Номер провадження: 22-ц/785/3600/14
Номер справи місцевого суду: 496/2248/13-ц
Головуючий у першій інстанції Трушина
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, Нерубайської сільської ради
Біляївського району Одеської області,
управління держземагенства у
Біляївському районі Одеської області
про визнання недійсними рішення
Нерубайської сільської ради та
державного акту на право власності на
земельну ділянку за апеляційною
скаргою ОСОБА_5 (в інтересах ОСОБА_4) на
рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 07 лютого 2014 року,

встановила:

08 травня 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_4,
Нерубайської сільської ради
Біляївського району Одеської області,
управління держземагенства у
Біляївському районі Одеської області,
просила визнати рішення Нерубайської
сільської ради Біляївського району
Одеської області від 27 лютого 2007 року №
236-V неправомірним, визнати державний
акт на право власності на земельну
ділянку серія ЯЕ № 649244, виданий
Нерубайською сільською радою
Біляївського району Одеської області
та Біляївським районним відділом
земельних ресурсів Одеської області
від 02 липня 2007 року на підставі
вказаного рішення на ім'я ОСОБА_4
недійсним, визнати запис № 01.07.516.00816 у
книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі недійсним, а
також зобов'язати управління
держземагенства у Біляївському районі
Одеської області внести метричні дані
про фактичне розташування земельної
ділянки в Національну кадастрову
систему.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
послалась на те, що 21 березня 2006 року
вона придбала земельну ділянку площею
0,210 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд. Вказана земельна ділянка
належала ОСОБА_6 на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку від 20 лютого 2006 року, серія ЯА №
358019, виданого на підставі рішення
Нерубайської сільської ради
Біляївського району Одеської області
від 29 квітня 2004 року № 392. 27.10.2006 року їй
був виданий державний акт на вказану
земельну ділянку, серія ЯГ № 940134. 11
червня 2007 року, згідно акту
інвентаризації земельних ділянок,
житлових будинків та господарських
споруд, виконком Нерубайської
сільської ради Біляївського району
Одеської області присвоїв нову адресу
належній їй земельній ділянці, а саме
АДРЕСА_2. В 2007 році на вказаній
земельній ділянці вона побудувала
житловий будинок, на який в червні 2010
року отримала свідоцтво про право
власності. З 2008 року представники
ОСОБА_4, власника земельної ділянки
площею 0,075 га за адресою: АДРЕСА_3,
надану для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серія ЯЕ №649244,
виданого Нерубайською сільською радою
Біляївського району Одеської області
та Біляївським районним відділом
земельних ресурсів Одеської області
від 02 липня 2007 року на підставі рішення
Нерубайської сільської ради
Біляївського району Одеської області
від 27 лютого 2007 року № 236-V,
зареєстрованого у книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 01.07.516.00816,
після виносу меж земельної ділянки в
натуру (на місцевість), неодноразово
зверталися до неї стосовно накладення
метричних даних державного акту ОСОБА_4
на фактичну межу її земельної ділянки.

В 2013 році вона звернулась до ФОП ОСОБА_7
з метою виносу меж її земельної ділянки
в натуру (на місцевість), останнім було
виготовлено технічний звіт з виносу
меж земельної ділянки в натуру, з якого
вбачається, що метричні дані
державного акту ОСОБА_3 накладені на
фактичну межу земельної ділянки ОСОБА_8
за адресою: АДРЕСА_4, метричні данні
державного акту ОСОБА_4 за адресою:
АДРЕСА_3 частково накладені на фактичну
межу її земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_2. На земельній ділянці вона
збудувала будинок, фактична адреса:
АДРЕСА_2, метричні дані державного акту
на належну їй земельну ділянку
накладені на фактичну межу земельної
ділянки ОСОБА_8, метричні дані
державного акту ОСОБА_4 частково
накладені на фактичну межу земельної
ділянки, якою володіє вона. Вважає, що
її права як власника порушені, у зв'язку
з чим звернулася з позовом до суду.

В судовому засіданні:

- представник позивачки ОСОБА_9
позовні вимоги підтримав;

- відповідач ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_10 позовну заяву не визнали і
пояснили, що 19 березня 1992 року ОСОБА_4
була виділена земельна ділянка по
АДРЕСА_1. На ділянці він вирив котлован
під будівництво будинку, завіз
будівельні матеріали, а рішенням
сільської ради від 27 лютого 2007 року ця
земельна ділянка була передана йому у
приватну власність і 02 липня 2007 року
він отримав державний акт на право
власності на земельну ділянку. Вважає,
що недійсним є державний акт на ім'я
ОСОБА_3, а тому просив у задоволенні
позову відмовити;

- представники Нерубайської сільської
ради Біляївського району Одеської
області позов не визнали та пояснили,
що земельна ділянка ОСОБА_4 була
виділена у 1992 році, у 2007 році рішенням
сесії земельна ділянка передана йому у
приватну власність. Яким чином
метричні дані земельної ділянки ОСОБА_3
співпадають з фактичним місцем
розташування земельної ділянки ОСОБА_8,
а метричні дані земельної ділянки
ОСОБА_4 - з фактичним місцем
розташування земельної ділянки ОСОБА_3,
пояснити не зміг;

- представник управління
держземагенства у Біляївському районі
Одеської області позовну заяву визнав
повністю і пояснив, що згідно даних
Національної кадастрової системи
земельні ділянки ОСОБА_3 і ОСОБА_11 не
перетинаються, тобто між цими
земельними ділянками немає накладки, а
тому сторонам по справі необхідно
звернутися до Нерубайської сільської
ради Біляївського району Одеської
області для створення земельної
комісії, яка встановить фактичну
належність цих земельних ділянок
землевласникам відповідно до їх
правовстановлюючих документів;

- третя особа ОСОБА_8 та його
представник позовну заяву не
підтримали та пояснили, що метричні
дані державного акту на ім'я ОСОБА_3 на
земельну ділянку по АДРЕСА_2
співпадають з фактичним місцем
розташування земельної ділянки, яка
належить ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_4.

Рішенням Біляївського районного
суду Одеської області від 07 лютого 2014
року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено.

Суд першої інстанції:

Рішення Нерубайської сільської ради
Біляївського району Одеської області
від 27 лютого 2007 року № 236-V про передачу
у приватну власність ОСОБА_4 земельної
ділянки площею 0,075 га по АДРЕСА_3 визнав
недійсним.

Державний акт на право приватної
власності на землю серії ЯЕ № 649244, на
земельну ділянку площею 0,075 га по
АДРЕСА_3, для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибну ділянку), кадастровий номер
земельної ділянки :02:004:0651, виданий
02 липня 2007 року на ім'я ОСОБА_4 і запис №
01.07.516.00816 у книзі записів реєстрації
державних актів на право власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі визнав недійсними.

Зобов'язав управління держземагенства
у Біляївському районі Одеської області
внесли метричні дані в Національну
кадастрову систему про фактичне
розташування земельної ділянки, яка
розташована в с. Нерубайське
Біляївського району Одеської області
по АДРЕСА_2, цільове призначення якої -
будівництво і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, яка належить ОСОБА_3
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку, серія ЯГ
№ 940134, виданого 27 жовтня 2006 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 (в
інтересах ОСОБА_4) просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову ОСОБА_3 у задоволенні позовної
заяви у повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити повністю.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи вищевказаний позов, суд
першої інстанції на підставі ст.ст. 152,
155 ЗК України, виходив з наступного.

21 березня 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3
був укладений договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,210 га,
кадастровий номер :02:004:0165,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1
а.с. 17).

24 жовтня 2006 року на підставі договору
купівлі-продажу серія ВСО № 993393 від 21
березня 2006 року на ім'я ОСОБА_3 був
виданий державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,210 га по АДРЕСА_1, для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибну ділянку),
кадастровий номер земельної ділянки
:02:004:0165 (т. 1 а.с. 14).

03 липня 2006 року були встановлені в
натурі межі земельної ділянки ОСОБА_3,
розміри, місце розташування земельної
ділянки і її межі показані на
кадастровому плані (т. 1 а.с. 15).

Відповідно до акту від 03 березня 2004
року були встановлені в натурі межі
земельної ділянки загальною площею 0,210
га, яка належить ОСОБА_6, за адресою:
АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 18-19), у присутності
суміжних землевласників ОСОБА_12 і
ОСОБА_13.

Отже, з 03 березня 2004 року, а саме з часу
встановлення меж в натурі земельної
ділянки, переданої у приватну
власність ОСОБА_6, яку згодом придбала
ОСОБА_3, межі земельної ділянки не
змінювались.

Згідно витягу з рішення Нерубайської
сільської ради Біляївського району
Одеської області від 11 червня 2007 року №
382 земельній ділянці, яка належить
ОСОБА_3 присвоєно нову адресу: АДРЕСА_2
(колишня адреса: АДРЕСА_1) (т. 1 а.с.20).

Як вбачається з рішення Нерубайської
сільської ради від 19 березня 1992 року,
згідно статті 6 Земельного Кодексу
України надана земельна ділянка для
будівництва і утримання житлового
будинку і господарських споруд ОСОБА_4
площею 0,10 га в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 61), номер
земельної ділянки у рішенні не
зазначено.

Відповідно до рішення № 236-V від 27
лютого 2007 року ОСОБА_4 передано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,075 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), яка розташована
по АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 06).

З акту встановлення меж в натурі від 09
червня 2007 року вбачається, що були
встановлені межі земельної дітянки
ОСОБА_4 по АДРЕСА_3, якою фактично
користувалася ОСОБА_3 і вже почала
будівництво житлового будинку.

З вказаного вбачається, що метричні
дані державного акту на ім'я ОСОБА_4 на
земельну ділянку по АДРЕСА_3
співпадають з фактичним місцем
розташування земельної ділянки ОСОБА_3,
адреса якої: АДРЕСА_2.

Таким чином, при проведенні
кадастрової зйомки була допущена
помилка і метричні дані земельної
ділянки ОСОБА_6, яка потім продала
земельну ділянку ОСОБА_3, були внесені
до Національної кадастрової системи
невірно, невірно були внесені метричні
дані земельної ділянки і після
оформлення договору купівлі-продажу
між ОСОБА_6 і ОСОБА_3

02 липня 2007 року на підставі рішення
Нерубайської сільської ради
Біляївського району Одеської області
№ 236-V від 27 лютого 2007 року на ім'я
ОСОБА_11 був виданий державний акт на
право приватної власності на землю
серії ЯЕ № 649244, на земельну ділянку
площею 0,075 га по АДРЕСА_3, для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибну ділянку),
кадастровий номер земельної ділянки
:02:004:0651 (т. 1 а.с. 07).

11 лютою 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 із
заявою про виконання комплексу робіт з
виносу меж земельної ділянки згідно
державного акту та каталогу координат
зовнішніх меж, яка розташована на
території: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 12) і в ході
даної роботи було виявлено, що земельна
ділянка згідно поданих даних (каталогу
координат наданого замовником)
перетинається та накладається на 100% на
земельну ділянку обнесеною
капітальною огорожею, на якій
знаходиться житловий будинок по
АДРЕСА_4 та належить ОСОБА_8, а тому
винос меж земельної ділянки неможливий
(т. 1 а.с. 52).

Метричні дані державного акту ОСОБА_3
по АДРЕСА_2 згідно бази даних ДП «Центр
державного земельного кадастру»
співпадають з фактичними межами
земельної ділянки ОСОБА_8 по АДРЕСА_4, а
метричні дані державного акту ОСОБА_4
на земельну ділянку по АДРЕСА_3 згідно
бази даних ДП «Центр Державного
земельного кадастру» співпадають з
фактичними межами земельної ділянки
ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 51).

На земельній ділянці по АДРЕСА_2 ОСОБА_3
був збудований житловий будинок
загальною площею 154,50 кв.м., житловою
площею 22,60 кв.м., на який 29 червня 2010 року
видано свідоцтво про право власності
(т. 1 а.с. 27).

23 листопада 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 із
заявою про виконання комплексу робіт з
виносу меж земельної ділянки, яка
розташована на території: АДРЕСА_3 (т. 1
а.с. 137) і в ході вказаної роботи було
виявлено, що дана земельна ділянка
загороджена другими громадянами. На
даній земельній ділянці забудований
жилий двоповерховий жилий будинок,
земельна ділянка загороджена бетонним
забором (т. 1 а.с. 150).

На підставі вищевказаного, суд першої
інстанції зауважив, що приймаючи
рішення від 27 лютого 2007 року про
передачу у приватну власність
земельної ділянки по АДРЕСА_3 ОСОБА_4,
Нерубайською сільською радою не було
враховано, що ця земельна ділянка
знаходиться у власності ОСОБА_3, на якій
розпочато будівництво житлового
будинку, а тому вважає, що вказане
рішення порушує права ОСОБА_3 як
власника. Наведене підтверджується
державними актами на ім'я ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 з яких вбачається, що земельна
ділянка межує із земельною ділянкою
ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 07, 14).

Представник Нерубайської сільської
ради у судовому засіданні пояснив, що є
можливість виділу рівноцінної
земельної ділянки ОСОБА_4, оскільки при
проведенні кадастрової зйомки була
допущена помилка, внаслідок чого
метричні дані державних актів
власників земельних ділянок не
співпадають з їх фактичним місцем
розташування.

Районний суд дійшов до висновку, що
права ОСОБА_3 порушені, оскільки не з її
вини невірно були внесені метричні
дані земельної ділянки до Національної
кадастрової системи, на земельній
ділянці нею збудований житловий
будинок, на який вона набула право
власності, розташування земельної
ділянки ОСОБА_3 згідно метричних даних
державного акту неможливо, оскільки
згідно вказаних метричних даних її
земельна ділянка знаходиться за
фактичним місцем розташування
земельної ділянки ОСОБА_8, де також
збудований житловий будинок, а
визнання недійсним державного акту на
ім'я ОСОБА_4 дозволить привести у
відповідність метричні дані земельних
ділянок з їх фактичним місцем
розташування, а тому позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Судова колегія вважає, що з
вищевказаним рішенням суду першої
інстанції погодитися не можна,
оскільки суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, недоведені обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до невірного
вирішення справи, а тому суд
апеляційної інстанції на підставі п.п.
1-3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду
першої інстанції скасовує, ухвалює
нове рішення з наступних підстав.

27 лютого 2007 року ОСОБА_4 було надано у
приватну власність спірну земельну
ділянку.

09 червня 2007 року (до зміни адреси
земельної ділянки ОСОБА_3) було
встановлено в натурі межі земельної
ділянки ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3

За актом від 09 червня 2007 року, межі
земельної ділянки ОСОБА_4 за адресою:
АДРЕСА_3, були погоджені, перешкоди щодо
встановлення меж були відсутні,
заперечень щодо меж земельної ділянки
суміжними власниками не заявлено.

Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

З положень ст. 321 ЦК України, вбачається,
що право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Примусове відчуження об'єктів права
власності може бути застосоване лише
як виняток з мотивів суспільної
необхідності на підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови
попереднього та повного відшкодування
їх вартості, крім випадків,
встановлених частиною другою статті 353
цього Кодексу.

Згідно зі ст. 140 ЗК України, підставами
припинення права власності на земельну
ділянку є:

а) добровільна відмова власника від
права на земельну ділянку;

б) смерть власника земельної ділянки за
відсутності спадкоємця;

в) відчуження земельної ділянки за
рішенням власника;

г) звернення стягнення на земельну
ділянку на вимогу кредитора;

г-1) відчуження земельної ділянки з
мотивів суспільної необхідності та для
суспільних потреб;

д) конфіскація за рішенням суду;

е) невідчуження земельної ділянки
іноземними особами та особами без
громадянства у встановлений строк у
випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 143 ЗК України,
примусове припинення прав на земельну
ділянку здійснюється у судовому
порядку у разі:

а) використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням;

б) неусунення допущених порушень
законодавства (забруднення земель
радіоактивними і хімічними речовинами,
відходами, стічними водами,
забруднення земель
бактеріально-паразитичними і
карантинно-шкідливими організмами,
засмічення земель забороненими
рослинами, пошкодження і знищення
родючого шару ґрунту, об'єктів
інженерної інфраструктури
меліоративних систем, порушення
встановленого режиму використання
земель, що особливо охороняються, а
також використання земель способами,
які завдають шкоди здоров'ю населення)
в строки, встановлені вказівками
(приписами) центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері здійснення державного
нагляду (контролю) в агропромисловому
комплексі;

в) конфіскація земельної ділянки;

г) примусового відчуження земельної
ділянки з мотивів суспільної
необхідності;

ґ-1) примусового звернення стягнень на
земельну ділянку по зобов'язаннях
власника цієї земельної ділянки;

д) невідчуження земельної ділянки
іноземними особами та особами без
громадянства у встановлений строк у
випадках, визначених цим Кодексом.

Як вбачається з ч. 1 ст. 152 ЗК України,
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю.

Згідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник
не може бути позбавлений права
власності на земельну ділянку, крім
випадків, передбачених цим Кодексом та
іншими законами України.

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції не мав законних
підстав для задоволення вищевказаного
позову, оскільки зазначені вище норми
Цивільного та Земельного Кодексів
України, не передбачають підстав, які
зазначені в позові, для позбавлення
ОСОБА_4 права приватної власності на
спірну земельну ділянку.

Посилання суду першої інстанції на
існування можливості виділу
рівноцінної земельної ділянки ОСОБА_4,
суперечить вищевказаному і також
позбавляє ОСОБА_4 правомірно набутого
ним права власності на спірну земельну
ділянку.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.
п. 1-3 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 (в інтересах
ОСОБА_4) - задовольнити повністю.

Рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 07 лютого 2014 року
по цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Нерубайської
сільської ради Біляївського району
Одеської області, управління
держземагенства у Біляївському районі
Одеської області про визнання
недійсними рішення Нерубайської
сільської ради та державного акту на
право власності на земельну ділянку -
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, Нерубайської сільської ради
Біляївського району Одеської області,
управління держземагенства у
Біляївському районі Одеської області
про визнання рішення Нерубайської
сільської ради Біляївського району
Одеської області від 27 лютого 2007 року №
236-V неправомірним, визнання державного
акту на право власності на земельну
ділянку серія ЯЕ № 649244, виданого
Нерубайською сільською радою
Біляївського району Одеської області
та Біляївським районним відділом
земельних ресурсів Одеської області
від 02 липня 2007 року на підставі
вказаного рішення на ім'я ОСОБА_4
недійсним, визнання запису № 01.07.516.00816 у
книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі недійсним,
зобов'язання управління
держземагенства у Біляївському районі
Одеської області внести метричні дані
про фактичне розташування земельної
ділянки в Національну кадастрову
систему - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп. (сто
двадцять одна гривня 80 копійок).

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко