Справа № 472/891/13-ц
районний суд Миколаївської області в
головуючого судді
відповідача - ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду смт.
Веселинове цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про виселення з
05 червня 2013 року позивач
Публічне акціонерне товариство
комерційний банк „Приват Банк"
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про виселення з квартири.
В позовній заяві зазначив, що 11 квітня
2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ
"ПриватБанк" було укладено кредитний
ОСОБА_1 (позичальник) отримала кредит у
розмірі 79 065,00 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 17,04 %
річних до 11.04 2028 року.
В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ОСОБА_1 та
ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено
яким відповідач ОСОБА_1 надала в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 39,00 кв.м.,
житловою площею 22,30 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить відповідачу на праві
власності на підставі договору купівлі
не надала своєчасно Банку грошові
кошти для погашення заборгованості за
кредитом, відсотками, комісією, а також
іншими витратами відповідно до умов
15 вересня 2011 року Веселинівським
районним судом Миколаївської області
було винесено рішення про звернення
стягнення на квартиру загальною площею
39,00 кв.м., житловою площею 22,30 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Після набрання рішенням суду законної
сили відповідачам було направлено
письмову вимогу про добровільне
звільнення житлового будинку. Але
відповідачі добровільно не звільнили
житловий будинок, тому позивач
звернувся до суду, просить суд виселити
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_3 та інших
осіб, які зареєстровані та проживають у
квартирі (предмет іпотеки),
розташованій за адресою: АДРЕСА_1, зі
зняттям з реєстраційного обліку в
Веселинівському районному секторі
Управління Державної міграційної
служби України в Миколаївській
області. В
судове засідання представник позивача
ПАТ КБ "ПриватБанк" не з'явився, але до
суду надійшла заява про розгляд справи
в його відсутність та підтримання
Відповідач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов не визнала, суду
пояснила, що вимога про виселення її та
доньки ОСОБА_3 з квартири, зі зняттям з
реєстраційного обліку є безпідставна,
оскільки вона не отримувала вимогу
іпотекодержателя про звільнення
помешкання, що свідчить про
недотримання Банком процедури
виселення мешканців із спірного
будинку. Тому просить суд в задоволенні
позову відмовити повністю.
Представник відповідача ОСОБА_2
позов не визнала, зазначивши, що
відповідно до вимог ч.3 ст. 109 ЖК України,
ч.1, ч.2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку"
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятком наймачів
та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. На письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
всі мешканці житлового приміщення
зобов'язані добровільно його звільнити
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Але докази про отримання
відповідачем вимоги про виселення в
матеріалах справи відсутні, а саме:
зворотні поштові повідомлення про
отримання відповідачем вимоги про
виселення. Наявність квитанції про
направлення повідомлення не може
слугувати доказом про його отримання.
Тому вимога Банку щодо виселення
мешканців є передчасною.
Суд, заслухавши пояснення
відповідача ОСОБА_1, представника
відповідача ОСОБА_2, дослідивши
матеріали справи в межах заявлених
вимог та наданих доказів, дійшов
висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 11
квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ
"ПриватБанк" було укладено договір про
яким ОСОБА_1 (позичальник) отримала
кредит у розмірі 79 065,00 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 17,04 % річних до 11.04 2028 року (а.с.
В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ОСОБА_1 та
ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено
яким відповідач ОСОБА_1 надала в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 39,00 кв.м.,
житловою площею 22,30 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить відповідачу на праві
власності на підставі договору купівлі
продажу. - (а.с. 11-14)
15 вересня 2011 року Веселинівським
районним судом Миколаївської області
було винесено рішення про звернення
стягнення на квартиру загальною площею
39,00 кв.м., житловою площею 22,30 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до ст. ст. 33, 40 Закону України
"Про іпотеку", ст. 109 ЖК України
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду.
Звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок або житлове приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи за
вих. № 30.1.0.0/2-365 від 01.03.2013 року позивачем
ПАТ КБ "ПриватБанк" було направлено
письмову вимогу відповідачу ОСОБА_1 на
адресу: АДРЕСА_3 про добровільне
звільнення квартири разом із усіма
членами сім'ї та іншими мешканцями (а.с.
18), надано список згрупованих
рекомендованих відправлень, переданих
у поштову установу, у переліку якого
міститься поштове відправлення на
адресу відповідача ОСОБА_1, а також
надано рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення,
виплату поштового переказу від 13.03.2013
року, з якого вбачається, що адресат є
ОСОБА_1, але вимогу було вручено 19.03.2013
року за довіреністю ОСОБА_5 (а.с. 18-20).

Проте, боржник (іпотекодавець)
вважається належним чином
повідомлений про звільнення
іпотечного майна, коли банком не лише
відправлено на адресу зазначеної особи
листа про добровільне звільнення
житла, а й доведено факт його вручення
адресатові під розписку.

Відповідач в судовому засіданні
заперечував факт отримання листа від
позивача, а мешканці будинку взагалі не
повідомлялися банком про добровільне
звільнення вказаного житла.

Згідно із листом начальника
Веселинівського поштового зв'язку від
25.10.2013 року вбачається, що
рекомендованим листом № 636 із
Дніпропетровська ПАТ КБ «Приватбанк»
надійшов лист на ім'я ОСОБА_1, який було
вручено ОСОБА_6 секретарю філії ПАТ
«Миколаївобленерго» Веселинівського
району - колезі по роботі ОСОБА_1

З пояснювальної ОСОБА_6 від 24.10.2013 року
вбачається, що вона працює в філії ПАТ
«Миколаївобленерго» Веселинівського
району на посаді секретаря, та щодо
листа на ім'я ОСОБА_1 нічого не пам'ятає.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Проте, позивач не надав
доказів про дотримання процедури
виселення відповідача ОСОБА_1 з
житлового будинку та про те, що
відповідач уникає контакту з
представником Банку, тому суд вважає,
що позивачем не було дотримано
наведених правових норм щодо порядку
виселення відповідача та мешканців із
квартири, що є предметом іпотеки. За
таких обставин, суд приходить до
переконання, що позов є небгрунтованим
та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 88, 209, 212-215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк " ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
виселення з квартири ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
інших осіб, які зареєстровані та
проживають у квартирі (предмет
іпотеки), розташованій за адресою:
АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного
обліку в Веселинівському районному
секторі Управління Державної
міграційної служби України в
Миколаївській області - відмовити
повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Веселинівський районний
суд протягом 10 днів з дня проголошення
рішення, а особами, які брали участь у
справі, але не були присутніми у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, - протягом десяти
днів з дня отримання копії судового
рішення.

Суддя Веселинівського районного
суду

Миколаївської області
Л.О.
Орленко