Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №285/4311/13-ц
Доповідач Забродський М. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Забродського
М.І.

суддів: Заполовського
В.Й., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання:
Малахової О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Приватного Акціонерного Товариства
Виробничо-комерційна фірма «Леся» про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії та
відшкодувати моральну шкоду

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 25 вересня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом та просила
визнати протиправними дії посадових
осіб відповідача ПП «Леся» про відмову
у наданні їй інформації та копій
документів про розмір нарахованої
заробітної плати за період роботи у
відповідача та зобов'язати видати ці
документи.

В обґрунтування позову зазначала, що 27
серпня 2013 року вона звернулася із
письмовими заявами до ПП «Леся», з яким
перебувала у трудових відносинах з 14
лютого 2013 року по 26 липня 2013 року, про
надання їй інформації стосовно підстав
та розміру нарахованої їй заробітної
плати і надання копій документів,
оскільки при кожній виплаті
заробітної плати вона такої інформації
не отримувала і стягнути моральну
шкоду у розмірі 1000 грн.

Проте позивачці було відмовлено у
наданні запитуваної інформації.
Вважає, що своїми діями підприємство
порушило її трудові права чим завдало
значної моральної шкоди, яка
проявилася у душевних переживаннях,
нервово-емоційних навантаженнях та
стресами.

У вересні 2013 року представник ОСОБА_2
звернувся із заявою у якій просив
зменшити розмір відшкодування
моральної шкоди до 500 грн. (а.с. 16).

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 25 вересня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в сумі 344,10 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції є незаконним і
необґрунтованим, а висновки його не
відповідають фактичним обставинам
справи. При ухваленні судом рішення
були порушені норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного постановлення рішення.

Крім того суд першої інстанції не
зазначив у своєму рішенні мотивів з
яких він дійшов висновку про те, що не
встановлено незаконної відмови
відповідача про ненадання їй
запитуваної інформації та не звернув
увагу, що предметом позову є право
працівника на інформацію про свою
заробітну плату.

Суд першої інстанції безпідставно
стягнув з позивачки судовий збір,
оскільки вона звільнена від його
сплати на підставі п.1 ч.1. ст.5 Закону
України «Про судовий збір».

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції
ОСОБА_2 перебувала у трудових
відносинах з відповідачем починаючи з
14 лютого 2013 року по 26 липня 2013
року.

27 серпня 2013 року вона звернулася із
заявою в якій просила надати письмову
відповідь про розміри її оплати праці.

Відповідно до ст. 110 КЗпП України
передбачено, що при кожній виплаті
заробітної плати власник або
уповноважений ним орган повинен
повідомити працівника про такі дані, що
належать до періоду, за який
провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з
розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань та
утримань із заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до
виплати.

Листом за підписом директора ПрАТ
ВКФ «Леся» від 28 серпня 2013 року №544 було
поінформовано позивачку проте, що у
відповідності до ст. 110 КЗпП України на
підприємстві кожному працівнику
надається інформація у письмовій формі
про загальну суму заробітної плати з
розшифровкою за видами виплат, розміри
і підстави відрахувань та утримань із
заробітної плати та сума заробітної
плати, що належить до виплати(а.с.7).

Водночас в матеріалах справи є
довідка за підписом того ж директора
від 29 липня 2013 року №458 у якій зазначено
види нарахувань заробітної плата
ОСОБА_2 Проте в ній відсутні розміри і
підстави відрахувань та утримань із
заробітної плати позивачки за період
її роботи.

Тому колегія суддів вважає, що вимоги
позивачки про порушення трудового
законодавства, щодо не надання їй
повної інформації є справедливими.

Відтак рішення суду в цій частині
вимог є необґрунтоване і підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
задоволення в цій частині позову.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір» від сплати судового
збору звільняються, зокрема, позивачі
за подання позовів про стягнення
заробітної плати, поновлення на роботі
та за іншими вимогами, що випливають із
трудових правовідносин.

Отже, у випадку відмови у
задоволенні позову особі, яка
звільнена від сплати судового збору,
така зобов'язана відшкодувати лише
судові витрати, понесені іншими
особами, які брали участь у справі.

Стягнення з такої особи судового
збору на користь держави чинним
законодавством не ставиться в
залежність від результату вирішення
спору.

Виходячи з того, що вимоги позивачки
випливають з трудових правовідносин,
суд першої інстанції, відмовляючи їй у
задоволенні позову, необґрунтовано
стягнув судовий збір у розмірі 344 грн. 10
коп. Тому рішення суду в цій частині
також підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 11 Закону України
«Про інформацію» кожному
забезпечується вільний доступ до
інформації, яка стосується його
особисто, крім випадків передбачених
законом.

Ні позивачкою ні її представником
не надано доказів того, що ОСОБА_2 були
створені перешкоди у доступі до
документів на підставі, яких
оголошувалися попередження, догани та
звільнення. Відтак рішення суду першої
інстанції в цій частині є
обґрунтованим.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

В матеріалах справи відсутні докази
про заподіяння моральної шкоди ОСОБА_2
не наданням повної інформації
відповідачем про оплату праці. Тому
рішення суду першої інстанції в цій
частині слід залишити без змін.

Статтею 84 ЦПК України передбачено, що
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галуза права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 на підставі довіреності від 05
вересня 2013 року був представником
ОСОБА_2, а тому на підставі ст. 84 ЦПК
України надані ним юридичні
послуги,згідно квитанції від 25 вересня
2013 року у розмірі 500 грн., не підлягають
задоволенню.

Не підлягають до задоволення вимоги
представника позивачки про стягнення з
відповідача на користь позивачки
добровільно сплачені на користь
держави 229,4 грн. судового збору за
рішення апеляційного суду
Житомирської області від 28 листопада
2013 року, оскільки дане рішення
скасоване Вищим спеціалізованим судом
з розгляду цивільних і кримінальних
справ 25 лютого 2014 року. Крім того про
стягнення цих коштів не містять і
доводи апеляційної скарги, яка
розглядається в межах, визначених ст. 303
ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України
коли позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Враховуючи те, що вимоги ОСОБА_2
задоволені частково, а її три вимоги є
немайнові, з відповідача слід стягнути
в дохід держави не 344 грн. 10 коп., а 114 грн.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309, 313,314,316
ЦПК України колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 25 вересня 2013 року,
в частині ненадання інформації ОСОБА_2
про розмір її оплати праці скасувати
та ухвалити нове рішення.

Визнати дії посадових осіб Приватного
Акціонерного Товариства
Виробничо-Комерційна фірма «Леся» про
ненадання ОСОБА_2 повної інформації із
оплати праці протиправними.

Зобов'язати Приватне Акціонерне
Товариство Виробничо-Комерційна фірма
«Леся» в 10-денний строк після набрання
рішенням Апеляційного суду
Житомирської області законної сили,
надати повну інформацію ОСОБА_2 про
розмір її оплати праці за період роботи
у відповідача.

Скасувати рішення
Новоград-Волинського міськрайонного
суду Житомирської області від 25
вересня 2013 року, в частині стягнення з
ОСОБА_2 344 грн. 10 коп. в дохід держави.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного Акціонерного
Товариства Виробничо-Комерційна фірма
«Леся» в дохід держави 114 грн. судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: