Провадження № 2/645/343/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року Фрунзенський районний
суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Горпинич О.В.,

за участю секретаря судових засідань -
Погрібняк А.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду у м.
Харкові цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_3, яким просила поновити строки
для подання позовної заяви, визнати дії
відповідача щодо неповернення боргу у
сумі 6450 доларів США незаконними,
стягнути з відповідачки на її користь
грошові кошти у гривні, яка
еквівалентна 6450 доларів США, та на
відшкодування моральної шкоди
стягнути 20 000 грн.. В обґрунтування
позову посилалася на те, що 25.07.1997 року
вона дала у борг ОСОБА_3 грошові кошти в
сумі 6450 доларів США, що підтверджено
відповідною розпискою. Відповідачка
зобов'язалася повернути грошові кошти
до 15.08.1997 року. У строки, передбачені
розпискою відповідачка борг не
повернула, а тому 09.07.2000 року написала
власноручно ще одну розписку, в якій
ОСОБА_3 зобов'язалася повернути гроші,
взяті в борг, до 01.01.2001 року. Але ОСОБА_3
знову не повернула гроші у відповідні
строки, у зв'язку з чим написала ще одну
розписку, в якій зобов'язалася
повернути борг вже до 15.09.2003 року. На
постійні прохання позивачки до ОСОБА_3
повернути борг, грошові кошти так і не
були повернуті. Позивачка 18.11.2003 року
звернулася до Фрунзенського РВ ХМУ
ГУМВС України із заявою про
притягнення ОСОБА_3 до
відповідальності. Справа тривалий час
перебувала в провадженні
Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області та 12.10.2012 року було
винесено постанову про закриття
кримінальної справи. Але і на
теперішній час кошти, які взяла у борг
ОСОБА_3 так і не повернуті. Позивачка
зазначала, що діями відповідачки щодо
ухилення від сплати боргу їй
спричинена моральна шкода, оскільки
остання постійно переживала через
неповернення боргу, відчувала постійне
психологічне напруження та головні
болі через безперервні звернення до
органів міліції та прокуратури.

На підставі викладеного ОСОБА_2
звернулася до суду із відповідним
позовом.

До судового засідання позивачка
не з'явилася, проте присутній в
судовому засіданні її представник
ОСОБА_5, підтримав позовну заяву у
повному обсязі, просивши про її
задоволення та пояснивши, що він просе
стягнути суму боргу за договором
позики в гривневому еквіваленті на час
ухвалення рішення, яка буде
дорівнювати 6450 доларів США, про що
подав відповідну заяву.

Відповідачка в судове засідання
не з'явилася, через канцелярію суду
подала заяву, якою заперечували проти
позовних вимог ОСОБА_2, просивши
відмовити в їх задоволенні,
застосувати позовну давність та
просила розглядати справу у її
відсутності.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
заперечення відповідачки, дослідивши
докази у їх сукупності, вважає позовну
заяву такою, що підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом встановлені наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено у судовому
засіданні 25.07.1997 року ОСОБА_3. позичила у
ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6450 доларів
США, які зобов'язалась повернути до
15.08.1997 року, про що складено відповідну
розсипку.

Суду також представлено розписку,
відповідно до якої ОСОБА_3
зобов'язалася грошові кошти, які вона
позичила у ОСОБА_2 25.07.1997 року, повернути
до 01.01.2001 року.

Згідно розписки від 16.05.2003 року ОСОБА_3
знову підтвердила факт отримання
грошей в сумі 6450 доларів США у ОСОБА_2,
де також зазначалося, що гроші вона не
повернула, але зобов'язується
повернути до 15.09.2003 року.

Цивільні відносини за договором
позики від 25.07.1997 року продовжують
існувати і відповідно до п.п.4,9
прикінцевих та перехідних положень ЦК
України, до них застосовуються
положення цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають на підставах,
встановлених ст. 11 цього Кодексу,
зокрема договорів та інших правочинів
(ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК
України).

Належним чином підписаний договір є
доказом передання грошей від
позикодавця до позичальника.

Таким чином, підписання ОСОБА_3
договору позики є доказом отримання
нею від ОСОБА_2 позики в сумі 6450 доларів
США.

Розписка, яка надана суду складена у
простій письмовій формі, відповідно до
якої ОСОБА_2 передала грошові кошти
ОСОБА_3 в сумі 6450 доларів США.

Тобто, між сторонами виникли договірні
правовідносини, згідно з якими
передані гроші, які ОСОБА_3 в
установлений договором строк не
повернула.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України
передбачено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Відповідачкою подано заяву про
застосування позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Але суд не може погодитися з тим, що
позивачкою пропущений строк позовної
давності, виходячи з наступного.

У 2003 році ОСОБА_3 підтвердила факт
отримання грошових коштів в розмірі 6450
доларів США у ОСОБА_2, про що зазначено у
відповідній розписці. До матеріалів
справи додано копію листа за підписом
заступника прокурора Харківської
області від 10.03.2006 року, з якого
вбачається, що ОСОБА_3 не відмовляється
від боргу, який існує перед ОСОБА_2.
Також з постанови старшого слідчого СВ
Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області від 12.10.2012 року про
відмову в порушенні кримінальної
справи вбачається, що будучи допитаною
ОСОБА_3 пояснювала, що вона дійсно у 1997
році займала у ОСОБА_2 грошові кошти на
розвиток бізнесу. В постанові також
зазначалося, що під час очної ставки з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, остання підтвердила
свої пояснення.

Тобто під час допиту слідчим ОСОБА_3.
визнавала свій борг перед ОСОБА_2.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач (ст. 264 ЦК України).

На підставі викладеного суд приходить
до висновку про задоволення позовних
вимог в частині стягнення боргу за
договором позики від 25.07.1997 року в
розмірі 6450 доларів США, що за офіційним
курсом НБУ на час ухвалення рішення
становить 73 504 грн. 85 коп., за даними НБУ
курс долару США до гривні становить
1139,6110 грн. за 100 доларів США (газета
Урядовий кур'єр).

Що стосується вимог позивачки про
визнання дій відповідача щодо
неповернення боргу незаконними та
стягнення моральної шкоди, то вони
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства (ст. 15
ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб (ст. 16 ЦК України), а тому
визнання дій відповідачки незаконними
є невірно обраним способом захисту
порушеного права.

Також необхідно зауважити, що за
загальним правилом особа несе
відповідальність за заподіяну
моральну шкоду у випадках, коли право
на її відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України, або у випадках, передбачених
нормами ЦК, а також іншими нормами
законодавства, які встановлюють
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Цивільна відповідальність
позичальника за несвоєчасне
повернення позики встановлена ст.ст.
1050, 625 ЦК України, які не містять
такого виду відповідальності, як
відшкодування моральної шкоди.

Оскільки законом та договором
позики відшкодування моральної шкоди
не передбачено, правових підстав для
задоволення позову в цій частині не
вбачається.

Питання щодо судового збору, суд
вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 16, 509, 511, 1046 - 1048 ЦК України, ст.ст. 11,
79, 84, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, суму боргу за
договором позики у розмірі 73 504
(сімдесят три тисячі п'ятсот чотири)
грн. 85 коп., що еквівалентно сумі в
розмірі 6450 доларам США, та судовий
збір в сумі 715 грн. 55 коп..

В решті позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги. Особами, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення може
бути подана апеляційна скарга протягом
10 днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя -