Справа № 646/432/14-ц
№ производства 2/646/449/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2014 року Червонозаводський районний
суд міста Харкова у складі головуючого
судді Міндарьової М.Ю., за участі
секретаря судових засідань Губатюк
Х.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, зміну черговості спадкування,-

Встановив:

Позивач звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності, встановлення факту
проживання однією сім'єю та зміну
черговості у спадкуванні в
обґрунтування якого зазначив, що 09.09.1977
року уклав шлюб з ОСОБА_5. В 1976 році у них
народився син - ОСОБА_4. За фахом він є
художник, а його дружина ОСОБА_5 мала
навички з шиття, вони вирішили
об'єднати свої зусилля та зайнятися
виробництвом весільних суконь. За для
отримання патенту на індивідуальну
трудову діяльність, вони з дружиною
вимушені були розірвати свій шлюб
(29.06.1982 року), оскільки можливість
отримати патент мали певні категорії
громадян, в тому числі і самотні матері.
Розірвання шлюбу носило фіктивний
характер оскільки це була вимушена
міра за для отримання патенту на
індивідуальну трудову діяльність і з
часу розірвання шлюбу вони з дружиною
продовжували проживати разом, вести
спільне господарство, мали спільний
бюджет і в 1986 році у них народилася
дочка - ОСОБА_3, після народження якої
стала нагальна потреба в поліпшенні
житлових умов. За роки їх
індивідуальної праці з шитва весільних
суконь та заробітків художника, вони з
дружиною зібрали необхідну суму
грошей для придбання власного житла. І
30.03.1987 року вони з дружиною за договором
купівлі - продажу придбали спірний
будинок за адресою: АДРЕСА_1, договір
було оформлено на дружину - ОСОБА_5
Після придбання будинку вони стали
проживати у ньому всією родиною - він,
його дружина ОСОБА_5 та їх діти (ОСОБА_3
та ОСОБА_4).

За весь час спільного життя з
ОСОБА_5 він не ставив питання щодо
визнання за ним права власності,
оскільки спірних питань між ними не
виникало, вони спільно мешкали однією
сім'єю, як чоловік та дружина, вели
спільне господарство, мали спільний
бюджет, піклувалися один про одного,
добудовували їх будинок і вважали, що
він є їх спільною власністю. Діти,
створивши власні сім'ї, мешкали окремо,
син з 2008 року, дочка з 2011 року.

В 2011 році його дружина ОСОБА_5
захворіла на онкологічне захворювання
та ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, не залишивши
заповіту, а тому її спадкоємцями першої
черги є їх діти. За час хвороби дружини
вони продовжували мешкати разом та
піклуватися один про одного, на
лікування дружини витрачати спільно
зароблені ними гроші, його дружина
ОСОБА_5 майже до останніх днів свого
життя продовжувала працювати -
торгувала на базарі білизною.

Позивач зазначає, що з дітьми
останнім часом у нього погані стосунки
через те, що діти намагаються його
вигнати з будинку, а будинок продати,
через що він звертався до органів
міліції.

Посилаючись на вказані обставини
на положення законодавства України,
позивач просить суд встановити факт
його сумісного проживання з ОСОБА_5 з
29.06.1982 року по 31.07.2013 року; визнати за ним
права власності на 1 / 2 частину
житлового будинку з надвірними
будівлями розташованого за адресою:
АДРЕСА_1; змінити черговість одержання
права на спадщину та надати його
спадкувати разом зі спадкоємцями
першої черги; визнати за ним право
власності на 1 / 6 частину спірного
будинку в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_5

В судовому засіданні позивач та
його представник - адвокат ОСОБА_6
позовні вимоги підтримали та пояснили
про обставини викладені вище, а також
додали, що спірний будинок подружжя
ОСОБА_5 придбали в недобудованому
стані, після вселення разом
добудовували за спільні кошти,
діяльністю з шитва весільних суконь
займалися разом: позивач розробляв
ескізи суконь, привозив тканину,
вантажив розвантажував сировину та
товар, його дружина ОСОБА_5 займалася
шиттям суконь, їх реалізацією. В часи
коли ОСОБА_5 торгувала на ринку жіночою
білизною, позивач відвозив та забирав
її з роботи, відвозив на лікування. В
часи хвороби самостійно піклувався
дружиною та по господарству.
Представник позивача зазначала, що
встановлення факту сумісного
проживання позивача з ОСОБА_5 необхідне
за для доведеності того, що спірне
майно є їх сумісною власністю і
придбано за їх спільні кошти.

Представник відповідачів ОСОБА_7
та відповідачі в судовому засіданні
проти позову заперечували просили суд
відмовити в задоволенні позовних вимог
та пояснили в судовому засіданні, що
15.07.2013 року ОСОБА_5 склала заповіт та
розпорядилася належним їй майном,
заповівши його дочці - ОСОБА_3 Також
зазначили, що батько відповідачів -
ОСОБА_2 дійсно проживав разозщ з ними та
матір'ю у спірному будинку, але не
допомагав матері, пиячив і мати сама, не
знаходячись з ним в шлюбі, придбала
спірний будинок, сумісне проживання
батьків пояснили як жалість їх матері
до позивача. Проти того, що позивач є
батьком відповідачів, а також те, що
спірний будинок належить ОСОБА_5 в
судовому засіданні не заперечували.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179
ЦПК України).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України.

Судом достовірно встановлено, що
відповідно до копії витягу з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян про шлюб № 7 від
24.12.2013 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_5
зареєстрували шлюб 09.09.1977 року, актовий
запис 1426; даний шлюб було розірвано
29.06.1982 року, актовий запис 469.

Як вбачається з договору купівлі -
продажу від 30.03.1987 року та копії листа
Департаменту містобудування,
архітектури та генерального плану
Харківської міської Ради від 22.05.2014
року вих. № 1182/0/22-14 ОСОБА_5 на праві
власності належить житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки вуличного комітету від
15.01.2014 року, реєстраційних документів
на спірне домоволодіння у комітету не
має, вуличному комітету відомо, що
документи були забрані дочкою ОСОБА_3,
яка конфліктує з батьком. Також у
довідці зазначено, що домоволодіння
АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5, яка з 1987 року
мешкає за вказаною адресою разом з
дітьми - ОСОБА_4, ОСОБА_3 та чоловіком -
ОСОБА_2 Подружжя ОСОБА_2 постійно
мешкали разом до дня смерті ОСОБА_5 -
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки Інституту
медичної радіології ім.. С.П.
Григор’єва НАМНУ від 17.01.2014 року від
73/09-10, ОСОБА_5 хворіла на онкологічне
захворювання.

Як вбачається з копії заповіту від
15.07.2013 року, ОСОБА_5 все своє майно
заповідала відповідачу ОСОБА_3

Допитані в судовому засіданні
свідки, яких було приведено до присяги,
та попереджено про відповідальність
за дачу завідомо неправдивих показань
та відмову від дачі показань: ОСОБА_10,
ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 в
судовому засіданні пояснили, що деякі з
них знали подружжя ОСОБА_5 з часу коли
вони уклали шлюб, деякі з часу їх
вселення до спірного будинку. Спірний
будинок на час його придбання
подружжям був в недобудованому стані і
подружжя ОСОБА_5 проживали в будинку
разом з часу його придбання до часу
смерті ОСОБА_5 в липні 2013 року і
добудовували його разом: другий поверх,
ванну кімнату та інше. З часу
реєстрації шлюбу і до смерті ОСОБА_5
подружжя ОСОБА_5 мешкали разом як
чоловік та дружина, працювали і на
спільно зароблені кошти придбали
спірний будинок в тому числі і за кошти,
які отримали від продажу квартири, яку
раніше отримали (свідок ОСОБА_8). ОСОБА_5
не могла за такий незначний час,
приблизно 5 років з часу зайняття
індивідуальною трудовою діяльністю,
заробити самостійно таку кількість
грошей та самостійно придбати будинок.
ОСОБА_2 був справжнім батьком для своїх
дітей: піклувався про їх здоров'я та
розвиток - в разі необхідності водив до
поліклініки, до дитячого садка, школи
та інше. Свідки пояснили, що кожного
разу, коли вони відвідували будинок
ОСОБА_2, вони пересвідчувалися, що
подружжя живе справжнім сімейним,
спільним життям, піклуючись один про
одного. Діти (ОСОБА_4 та ОСОБА_3) останні
роки з батьками не мешкали і дуже рідко
їх відвідували. Коли ОСОБА_5 захворіла,
про неї піклувався її чоловік - ОСОБА_2:
возив її до лікарні, на роботу, забирав
з роботи, порався по господарству
(домашні тварини, город та інше). Свідки
зазначили, що про те, що подружжя
офіційно розірвали шлюб, вони знали та
знали з якої причини - отримання
індивідуального трудового патенту
ОСОБА_5, знали про те, що розірвання
шлюбу носило фіктивний характер,
оскільки сумісне проживання подружжя
та ті стосунки, що існували між
подружжям і які спостерігали свідки
свідчили про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5
були чоловіком та дружиною і саме так
свідки їх сприймали.

Відповідно до положень
Цивільного процесуального Кодексу
України в судовому порядку можуть бути
установлені факти що мають юридичне
значення, зокрема факт сумісного
проживання (ч.1 ст. 256 ЦПК України).

Стаття 112 ЦК України (в редакції 1963року),
що діяла на час виникнення спірних
правовідносин, передбачала можливість
того, що майно може належати двом чи
кільком громадянам на
правіспільноївласності.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги позивача в
частині встановлення факту сумісного
проживання та визнання за ним права
власності на 1 / 2 частину спірного
будинку є доведеними (належними та
допустимими доказами: покази свідків,
довідка вуличного комітету), а тому
підлягають задоволенню, оскільки
надаючи оцінку даним доказам, а також
враховуючи, те, що у подружжя ОСОБА_5
після юридичного оформлення
розірвання шлюбу народилася дочка -
відповідач по справі ОСОБА_3 свідчить
про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 мешкали
разом і спірний будинок набули за
спільні кошти. Доказів, які б це
спростовували, або ж докази існування у
ОСОБА_5 власних коштів достатніх для
придбання будинку сторона
відповідачів суду не надали.

Посилання сторони відповідача як на
заперечення позовних вимог в цій
частині, на існування заповіту, судом
до уваги не приймаються, оскільки на
думку суду існування заповіту не
перешкоджає захисту прав позивача в
частини визнання права власності на
спільне майно, відповідно до заповіту
ОСОБА_5 розпорядилася всім належним їй
майном, визнання ж права власності на 1 /
2 частину будинку за позивачем не
ставить під сумнів існування права
власності у ОСОБА_5 на частину спірного
будинку і тим самим не скасовує волю
спадкодавця.

Щодо позовних вимог позивача в частині
зміни черговості у спадкуванні та
визнання за ним права власності на 1 / 6
частину спірного будинку в порядку
спадкування за законом, то останні
задоволенню не підлягають, оскільки на
час розгляду справи існує не
скасований та не оспорюваний заповіт,
а тому відповідно до положень
Цивільного Кодексу України
спадкування відбувається за заповітом,
що унеможливлює спадкування за законом
в порядку черговості ( стаття 1217 ЦК
України).

На підставі викладеного, керуючись ст.
112 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст.
10, 11, 60, 212-215, 256 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_2, 1954 року народження, з
ОСОБА_5, 1955 року народження, з 29.06.1982 року
по 31.07.2013 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1 /
2 частину житлового будинку з
надвірними будівлями розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:

М.Ю. Міндарьова