Справа № 509/638/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бичковського Є.Л.,

при секретарі Ауловій О.Г.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 у особистих інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - служба у справах
дітей Овідіопольської районної
державної адміністрації Одеської
області, про визнання права на
проживання у дачному будинку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з
вказаним позовом посилаючись на те, що
вона з 07 серпня 2004 року перебувала у
шлюбі з відповідачем та від цього шлюбу
сторони мають малолітню дитину ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу сторони
набули у спільну власність дачний
будинок за адресою: АДРЕСА_1, право
власності на який 30 листопада 2011 року
зареєстровано за відповідачем. Цей
дачний будинок є придатним для
постійного проживання. Але відповідач
заперечує проти проживання позивачки
та сина у цьому будинку та у зв'язку з
відсутністю його згоди на це Одеський
окружний адміністративний суд раніше
вже відмовив у задоволенні
адміністративного позову позивачки до
ОСОБА_5 та Овідіопольського РС ГУДМС
України в Одеській області про
зобов'язання здійснити її реєстрацію
за фактичним місцем проживання.

Позивачка просить суд визнати її
право та право її малолітнього сина
ОСОБА_4 на проживання у дачному будинку
за адресою: АДРЕСА_1, який належить
позивачці на праві спільної сумісної
власності разом з відповідачем ОСОБА_5

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримала та просила
його задовольнити. При цьому
представник позивача додатково
пояснила, що позивачка разом з сином не
може зареєструватися за місцем
проживання, оскільки в неї відсутній
документ, що підтверджує її право на
проживання в цьому дачному будинку, а
відповідач своєї згоди на їх
реєстрацію за місцем проживання не
надає.

Представник відповідача у
судовому засіданні позов не визнав та
проти його задоволення заперечував,
посилаючись на те, що позивачкою
обраний неналежний спосіб правового
захисту. У провадженні Іллічівського
міського суду Одеської області
знаходиться справа про поділ спільного
майна сторін як подружжя, одним з
предметів спору у якій є дачний будинок
за адресою: АДРЕСА_1. Позивачка з сином
дійсно проживає у цьому будинку та
відповідач їм у цьому не перешкоджає,
але він проти їх реєстрації за адресою
розташування цього будинку.

Вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи суд вважає, що даний
позов задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що сторони перебували у шлюбі з 07
серпня 2004 року по 09 грудня 2013 року (а.с.7,
16-18).

Від цього шлюбу сторони мають
малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.9).

30 листопада 2011 року, під час
перебування сторін у шлюбі,
Овідіопольським РБТІ було здійснено
державну реєстрацію права власності
відповідача ОСОБА_5 на дачний будинок з
господарчими будівлями та спорудами за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10, 11).

Представниками сторін у судовому
засіданні визнано та ними взаємно не
спростовувалось, що дачний будинок з
господарчими будівлями та спорудами за
адресою: АДРЕСА_1, є спільною сумісною
власністю сторін, позивачка разом з
малолітнім сином сторін проживає у
зазначеному дачному будинку, а у
провадженні Іллічівського міського
суду Одеської області знаходиться
справа про поділ спільного майна
сторін як подружжя, одним з предметів
спору у якій є дачний будинок за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК
України).

Відповідно до ст.369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено

домовленістю між ними. Розпоряджання
майном, що є у спільній сумісній
власності,

здійснюється за згодою всіх
співвласників.

Засади захисту права власності
встановлені главою 29 ЦК України.

Зокрема, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК
України), власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності (ст.392 ЦК
України).

Відповідно до ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст.4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.16 ЦК України
звертаючись до суду позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Способом захисту прав є відповідні
заходи, які дають об'єктивні підстави
позивачеві відновити становище, яке
існувало до порушення і отримати тим
самих втрачені блага майнового або
немайнового характеру.

Обравши способом захисту права подання
позову про визнання права проживання у
дачному будинку сторона позивача в
силу ст. 10 ЦПК України зобов'язана була
довести правову та фактичну підставу
своїх вимог, в тому числі довести
порушення, невизнання або оспорювання
відповідачем прав, свобод чи інтересів
позивачки або її малолітньої дитини, на
захист яких саме й мав би бути
спрямований обраний позивачкою спосіб
правового захисту.

Але виходячи з вищенаведеного суд
вважає, що обраний позивачкою спосіб
правового захисту шляхом визнання
права на проживання у дачному будинку
не відповідає закріпленим у чинному
законодавстві України правовим
положенням, не є належним способом
правового захисту, тому суд не має
правових підстав для задоволення цього
позову.

Згідно з ч.3 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в

межах заявлених ними вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 209, 212,
213 ЦПК України, на підставі ст.ст. 16, 369,
379, 391, 392 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_3 у задоволенні її позову до
ОСОБА_5, третя особа - служба у справах
дітей Овідіопольської районної
державної адміністрації Одеської
області, про визнання права на
проживання у дачному будинку
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
через Овідіопольський районний суд
Одеської області протягом 10 днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - у той
же строк з дня отримання його копії.

Суддя
Є.Л.Бичковський