. В Дніпродзержинському
відділенні Приватбанку поблизу ДМК
йому повідомили, що автомобіль продали
за 77 тис. грн., було запропоновано
оформити кредит на суму 30 тис. грн. Якщо
протягом 3 днів оформить кредит, то сума
заборгованості буде складати 22 тис.
грн. Він відмовився від укладення
нового договору кредиту. Йому поясняли,
що сума 77 тис. грн., це сума після всіх
утримань.

В письмових запереченнях проти позову
від 02.04.2014 р. відповідач зазначив, що
вважає, що він нічого не заборгував
позивачу приймаючі до уваги наступне.
Згідно кредитно-заставного договору
DZF0FU02400001 від 01.08.2008 року, він отримав від
позивача споживчий кредиту розмірі
69138,42 грн. Протягом одинадцяти місяців з
часу отримання кредиту він щомісячно
сплачував на користь позивача кошти у
вигляді повернення вищевказаного
кредиту, і сплатив кошти на загальну
суму 19470,00 грн. (копії платіжних
документів знаходяться у справі). Таким
чином якщо 69138,42 грн. - 19470,00 грн. = 49668,42
грн. При цьому 08.12.2009 року, позивач, у
зв'язку з простроченням ним платежів по
поверненню кредиту, вилучив у нього
заставу у вигляді автомобіля СНЕRУ ТІGGО
державний №? НОМЕР_2 (який він придбав
за рахунок кредиту), копія документу
про вилучення автомобіля знаходиться у
матеріалах справи. 15.07.2010 року
зазначений автомобіль був
реалізований (проданий) позивачем за
77000,00 грн., про що свідчить лист позивача
від 04.01.2012 року № 30.1.0.0/2478 (копія листа
знаходиться у справі). Тобто загальна
сума грошей отриманих від нього
позивачем по кредитному договору
склала 96470,00 грн., а за кредитним
договором він був повинний сплатити
позивачу з відсотками 84821,00 грн.
(додаток № 1 до кредитно-заставного
договору № DZF0FU02400001 від 01.08.2008 року).
Таким чином він, з позивачем повністю
розрахувався за кредитним договором, і
нічого йому не заборгував, оскільки
заплатив йому більше грошей чим
передбачено цим договором. При цьому у
розрахунку, доданому позивачем до
позову, взагалі не зрозуміло відкіля у
нього складалася заборгованість яку
прохає стягнути позивач.

Так у графі за 15.07.2010 року (на час
продажу позивачем належного йому
автомобіля у рахунок погашення боргу)
сума боргу за тілом кредиту складала
начебто 59720,41 грн. і при цьому з 77000,00 грн.
одержаних відповідачем за продаж
автомобіля у погашення боргу
зарахована тільки загальна сума - 24495,36
грн. (13970,45 грн. погашення відсотків, 7046,08
грн. сума пені, 3478,83 грн. комісія). 77000,00
грн. (сума одержана позивачем за продаж
автомобіля) - 24495,36 грн. (сума зарахована
позивачем 15.07.2010 року, в рахунок
повернення ним кредиту) = 52504,64 грн. (сума
на яку позивач повинний був зменшити
його борг за тілом кредиту) і відняти цю
суму від 59720,41 грн. У свою чергу позивач
з невідомих причин це не зробив, і
безпідставно не зарахував у рахунок
повернення ним кредиту отримані ним
52504,64 грн. за продаж автомобіля, що у
подальшому привело до неправильного
нарахування позивачем йому боргу.

Також крім вищезазначеного при
вирішенні спору з відповідачем слід
прийняти до уваги наступне. Позивач у
своєму позові та розрахунку до позову
зазначає, що він повинний сплатити
відсотки за користування кредитом в
тому числі нараховані у період з 08.12.2009
року (час вилучення позивачем у нього
автомобіля) по час подачі позову.

В даному випадку треба керуватися ч.І
ст.613 ЦК України, згідно якої кредитор
вважається таким, що прострочив, якщо
не вчинив дій, що встановлені законом
або договором, до вчинення яких боржник
не міг виконати свого обов'язку. Згідно
п.13.3.2. кредитно-заставного договору від
01.08.2008 року, позивач був зобов'язаний
протягом 10 днів з часу продажу
належного йому автомобіля, який є
предметом застави, надати йому
письмовий звіт про результати продажу.
Однак позивач, у порушення зазначеного
обов'язку, не зважаючи, що продав
автомобіль (предмет застави) 15.07.2010
року, повідомив його про це тільки
листом від 04.01.2012 року № 30.1.0.0/2478, коли
справа вже слухалася у суду. У той же
час, приймаючи до уваги, що предмет
застави у нього позивач вилучив, і не
повідомляв його, що він йому ще
повинний сплачувати гроші в рахунок
повернення кредиту, він таким чином
вважав, що з позивачем розрахувався
повністю, а тому відповідно до ч.4 ст.613
ЦК України, він не повинний сплачувати
проценти за грошовим зобов'язанням за
час прострочення кредитора (позивача).

Крім цього, з огляду на матеріали
справи, позивач користувався предметом
застави (належним йому автомобілем) у
період з 08.12.2009 року (час вилучення
позивачем у нього автомобіля) по 15.07.2010
року, тобто більше півроку, і є
порушенням принципів розумності та
справедливості, нарахування відсотків
за цей час за користування кредитом,
так як на цей кредит був придбаний
автомобіль, яким позивач користувався
увись цей значний час, тобто фактично
позивач сам користувався кредитом який
надав йому.

Також він звертає увагу суду, що
позивач намагається стягнути з нього
три неустойки одразу за порушення
одного самого зобов'язання
(прострочення повернення кредиту) у
вигляді пені розміром 1780,30 грн., штрафу
розміром 250,00 грн., штрафу розміром 1461,54
грн., що у свою чергу є порушенням ст. 61
Конституції України, у якій зазначено,
що ніхто не може бути двічі притягнений
до юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.
До того же згідно ч.І ст.591 ЦК України,
реалізація предмета застави, на яке
звернене стягнення, провадиться шляхом
його продажу з публічних торгів, якщо
інше не встановлено договором або
законом. У їхньому випадку ні договором
ні законом не встановлений інший
порядок реалізації заставленого ним
автомобіля позивачем, крім зазначеного
у ч.І ст.591 ЦК України. Однак позивач, у
порушення зазначеної норми, не
проводив торгів з реалізації застави, і
не повідомляв його про проведення
таких торгів, хоча це прямо передбачено
абзацом 2 п.13.2. кредитно-заставного
договору.

Також прохає прийняти до уваги, що
Конституційний Суд України в рішенні
від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 вважає, що
держава встановлюючи законами України
засади створення і функціонування
грошового та кредитного ринків (п.1 ч.2
ст.92 Конституції України), має
підтримувати на засадах
пропорційності розумний баланс між
публічним інтересом ефективного
перерозподілу грошових накопичень,
комерційним інтересам банків щодо
отримання справедливого прибутку від
кредитування і охоронюваних законом
правами та інтересами споживачів їх
кредитних послуг.

На підставі викладеного відповідач
прохає відмовити позивачу у
задоволенні позову у повному обсязі.
(а.с.205)

Представник відповідача, який не
обмежений в його повноваженнях, в
судовому засіданні повністю підтримав
позицію відповідача.

Третя особа, ОСОБА_3, в судове засідання
не з'явилася, про причини неявки суд не
повідомила, проте сама була належним
чином повідомлена про час, дату та
місце судового засідання. (а.с.201)

Приймаючи до уваги пояснення сторін,
дослідивши в судовому засіданні надані
у справі докази, а саме:

платіжне доручення від 29.07.2011 р., згідно
якого позивачем сплачено судовий збір
в сумі - 309.42 грн.

розрахунок заборгованості станом на
28.07.2011 р. (а.с.5-6),

копію кредитно-заставного договору №
DZF0AU02400001 від 01.08.2008 року, укладеного між
ОСОБА_2 та ПАТ КБ „Приватбанк" (а.с.7-11;

копію паспорту громадянина України на
ім'я ОСОБА_2 (а.с.12);

копію акту від 01.08.2008 р. про передачу
заставного автомобіля СНЕRY ТІGGО,
державний № НОМЕР_2, від позичальника,
ОСОБА_2, представнику ПАТ КБ
„Приватбанк", ОСОБА_5 (а.с.34);

копія довідки про ознайомлення ОСОБА_2
з стандартними умовами кредитування
Приватбанком та орієнтовну сукупну
вартість споживчого кредиту (а.с.50-51);

копію додатку до кредитно-заставного
договору № DZF0AU02400001 від 01.08.2008 рок, саме,
графік погашення кредиту (а.с.52);

копію ордеру-розпорядження від 01.08.2008 р.
про списання з рахунку ОСОБА_2 з
зарахуванням на рахунок ПП «Мотор
Хаус» - 66328.00 грн., призначення платежу -
видача кредиту згідно кредитного
договору № DZF0AU02400001 від 01.08.2008 року
(а.с.53);

копію заяви ОСОБА_2 про укладення
договору особистого страхування від
01.08.2008 р. (а.с.54);

копію договору особистого страхування
№ DZF0LK02400001 від 01.08.2008 р. ОСОБА_2 (а.с.55-56);

копію договору № 77/38039/38 від 01.08.2008 р.
добровільного страхування
транспортних засобів ОСОБА_2 (а.с.57-60);

копію заяви ОСОБА_2 про укладення
договору страхування наземного
транспорту від 01.08.2008 р. (а.с.61)

копію договору страхування наземного
транспорту № DZF0AU02400001 від 02.08.2009 року
(а.с.62-63);

копію нотаріально посвідченої
довіреності від 08.12.2009 р. за якою ОСОБА_2
надає повноваження, в тому числі на
відчуження, належного йому автомобіля
CHERY TIGGO, кузов № НОМЕР_3,
легковий-комбі-в, реєстраційний номер
НОМЕР_2, зареєстрований в
Дніпродзержинському ВРЕР ДАІ УМВС
України в Дніпропетровській області
31.07.2008 р., ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5
(а.с.64);

копію картки обліку транспортного
засобу з відміткою про зняття з обліку
вищезазначеного автомобіля (а.с.65)

копію свідоцтва НОМЕР_5 про реєстрацію
транспортного засобу, автомобіля CHERY
TIGGO, кузов № НОМЕР_3, легковий-комбі-в,
реєстраційний номер НОМЕР_2, власник
ОСОБА_2 (а.с.66);

довідку ПАТ КБ «Приватбанк» від 03.02.2012
р., згідно якої повідомляється, що 15.07.2010
р. заставний автомобіль по
кредитно-заставному договору №DZF0AU02400001
від 01.08.2008 р. з ОСОБА_9, марки Chery, модель
Tiggo, 2008 р. випуску № кузова НОМЕР_3, на
підставі довіреності від ОСОБА_9, був
реалізований від його імені з площадки
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за ціною - 77000,00 UAH.
Покупець - ОСОБА_10, згідно
довідки-рахунку: серія KIM № 214631 від
13.07.2010 р. Гроші в сумі 77000,00 UAH, отримані
від реалізації автомобіля, направлені
на рахунок № НОМЕР_6, для погашення
заборгованості по кредитно-заставному
договору №DZF0AU02400001 від 01.08.2008 р. з
ОСОБА_2. Копія меморіального ордеру
додається. (а.с.67);

копію меморіального ордеру від 15.07.2010
р., згідно якого перераховано ОСОБА_11 на
рахунок № НОМЕР_6 77000.00 грн. (а.с.68);

копію довідки-рахунку серії КІМ № 214631
від 13.07.2010 р., згідно якої ОСОБА_10
продано автомобіль марки Chery, модель
Tiggo, 2008 р. випуску, № кузова НОМЕР_3
(а.с.69);

виписку з рахунку № НОМЕР_6 ОСОБА_2, де
зазначено рух коштів з 01.08.2008 р. по
10.01.2012 р., сума обороту по дебету склала -
96994.74 грн., сума обороту по кредиту
склала - 96994.74 грн., з врахуванням суми
77000.00 грн. (а.с.70-71);

копію листа ПАТ КБ «Приватбанк» на
адресу ОСОБА_2 від 04.01.2012 р., де
повідомляється, що звернення від 26.12.2011
р. розглянуто, що кредит був наданий на
загальну суму 102806.18 грн., що заставний
автомобіль реалізовано 15.07.2010 р. за 77000.00
грн., що реалізація автомобіля
відбулася на підставі довіреності
ОСОБА_2, роз'яснено порядок
використання коштів, отриманих від
реалізації автомобіля (а.с.115);

меморіальні ордери про виплату ОСОБА_2
коштів на погашення кредиту (а.с. 137-143);

копії квитанцій з виплати коштів
ОСОБА_2 на погашення кредиту (а.с.144-149);

копію рішення Вільногірського
міського суду Дніпропетровської
області від 19.09.2013 р., згідно якого в
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсним
кредитно-заставного договору №DZF0AU02400001
від 01.08.2008 р. відмовлено в повному
обсязі (а.с.164-169);

копію ухвали Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27.11.2013
р., згідно якої вищезазначене рішення
Вільногірського міського суду
залишено без змін (а.с.170-171), та оцінивши
їх в сукупності та взаємозв'язку,
керуючись законом, суд дійшов висновку
про задоволення позову в повному
обсязі, з наступних підстав.

Кредитний договір між сторонами був
укладений в письмовій формі і
відповідає вимогам, які пред'являються
до договорів такого роду як по формі
так і по змісту.

Позивач свої зобов'язання по
кредитному договору виконав повністю і
надав відповідачу кредит на загальну
суму 102806.18 грн., згідно п/п 17.1.1-17.1.10 п.17.1
кредитно-заставного договору.

Відповідач отримавши зазначену суму
коштів та придбавши за них автомобіль,
який за договором передав позикодавцю
в заставу для забезпечення виконання
свого зобов'язання, щодо повернення
кредитних коштів, своїх зобов'язань
стосовно повернення кредиту та
відсотків за користування кредитом - не
виконав, внаслідок чого станом на 28.07.2011
року виникла заборгованість перед
позивачем на загальну суму - 30942.35 грн.,
яка складається з наступного:

- 20350.44 грн. - заборгованість за кредитом;

- 4222.54 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом;

- 2877.53 грн. - заборгованість по комісії
за користування кредитом;

- 1780.30 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором;

- 250.00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1461.54 грн. - штраф (процентна складова).

При цьому позивачем в рахунок
погашення кредитної заборгованості
було враховано суму 77000.00 грн., які були
отримані внаслідок продажі заставного
автомобіля за згодою відповідача іншій
особі, що відповідало умовам,
зазначеним в п. 13.2 кредитно-заставного
договору.

Згідно ст.ст.10,11,60 ЦПК України, суд
розглядає справу в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.ст.11,626 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із договору, в силу зобов'язання одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої особи (кредитора)
визначені дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
зобов'язання.

Згідно ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно ст.525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним
договором банк (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України,
позикодавець має право на отримання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст.1049 ГК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у такій самій сумі, що була
передана йому, в строк и в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму згідно ст.625 цього Кодексу.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший процент річних не встановлений
договором або законом.

Згідно ст.624 ГК України, якщо за
порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню
у повному розмірі, незалежно від
відшкодування збитків.

Згідно ст. 623 ЦК України: 1. Боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. 2.
Розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно ст. 546 ЦК України: 1. Виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком. 2.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Згідно ст. 547 ЦК України: 1. Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі. 2.
Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Згідно ст. 548 ЦК України: 1. Виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. 2. Недійсне
зобов'язання не підлягає забезпеченню.
Недійсність основного зобов'язання
(вимоги) спричиняє недійсність
правочину щодо його забезпечення, якщо
інше не встановлено цим Кодексом. 3.
Недійсність правочину щодо
забезпечення виконання зобов'язання не
спричиняє недійсність основного
зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦПК України: 1. Неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. 2. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. 3. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ст. 550 ЦК України: 1. Право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання. 2. Проценти на
неустойку не нараховуються. 3. Кредитор
не має права на неустойку в разі, якщо
боржник не відповідає за порушення
зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу).

Згідно ст. 551 ЦК України: 1. Предметом
неустойки може бути грошова сума,
рухоме і нерухоме майно. 2. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.
Розмір неустойки, встановлений
законом, може бути збільшений у
договорі. Сторони можуть домовитися
про зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків,
передбачених законом. 3. Розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно ст. 572 ЦК України, в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Згідно 586 ЦК України, 1.заставодавець
має право користуватися предметом
застави відповідно до його
призначення, у тому числі здобувати з
нього плоди та доходи, якщо інше не
встановлено договором і якщо це
випливає із суті застави; 2.
заставодавець має право відчужувати
предмет застави, передавати його в
користування іншій особі або іншим
чином розпоряджатися ним лише за
згодою заставодержателя, якщо інше не
встановлено договором.

Згідно ст. 589 ЦК України: 1. У разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. 2. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно ст. 590 ЦК України: 1. Звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. 2. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом. 4. У разі
часткового виконання боржником
зобов'язання, забезпеченого заставою,
право звернення на предмет застави
зберігається в первісному обсязі. 5.
Якщо предметом застави є дві або більше
речей (два або більше прав), стягнення
може бути звернене на всі ці речі
(права) або на будь-яку з речей (прав) на
вибір заставодержателя. Якщо
заставодержатель зверне стягнення на
одну річ (одне право), але його вимогу не
буде задоволено в повному обсязі, він
зберігає право застави на інші речі
(права), які є предметом застави.

Таким чином, відповідно до умов
кредитно-заставного договору, згідно
наданих доказів та згідно вимог
закону, є підстави для задоволення
позову в повному обсязі, оскільки
відповідачем не були виконані взяті на
себе зобов'язання щодо повернення
кредиту частками в установлені
договором строки, в зв'язку з чим
позивач отримав право задовольнити
свої вимоги щодо повернення всієї суми
боргу достроково, в тому числі, шляхом
звернення стягнення на предмет застави
- автомобіль, який був проданий
позивачем від імені відповідача за
його згодою та довіреністю, згідно умов
кредитно-заставного договору.

Суд не приймає заперечень відповідача
та його представника, оскільки вони
суперечать умовам укладеного
кредитно-заставного договору,
побудовані на припущеннях і не мають
належного розрахунку відповідно до
умов укладеного договору та законів, що
регулюють порядок укладення та
виконання зазначеного договору.

Так, суд не погоджується з твердженням
відповідача, що він з позивачем
повністю розрахувався за кредитним
договором, і нічого йому не заборгував,
оскільки заплатив йому більше грошей,
чим передбачено цим договором, що
загальна сума грошей отриманих від
нього позивачем склала 96470,00 грн., а за
кредитним договором він був повинний
сплатити позивачу з відсотками 84821,00
грн. (додаток № 1 до кредитно-заставного
договору № DZF0FU02400001 від 01.08.2008 року),
оскільки відповідач не надав свого
належного розрахунку відповідно до
умов договору, зокрема, не враховано
санкції за порушення умов договору, не
враховано витрати, що були пов'язані з
реалізацією заставного автомобіля, не
враховано, що відсотки за користування
кредитом нараховуються на всю частину
неповернутого кредиту (п.12.2.6, п.13.1, п.13.3-
13-8 кредитно-заставного договору).

Суд не погоджується з твердженням
відповідача, що позивач, відповідно до
ч.ч. І,4 ст. 613 ЦК України, допустив
прострочення, оскільки не вчинив дій,
передбачених п.13.3.2.
кредитно-заставного договору, стосовно
повідомлення позивача протягом 10 днів
з часу продажу належного йому
автомобіля, тому за період з моменту
продажу автомобіля - 15.07.2010 р. і до
фактичного повідомлення його про це -
04.01.2012 р., не повинний сплачувати
проценти за грошовим зобов'язанням за
час прострочення кредитора (позивача),
оскільки ця умова не стосується
зобов'язання відповідача - повернути
кредит та нараховані на нього відсотки
в повному обсязі, відповідно до умов
договору, який діє до 31.07.2015 р. (п.п.17.1.5
договору).

Суд не погоджується з твердженням
відповідача, що позивач користувався
предметом застави (належним йому
автомобілем) в період з 08.12.2009 року (час
вилучення позивачем у нього
автомобіля) по 15.07.2010 року, тобто більше
півроку, що є порушенням принципів
розумності та справедливості, в зв'язку
з чим нарахування відсотків за цей час
за користування кредитом є
необґрунтоване тому, що позивач, таким
чином, сам користувався кредитом, який
надав йому, оскільки факт користування
позивачем заставним автомобілем не
доведений, а надання його відповідачем
за договором доручення позивачу для
реалізації відповідає умовам договору
(п.13.2. договору), користування ж
автомобілем суперечить умовам,
передбаченим п. 12.2.4 договору.

Суд не погоджується з твердженням
відповідача, що позивач намагається
стягнути з нього три неустойки одразу
за порушення одного і того ж самого
зобов'язання (прострочення повернення
кредиту) у вигляді пені розміром -1780,30
грн., штрафу розміром -250,00 грн., штрафу
розміром -1461,54 грн., що є порушенням ст. 61
Конституції України, у якій зазначено,
що ніхто не може бути двічі притягнений
до юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення,
оскільки зазначені види забезпечення
різні за своїм видом і порядком
нарахування, і відповідач, уклавши
договір, надав згоду на їх застосування
у випадку настання умов передбачених
договором.

Суд не погоджується з твердженням
відповідача, що позивач здійснив
реалізацію заставного автомобіля в
порушення ч.І ст. 591 ЦК України, тобто
без його продажу з публічних торгів,
якщо інше не встановлено договором або
законом, оскільки, саме договором
встановлена можливість позасудового
звернення стягнення на заставний
автомобіль в іншому порядку, чим це
передбачено ч. ст. 591 ЦК України, і саме в
такому порядку і була проведена
реалізація автомобіля (п.13.2 договору).

Суд не погоджується з твердженням
відповідача, що позивач порушив вимоги,
викладені в рішенні від 10.11.2011 року №
15-рп/2011 Конституційного Суду України,
стосовно засад пропорційності та
розумності балансу між публічним
інтересом ефективного перерозподілу
грошових накопичень, комерційним
інтересам банку, щодо отримання
справедливого прибутку від
кредитування, і охоронюваними законом
правами та інтересами споживачів, що
споживають їх кредитні послуги,
оскільки відповідач ніяким чином не
обґрунтував і не довів свої твердження,
лише задекларував їх.

Таким чином, відповідно до умов
договору, згідно наданих доказів та
згідно вимог закону, суд доходить
висновку про задоволення позову в
повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та ЗУ
«Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 р.,
з відповідача слід стягнути на користь
позивача для відшкодування судових
витрат в виді судового збору - 309.42 грн.;
витрати з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи в сумі -
120.00 грн., слід повернути позивачу, ПАТ
КБ "Приватбанк", через Управління
Державної казначейської служби
України у м. Вільногірську,
Дніпропетровської області, оскільки з
01.11.2011 р. такий вид судових витрат
законом не передбачено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215, 218, 222-233, 294 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця с. Чапаєвка, Пологівського
району, Запорізької області, ІПН №
НОМЕР_4, зареєстрованого за місцем
проживання по АДРЕСА_1, на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку "Приватбанк", , юридична адреса: 49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, буд. 50, адреса для листування:
49027, м. Дніпропетровськ, а/с 1800,
заборгованість за кредитним договором
№ DZF0AU02400001 від 01.08.2008 року, у розмірі -
30942.35 грн.(тридцять тисяч дев'ятсот
сорок дві гривні 35 копійок), із яких:
20350.44 грн. - заборгованість за кредитом;
4222.54 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 2877.53 грн. -
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; 1780.30 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 250.00 грн. -
штраф (фіксована частина); 1461.54 грн. -
штраф (процентна складова).

Стягнути з відповідача, ОСОБА_2, - 309.42
грн. на користь позивача, ПАТ КБ
"Приватбанк", для відшкодування судових
витрат в виді судового збору.

Витрати в виді оплати
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи - 120.00 грн., повернути
позивачу, ПАТ КБ "Приватбанк", через
Управління Державної казначейської
служби України у м. Вільногірську,
Дніпропетровської області, , надавши йому за його заявою
оригінал платіжного доручення від
29.07.2011 року, після набрання рішенням
законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Заочне рішення підлягає скасуванню,
якщо судом буде встановлено, що
відповідач не з'явився в судове
засідання та не повідомив про причини
неявки з поважних причин і докази, на
які він посилається, мають істотне
значення для правильного вирішення
справи.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення через
Вільногірський міський суд,
Дніпропетровської області. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію рішення, протягом двох днів, з
часу виготовлення його в повному
обсязі, надіслати рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
сторонам та третій особі.

Головуючий суддя
Шаповал Г.І.