АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/2564/13-ц 22-ц/774/878/К/14
Справа № 210/2564/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22ц/774/878/к/14
Доповідач - Остапенко
РІШЕННЯ

Іменем України

09 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Остапенко В.О.

суддів: Митрофанової Л.В.,
Савіної Г.О.

при секретарі: Кузьміній Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від 19
серпня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ боргових
зобов'язань, -

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3;

позивач - ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_5.

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
поділ боргових зобов'язань.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що період з 26.10.2007 року по
27.02.2013 року вони з відповідачем ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі. В
період шлюбу між ОСОБА_2 та ТОВ
«Простофінанс» правонаступником якого
є ПАТ «Альфа-Банк» було укладено
кредитний договір № 4 від 15.10.2008
року та надано кредит в сумі 34 350 грн.
для придбання легкового автомобіля ВАЗ
моделі 210700-20, 2008 року випуску, кузов
НОМЕР_2, номер державної реєстрації
НОМЕР_1, який знаходиться в
користуванні відповідача. Позивач, як
дружина була ознайомлена з умовами
кредитного договору та підтвердила, що
кредитний договір було укладено в
інтересах їх сім`ї . Станом на 01.01.2013
року по кредитному договору ними
сплачено, згідно квитанцій 49 542 грн.

Оскільки їх сім`я розпалась, позивач
вважає, що вона має право на поділ майна
придбаного у період шлюбу, в
добровільному порядку відповідач
відмовляється виплатити їй ? частину
сплаченого кредиту, в зв'язку з чим вона
просить суд розділити грошові
зобов'язання по кредитному договору №
4 від 15.10.2008 року укладеного між
відповідачем та ТОВ «ПростоФінанс» на
суму 34 350 грн., стягнувши з відповідача
на її користь 24 771 грн., та судовий збір в
сумі 402, 60 грн. а також витрати на
юридичну допомогу в сумі 750 грн.

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від 19
серпня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено.

Розділено грошові зобов'язання по
кредитному договору № 4 від 15.10.2008
року укладеного між відповідачем
ОСОБА_2 та ТОВ «Простофінанс» на суму 34
350 грн., та стягнуто з відповідача
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 ? частину
сплаченої суми у розмірі 24 771 грн., а
також витрати по сплаті судового збору
в сумі 229, 40 грн. та витрати на правову
допомогу в сумі 800 грн.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема, судом першої інстанції не
взято до уваги, що кошти за автомобіль
протягом періоду з 2008 року по 2013 рік,
сплачені на користь третьої особи за
письмовою згодою позивача, та сплачені
відповідачем фактично самостійно, так
як позивач знаходилась у відпустці по
догляду за дитиною та не мала коштів
для їх сплати.

Крім того, автомобіль не визнано
спільною сумісною власністю подружжя а
тому підстави для стягнення частини
сплачених коштів за кредитом відсутні.

Судом ухвалено рішення без урахування
положень ст.ст. 60, 70 СК України та
роз`яснень Постанови Пленуму
Верховного суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя».

Позивачем не надано договір про
надання юридичної допомоги, не надані
квитанції про оплату послуг адвоката, а
тому у суду відсутні правові підстави
для стягнення на користь позивача за
надання юридичної допомоги в сумі 750
грн..

Крім того, судом у порушення вимоги ст..
74, 76 ЦПК України, відповідача не було
належним чином повідомлено про час та
місце розгляду справи, що є порушенням
норм процесуального права

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а рішення
суду залишити без змін, як таке, що
постановлено у відповідності з
Законом.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг та заявлених
позовних вимог колегія суддів, вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 26.10.2007
року по 27.02.2013 року ОСОБА_4 з
відповідачем ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі(а.с. 9).

В період шлюбу між ОСОБА_2 та ТОВ
«ПростоФінанс» правонаступником якого
є ПАТ «Альфа-Банк» 15.10.2008 року було
укладено кредитний договір № 4 та
надано кредит в сумі 34 350 грн. строком
дії до 10.10.2013 року, на придбання
легкового автомобіля FUAH0008 VAZ Autotehnology,
модель 210700-20, 2008 року випуску, кузов
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1,
який знаходиться в користуванні
відповідача.

Відповідно до кредитного договору
позивач ОСОБА_4 перебуваючи в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 надала
згоду на укладання кредитного договору
та на погашення вищезазначеного
кредиту її чоловіком ТОВ
«ПростоФінанс» із майна, що належить їм
на праві спільної сумісної власності.
Також позивач підтвердила, що з
умовами кредитного договору
ознайомлена, ніяких заперечень та
непорозумінь проти його положень не
має, також підтвердила, що цей
кредитний договір укладено в
інтересах сім`ї та все, що одержане за
цим договором буде використано на її
потреби (а.с. 12-17)

Станом на 01.01.2013 року по кредитному
договору ними сплачено, згідно
квитанцій 49 542 грн. (а.с. 19-32).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з доведеності
позовних вимог позивача та виходячи до
положень ст.. 61, 65 СК України, позивач як
дружина має право на розділ майна
придбаного у шлюбі.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК
України суд, під час ухвалення рішення,
серед інших питань, вирішує які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до ст. 60 СК України майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо)самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 368 ч.3 ЦК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Згідно ч.3 ст. 63 СК України якщо одним із
подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Проаналізувавши та оцінивши всі
вищевикладені обставини у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку, що спірний автомобіль FUAH0008
VAZ Autotehnology, модель 210700-20, 2008 року випуску,
кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер
НОМЕР_1, було придбано сторонами в
період шлюбу та є їх спільною сумісною
власністю подружжя, вимог щодо поділу
майна, яке є спільною сумісною
власністю позивачем заявлено не було.

Обґрунтовуючи правові підстави
заявленого позову, ОСОБА_4 просила суд
захистити її порушене право в спосіб
розділення грошових зобов'язань по
кредитному договору та стягнення на її
користь ? частини сплаченого кредиту в
сумі 24 771 грн.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому ЦПК
України, звернутися до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту положень ст. ст. 11,
15 ЦК України цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

Як вбачається з матеріалів
справи позивач звернулась до суду

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право
або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Таким чином, особа, право якої порушено,
може скористатися не любим, а цілком
конкретним способом захисту свого
права. Частіше за все спосіб захисту
порушеного права прямо визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини.

З вищевикладеного вбачається, що
розділення грошового зобов'язання по
кредитному договору № 4 від 15.10.2008
року, укладеного між відповідачем та
ТОВ «ПростоФінанс» на суму 34 350 грн., та
стягнення з відповідача 24 771 грн., не
передбачено діючим законодавством в
якості способу захисту прав позивача.

З урахуванням того, що обраний
позивачем спосіб захисту порушеного
права не передбачено діючим
законодавством у задоволенні
заявлених вимог необхідно відмовити.

Інших позовних вимог, щодо
розподілу майна придбаного у шлюбі
позивачем ОСОБА_4 не заявлено.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір
за подачу апеляційної скарги в сумі 114,
70 грн.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 підлягає частковому, а рішення
суду першої інстанції скасуванню на
підставі п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України у
зв'язку з невідповідністю висновків
суду обставинам справи та порушенням
норм матеріального права, з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

В іншій частині рішення суду не
оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3,4 ст. 309, ст.ст.
313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И ЛА :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від 19
серпня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про поділ боргових зобов'язань -
відмовити.

Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
судовий збір за подачу апеляційної
скарги в сумі 114, 70 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/