У х в а л а

14 квітня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Леванчука А.О.,
Парінової І.К.,

Попович О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши заяву Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Фінансова ініціатива» про
перегляд ухвали судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Фінансова ініціатива» про
стягнення грошових коштів за
депозитним вкладом та за зустрічним
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Фінансова ініціатива» до ОСОБА_3,
третя особа - ОСОБА_4, про визнання
правочину недійсним,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що 13 грудня 2012 року він
уклав з Публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«Фінансова ініціатива» (далі - ПАТ КБ
«Фінансова ініціатива») договір
банківського вкладу № 156547, на суму
вкладу 1 тис грн. Враховуючи умови
договору про внесення додаткових
внесків (поповнення) ним було внесено
на відкритий на його ім'я депозитний
рахунок НОМЕР_1 грошові кошти в
загальному розмірі 1 267 794 грн. У зв'язку
з особистими обставинами позивач
12 лютого 2013 року звернувся до
відповідача з заявою про повернення
частини вкладу в строк до 21 лютого 2013
року. Однак, відповідач, на порушення
вимог ст. ст. 1058, 1060 ЦК України,
депозитних коштів позивачу не
повернув, повідомивши про залишок
коштів на рахунку у розмірі 1
183 грн 89 коп.

Не погоджуючись із позовом ОСОБА_3, ПАТ
КБ «Фінансова ініціатива» звернулося
до суду з зустрічним позовом, у якому
просило визнати недійсним договір
банківського вкладу від 13 грудня 2012
року № 156547 з підстав недодержання
ОСОБА_4 типової форми договору
банківського вкладу, затвердженої
Правлінням ПАТ КБ «Фінансова
ініціатива» та відсутність додаткових
угод на кожне поповнення депозитного
рахунку.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 07 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 14 листопада 2013 року, позов ОСОБА_3
задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ
«Фінансова ініціатива» на користь
ОСОБА_3 857 794 грн в якості депозитного
вкладу та 3 441 грн судового збору. У
задоволенні зустрічного позову ПАТ КБ
«Фінансова ініціатива» відмовлено.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 грудня 2013 року
відмовлено на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України у відкритті касаційного
провадження в цій справі за касаційною
скаргою ПАТ КБ «Фінансова ініціатива»
на рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 07 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 14 листопада 2013 року.

27 лютого 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ПАТ КБ «Фінансова
ініціатива» про перегляд ухвали судді
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 грудня 2013 року з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, а саме:
ч. ч. 1, 2 ст. 1059 ЦК України; п. 1.4. Положення
про порядок здійснення банками України
вкладних (депозитних) операцій
юридичними і фізичними особами,
затвердженого постановою Правління
НБУ від 03 грудня 2003 року за № 516.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що, на
думку заявника, потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах, заявник
надав наступні судові рішення: ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 лютого 2012 року у справі про
стягнення коштів та відшкодування
збитків і моральної шкоди; ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 вересня 2011 року;
ухвалу колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного суду
України від 03 лютого 2010 року; постанову
Судової палати у цивільних справах
Верховного суду України від 29 січня 2014
року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно з постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Проте зі змісту ухвали колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 лютого 2012 року у справі про
стягнення коштів та відшкодування
збитків і моральної шкоди не
вбачається передбаченої
ч. 1 ст. 355 ЦПК України підстави для
перегляду ухвали судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 грудня 2013 року, оскільки у
зазначеній ухвалі предмет спору,
підстави позову, зміст позовних вимог і
фактичні обставини справи не є
тотожними у порівнянні з ухвалою, про
перегляд якої подано заяву.

Разом з тим, відповідно до п. 7
зазначеної вище постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ постановлення касаційною
інстанцією ухвали про скасування
рішення судів нижчих інстанцій із
передачею справи на новий розгляд не
означає остаточного вирішення спору у
справі й застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК, і на них не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК.

Із доданих до заяви ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 вересня 2011
року та ухвали колегії суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного
суду України від 03 лютого 2010 року
вбачається, що цими ухвалами справи
направлено на новий судовий розгляд, що
свідчить про те, що спір у справах
остаточно не вирішено й не застосовано
норм матеріального права для вирішення
спору по суті, а тому на зазначені
ухвали, виходячи з вищевикладеного, не
може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 355
ЦПК.

Водночас, відповідно до п. 9 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 вересня 2011
року № 11 «Про судову практику
застосування статей 353-360 Цивільного
процесуального кодексу України»
судовими рішеннями, на які заявник
посилається на підтвердження підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК, можуть бути рішення:
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; Вищого адміністративного суду
України; Вищого господарського суду
України; Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалені як судом касаційної
інстанції; апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-V.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним.

Обов'язковою є умова, щоб цими
рішеннями, які набрали законної сили,
вирішено спір по суті, та в них судом
(судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права.

З огляду на вищевикладене, постанова
Судової палати у цивільних справах
Верховного суду України від 29 січня 2014
року не є тим судовим рішенням, на яке
може здійснюватися посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК.

Із урахуванням вищевказаного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що у
допуску до провадження Верховного Суду
України справи необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Фінансова
ініціатива» про стягнення грошових
коштів за депозитним вкладом та за
зустрічним позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Фінансова ініціатива» до
ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про
визнання правочину недійсним,
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик

Судді: А.О. Леванчук

І.К. Парінова

О.В. Попович

О.В. Ступак