Єдиний унікальний номер 234/893/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/3797/2014
Головуючий у 1 інстанції :
Апеляційний суд Донецької області
в складі : головуючого - судді
суддів
Кіянової С.В., Іванової А.П.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Краматорського міського суду
від 12 березня 2014 року за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд
з України дитини,

В С Т А
Н О В И В :

Рішенням Краматорського
міського суду від 12 березня 2014 року
задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
надання дозволу на виїзд з України
дитини. Надано дозвіл ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 на виїзд за межі України до
Англії на період з 20.03.2014 року до 05
квітня 2014 року у супроводі матері
ОСОБА_2 без згоди та супроводу батька
ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі
відповідач просить рішення суду
скасувати та відмовити у позивачу у
задоволенні позову, оскільки судом
першої інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права,
не враховано, що він категорично не дає
згоду на виїзд дитини за кордон,
позивач не намагалася з ним вирішити
вказане питання поза судом.

В судовому засіданні
апеляційного суду позивач та
представник позивача заперечували
проти доводів апеляційної скарги і
просили рішення суду залишити без змін.

Відповідач та представник
відповідача в судове засідання не
з»явилися, будучи належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи в порядку ч.5 ст.76 ЦПК України,
Представник відповідача надав заяву
про відкладення розгляду справи у
зв»язку з участю в іншому процесі, але
така причина не є поважною в розумінні
вимог закону.

Представник третьої особи -
орган опіки та піклування
Краматорської міської ради в судове
засідання не з»явився, будучи належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи, надав заяву про
розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідача,
пояснення позивача та представника
позивача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу
відповідача слід відхилити, а рішення
суду залишити без змін з наступних
підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд
дитини за межі України, суд першої
інстанції виходив з того, що сторони є
батьками неповнолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після їх розлучення
дитина проживає з матір»ю ОСОБА_2. В
період з 20.03.2014 року до 05.04.2014 року
дитина має намір виїхати до Англії для
відпочинку для чого треба отримати
дозвіл батька, який він не дає, тому
позивач в інтересах неповнолітнього
сина ОСОБА_3, має право на отримання
дозволу на виїзд дитини з України без
згоди батька на підставі рішення суду.

При таких обставинах, суд
першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
позивач має право на отримання дозволу
на виїзд дитини за межі України без
згоди та супроводу батька на підставі
ст.154, ч.1, 2 ст. 155 СК України.

Так, відповідно до ст.154 СК
України батьки мають право на
самозахист своєї дитини, повнолітніх
дочки та сина.

Батьки мають право звертатися
до суду, органів державної влади,
органів місцевого самоврядування та
громадських організацій за захистом
прав та інтересів дитини, а також
непрацездатних сина, дочки як їх
законні представники без спеціальних
на те повноважень.

Батьки мають право звернутися
за захистом прав та інтересів дітей і
тоді, коли відповідно до закону вони
самі мають право звернутися за таким
захистом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.155 СК
України здійснення батьками своїх прав
та виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності.

Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Зазначена норма визначає
допустимі межі дій і вчинків,
пов'язаних з сімейним вихованням.
Заборона здійснювати батьківські
права всупереч інтересам дитини є
орієнтиром, якого треба дотримуватись
в повсякденному житті, а також при
вирішенні спорів, пов'язаних з
вихованням дитини.

Пріоритет інтересів дитини
над інтересами батьків закріплений
також в ст. 3 Конвенції ООН про права
дитини. В усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, ким вони
здійснюються (державними чи приватними
установами, судами) першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

З матеріалів справи
вбачається, що позивач намагалася
вирішити питання про надання батьком
дозволу на виїзд дитини за межі України
в груповий екскурсійний тур з 23.03.2014 р.
до 30.03.2014 р. (19-20, 30-31).

Відповідач безпідставно не
бажає дати згоду на виїзд дитини, хоча
не проживає з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
після розлучення.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян
України»оформлення проїзного
документа дитини проводиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників.

Згідно до п.18 Правил
оформлення і видачі паспортів
громадянам України для виїзду за
кордон і проїзних документів дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення ,
затверджених постановою КМ України №231
від 31 березня 1995 року, з наступними
змінами і доповненнями , за відсутністю
згоди одного з батьків виїзд
неповнолітнього за кордон може бути
дозволений за рішенням суду.

Беручи до уваги, що батько
дітей поважних причин для відмови в
наданні згоди на виїзд дитини за кордон
не навів, батьківське право не може
здійснюватися всупереч інтересам
дитини і відповідач зобов'язаний
виховувати дитину, піклуватися її
здоров'ям, фізичним, духовним та
моральним розвитком, то суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги
відповідача не спростовують висновків
суду першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

У Х
В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхиолити.

Рішення Краматорського
міського суду від 12 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
з моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Судді :