Справа № 456/3275/13
Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/2150/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи: 55
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю адвоката ОСОБА_3 -
представника позивача ОСОБА_4; Ліпенка
Ю.К. - представника ПАТ „МТС Україна",

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Ліпенка Юрія
Костянтиновича, представника
Приватного акціонерного товариства
„МТС Україна", на рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 03 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Приватного
акціонерного товариства (ПАТ) „МТС
Україна", в кінцевій редакції позовних
вимог якого просив суд стягнути зі
згаданого відповідача на його користь
100 000 грн. на відшкодування моральної
шкоди та 2 000 грн. послуг адвоката,
мотивуючи свої позовні вимоги тим, що
відповідач передав (розголосив) його
персональні дані (№ і серію паспорта,
ідентифікаційний номер та адресу місця
проживання) третій особі -
колекторській фірмі ТзОВ «Авеста
Україна», що стверджується листом, який
він двічі отримував від ТзОВ «Авеста
Україна» за № 733 229/2362 від 16.12.2010 року і
яким згадане ТзОВ вимагало від нього
сплатити ніби-то наявну заборгованість
перед ПАТ „МТС Україна", хоча рішенням
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 04.11.2011 року ПАТ
«МТС Україна» відмовлено у стягненні
такої заборгованості та розірвано
Договір від 22.10.2009 року № 4843496/1.12128276 про
надання послуг рухомого (мобільного)
телефонного зв'язку, додаткову угоду до
цього Договору та Договір № 4843478/1.12128276
про надання послуг мобільного зв'язку
(а.с. 1-2, 29-31, 39-41).

Оскаржуваним рішенням вище згаданий
позов частково задоволено. Стягнуто з
ПАТ „МТС Україна" на користь позивача 8
000 грн. моральної шкоди, 2 000 грн. витрат
на правову допомогу та в дохід держави
400 грн. судового збору. В решті позовних
вимог відмовлено за їх недоведеністю
(а.с. 56-59).

Дане рішення оскаржив Ліпенко Ю.К. -
представник ПАТ „МТС Україна".

Апелянт просить рішення суду скасувати
і ухвалити нове, яким відмовити
позивачу у задоволенні його позовних
вимог у повному обсязі, покликаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, та на
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Звертає увагу на те, що Законом України
„Про захист прав споживачів", а також
укладеним між сторонами спору
Договором, не передбачено
відповідальності у вигляді
відшкодування абоненту (позивачу)
моральної шкоди за надання
телекомунікаційних послуг неналежної
якості.

Також звертає увагу на те, що
підписуючи договори про надання
телекомунікаційних послуг абонент
надав свою згоду на передачу третім
особам інформації про нього стосовно
стану розрахунків за цим договором (п.
6.5 Договору № 4843478/1.12128276 про надання
послуг мобільного зв'язку та п. 10.3
Договору від 22.10.2009 року № 4843496/1.12128276
про надання послуг рухомого
(мобільного) телефонного зв'язку) і на
момент передачі ТзОВ «Авеста Україна»
інформації про наявну заборгованість
(15.12.2010 року) згадані договори були
чинними, а заборгованість не була
скасованою (а.с. 61-64).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта на підтримання
доводів апеляційної скарги та
заперечення цих доводів зі сторони
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Часткове задоволення позовних вимог
суд мотивував тим, що рішенням
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 04 листопада 2011
року ПАТ „МТС Україна" було відмовлено
у задоволенні позову до ОСОБА_4 про
стягнення з останнього на користь ПАТ
„МТС Україна" заборгованості за
надання послуг мобільного зв'язку за
його недоведеністю, а зустрічний позов
ОСОБА_4 до ПАТ „МТС Україна" задоволено
та розірвано Договір від 22.10.2009 року №
4843496/1.12128276 про надання послуг рухомого
(мобільного) телефонного зв'язку,
додаткову угоду до цього Договору та
Договір №4843478/1.12128276 про надання послуг
мобільного зв'язку, а відтак ПАТ „МТС
Україна" незаконно передало 15.12.2010 року
колекторській фірмі ТзОВ „Авеста
Україна" персональні дані про позивача,
а саме: № і серію паспорта,
ідентифікаційний номер та адресу місця
проживання.

Однак вище наведені висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи та зроблені за неправильного
застосування норм матеріального права,
виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту роз'яснень, які
містяться у п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 „Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", спори про відшкодування
заподіяної фізичній особі моральної
(немайнової) шкоди розглядаються лише
тоді, коли право на її відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
Конституції або випливає з її положень;
у випадках, передбачених
законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди, а також при порушенні
зобов'язань, які підпадають під дію
Закону „Про захист прав споживачів" чи
інших законів, що регулюють такі
зобов'язання і передбачають
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

В ході судового розгляду справи
позовні вимоги позивачем неодноразово
уточнювалися та змінювалися і в їх
кінцевій редакції позивач стягнення з
відповідача 100 000 грн. моральної шкоди
за передачу його персональних даних
ТзОВ „Авеста Україна" обгрунтовував
нормами, які передбачені ст.ст. 23, 1166, 1167,
1209 ЦК України, Законом України „Про
захист прав споживачів", ст.ст. 23, 49
Закону України „Про інформацію" та
ст.ст. 32, 34 Закону України „Про
телекомунікації" (а.с. 39-41).

Частково задовольняючи позовні вимоги
суд керувався ст.ст. 23, 1167 ЦК України та
Законом України „Про захист
персональних даних".

Стаття 23 ЦК України регламентує
загальні норми, які передбачають
відшкодування моральної шкоди, і за
наявності спеціальних норм, які
регламентують взаємовідносини сторін
спору, сама по собі не може бути
правовою підставою для відшкодування
моральної шкоди

Взаємовідносини сторін спору
регламентуються укладеними між ними
договорами: Договором від 22.10.2009 року №
4843496/1.12128276 про надання послуг рухомого
(мобільного) телефонного зв'язку (а.с.
5-6), додатковою угодою до цього Договору
(а.с. 8) та Договором № 4843478/1.12128276 про
надання послуг мобільного зв'язку (а.с.
7), а відтак є договірними відносинами, а
тому є неправомірним застосування до
цих відносин норм матеріального права,
які регламентують недоговірні
зобов'язання, а саме - деліктні
правовідносини (зокрема - ст.ст. 1166, 1167,
1209 ЦК України).

В той же час, вище згадані договори не
містять положень про відшкодування
моральної шкоди.

Згідно із п. 5 ч.1 ст. 4 Закону України
„Про захист прав споживачів" (в
редакції згідно із Законом України
„Про відповідальність за шкоду,
завдану внаслідок дефекту в
продукції"), споживачі під час
придбання, замовлення або використання
продукції, яка реалізується на
території України, для задоволення
своїх особистих потреб мають право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок недоліків
продукції (дефекту в продукції),
відповідно до закону.

А відповідно до положень самого вище
згаданого Закону України „Про
відповідальність за шкоду, завдану
внаслідок дефекту в продукції"
завданою шкодою є завдані внаслідок
дефекту в продукції каліцтво, інше
ушкодження здоров'я або смерть особи,
пошкодження або знищення будь-якого
об'єкта права власності, за винятком
самої продукції, що має дефект.

Інших підстав для відшкодування
моральної шкоди у правовідносинах щодо
захисту прав споживачів не
передбачено.

З урахуванням вище наведеного, Закон
України „Про захист прав споживачів"
не може бути правовою підставою для
стягнення моральної шкоди за передачу
(розголошення) персональних даних.

Станом на час ухвалення судом
оскаржуваного рішення Закон України
„Про інформацію" взагалі складався
лише з 31 статті, а відтак посилання
позивача на ст. 49 цього Закону є
неправомірним і необгрунтованим, а
стаття 23 згаданого Закону жодного
відношення до моральної шкоди чи
персональних даних не має.

Статтями 32 і 34 Закону України „Про
телекомунікації" також не передбачено
право споживача телекомунікаційних
послуг на відшкодування моральної
шкоди за передачу (розголошення) його
персональних даних.

Закон України „Про захист
персональних даних" (яким керувався
суд) містить лише відсилочну норму, а
саме: його статтею 28 за порушення
законодавства про захист персональних
даних передбачена відповідальність,
встановлена законом, однак, ні
позивачем, ні судом не зазначено такого
закону, який би безпосередньо
передбачав право на відшкодування
моральної шкоди за передачу
(розголошення) персональних даних
особи, а відтак згаданий Закон також не
може бути правовою підставою для
стягнення такої шкоди.

Крім вище наведеного, також слід
зазначити, що вище згаданими
договорами встановлено, що Абонент
(позивач) погоджується, що інформація
про нього стосовно стану розрахунків
за цими договорами (зазначена
Абонентом при їх укладенні) може бути
надана третім особам - потенційним
кредиторам Абонента, а також
використана з метою формування реєстру
боржників, відкритого для таких третіх
осіб.

Враховуючи вище наведене, оскаржуване
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового - про відмову у
задоволенні позовних вимог за їх
необгрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 3 і
4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Ліпенка Юрія
Костянтиновича, представника
Приватного акціонерного товариства
„МТС Україна", задовольнити.

Рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 03 грудня 2013 року скасувати
і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4
у задоволенні його позовних вимог.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Суддя:

Судді: