Єдиний унікальний номер 233/8239/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3781/2014
Головуючий в 1 інстанції Малінов О.С.
Доповідач Азевич В.Б.
17 квітня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:
головуючого-судді Зінов'євої А.Г.,
суддів: Азевича В.Б., Ларіної Н.О.,
при секретарі Баранчикові Є.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 14 березня 2014
Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся
до суду із позовом до відповідача
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у
розмірі 16 448,73 грн. за кредитним
договором № б/н від 18.04.2007 року. Свої
вимоги обґрунтовував тим, що 18.04.2007 року
між сторонами було укладено договір, за
умовами якого відповідачка отримала
кредит у розмірі 4 150,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 30,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Зазначав, що відповідачка
підтвердила свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною картою складає
між ним та банком договір, що
підтверджується підписом у заяві.
Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 14 березня 2014 року у задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

На вказане рішення суду позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
задовольнивши позовні вимоги,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що
сторони досягли згоди та уклали
кредитний договір, в якому передбачили,
що якщо протягом цього строку жодна із
сторін не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на той же строк,
тобто, момент досягнення домовленості
вважається таким, що настав. Вказує, що
на підставі умов Кредитного договору,
строк дії кредитного договору
поновлюється кожного разу зі спливом
терміну його дії.

Звертає увагу на те, що позичальниця не
надавала до банку письмової заяви про
закриття картрахунку, у зв'язку із чим
на підставі положень, передбачених
Умовами, строк дії Карти було
продовжено на такий же строк.

Зазначає, що відповідачка по
сьогоднішній день користується
грошима банку, відповідно термін дії
договору не припиняється і тим самим
ПАТ КБ «ПриватБанк» продовжує
правовідносини з відповідачем.

Також вказує, що судом першої інстанції
порушено норми матеріального права,
оскільки суд застосував закон, який не
підлягав застосуванню, а саме: ст. 257, ч. 4
ст. 267 ЦК України.

Представник банку - Кахраманов Р.Н.
підтримав доводи скарги.

Відповідачка, сповіщена про час та
місце розгляду справи судовою
повісткою, не з'явилася.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника банку, дослідивши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що її слід відхилити, а рішення
суду - залишити без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
18 квітня 2007 року ОСОБА_1 звернулась до
відповідача ЗАТ «ПриватБанк» із заявою
про виготовлення їй платіжної
кредитної картки «МЕТРО», з лімітом в
сумі 4 150 грн., відсоткова ставка по
кредитному ліміту становить 2,5% в
місяць на залишок заборгованості.
Строк дії картки - до грудня 2009 року.

На підставі даної заяви позивачем було
відкрито відповідний рахунок 18.04.2007
року, номером карти НОМЕР_1, що
підтверджується відміткою банку на
звороті цієї ж заяви та не
заперечується сторонами у справі.

Відповідно до роздруківки руху коштів
по картці № НОМЕР_1, що відкрита на ім'я
ОСОБА_1, остання користувалась лімітом
коштів та вносила кошти на погашення
суми заборгованості.

Суд виходив з того, що відповідачці
відкрито платіжну кредитну картку
«Метро», а використання цих кредитних
коштів відбувалось виключно у торговій
мережі «Метро Кеш енд Кери», тобто цей
кредит є споживчим кредитом, оскільки
такі кошти надавались відповідачу лише
для придбання продукції у конкретній
торговій мережі. Свої зобов'язання за
умовами споживчого кредиту банк
виконав належним чином, надавши
кредитний ліміт у сумі 4 150,00 грн., однак
відповідачка своїх зобов'язань не
виконала в результаті чого виникла
заборгованість зі сплати відсотків та
кредитних коштів.

За підрахунками позивача загальна сума
заборгованості складає 16 448,73 грн., де 14
863,14 грн. - заборгованість за кредитом,
326,13 грн. - відсотки за користування
кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина), 759,46 грн. - штраф (відсоткова
складова).

Останнє внесення грошових коштів на
картку мало місце 17.04.2009 року у сумі 650,00
грн.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов висновку, що у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити у зв'язку із пропуском
позивачем строку позовної давності.

З вказаним висновком суду можливо
погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до заяви про видачу
кредитної карти «Метро» строк дії
карти - 12/08, тобто до грудня 2008 року. (а. с.
6)

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ст. 627 та ст. 629 ЦК
України, сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Як вбачається з Умов та Правил надання
банківських послуг, які складаються з
двох розділів, у п. 2 розділу І
зазначено, що мінімальний обов'язковий
платіж це розмір боргових зобов'язань
позичальника, які щомісячно підлягають
сплаті позичальником на протязі строку
дії картки.

Відповідно до п. 3.1.1 розділу ІІ Правил
користування платіжною карткою (далі -
Правила) строк дії картки вказується на
лицевій стороні картки (місяць і рік).
Картка дійсна до останнього
календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що
після закінчення строку дії відповідна
картка продовжується Банком на новий
строк (шляхом надання клієнту картки з
новим строком дії), якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії
картки) не надійшла письмова заява
держателя картки щодо закриття
карткового рахунку, а також а умови
наявності грошових коштів на
картковому рахунку для оплати послуг з
виконання операцій по картковому
рахунку, та при дотриманні інших умов
продовження, передбачених договором.

Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що
строк погашення кредиту у повному
обсязі здійснюється не пізніше
останнього дня місяця, вказаного на
платіжній картці у полі «місяць».

Відповідно до п. 9.4 Умов у разі
наявності перевитрати платіжного
ліміту по картці та непогашення його
клієнтом на протязі шести місяців,
картка закривається.

Згідно змісту позову, відповідачці був
наданий кредитний ліміт 4 150 грн. з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 631 ЦК
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

У заяві про отримання вищезазначеної
кредитної картки вказано термін дії
карти - по 12/08 року.

Банком не заперечувався той факт, що
відповідачкою не продовжувався строк
дії картки та нова картка їй не
видавалась.

Статтями 256, 257 ЦК України встановлено,
що позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно частині 3 статті 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Як передбачено ч. 5 ст. 261 ЦК України, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Враховуючи вищенаведене, у Банку
виникло право вимагати повернення
кредиту згідно умов з грудня 2008 року.

Оскільки останній платіж за карткою у
розмірі 650 грн. був зроблений 17.04.2009
року, тому з врахуванням вимог ст. 264 ЦК
України, строк позовної давності
перервався та сплив 17 квітня 2012 року (ч.
1 ст. 254 ЦК України).

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, позивач звернувся до суду із
відповідним позовом про захист свого
порушеного права лише 08 листопада 2013
року.

Згідно ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Тому не має правового значення для
вирішення питання про застосування
строку позовної давності положення п.
9.12 Умов щодо автоматичної пролонгації
договору.

Позивач не надав жодного належного та
допустимого доказу того, що відповідно
до п. 3.1.3 Правил строк дії договору
продовжувався шляхом надання Клієнту
Картки з новим строком дії, та не
підтверджено обставин щодо випуску
Банком картки з новим строком дії.

Тобто після закінчення строку
виконання зобов'язань - строку дії
картки та припинення виконання
позичальником своїх зобов'язань Банк
мав право протягом трьох років
звернутися до суду з позовом про
стягнення кредитної заборгованості.

З клопотання про поновлення строку
позовної давності банк до суду не
звертався.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду першої
інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1
п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 14 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: