Головуючий суду 1 інстанції - Река
Доповідач - Медведєва Л.П.
Справа № 434/2757/13-ц
Провадження № 22ц/782/5404/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

Головуючого - судді
Медведєвої Л.П.

Суддів - Соловей
Р.С., Пащенко Л.В.

при секретарі - Арутюнян
Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду в місті Луганську
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав, третя
особа - Департамент Луганської міської
ради у справах дітей та сімьї, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі
представника - ОСОБА_4, на рішення
Артемівського районного суду міста
Луганська від 21 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 подано до суду
вказаний позов.

У викладенні обставин, якими позивач
обгрунтовувала свої позовні вимоги,
вона зазначила, що рішенням суду від 23
липня 2012 року шлюб між нею та
відповідачем розірвано і з відповідача
стягнуто аліменти на утримання
неповнолітного сина - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З березня 2011 року вони з
відповідачем стали проживати окремо і
з цього часу він не приймає участі у
вихованні сина. Позивач просила
позбавити відповідача батьківських
прав щодо малолітного сина.

Рішенням Артемівського районного суду
міста Луганська від 21 листопада 2013 року
у задоволенні позову відмовлено.

Звернувшись з апеляційною скаргою,
позивач посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права
і ставить питання про скасування
рішення і ухвалення нового, яким
задовольнити позов.

Заперечуючи проти доводів апеляційної
скарги, відповідач вважає рішення
законним і обгрунтованим.

Сторони та представник третьої особи в
судове засідання не з`явилися, про час
та місце останнього їх повідомлено
належним чином і в установленому
законом порядку.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому
засіданні апеляційну скаргу
підтримала та пояснила, що позивач
зверталася до завідуючої дитячим
садком із заявою не давати дитину
відповідачу, оскільки останній має
агресивний характер, він і в суді вів
себе агресивно, у зв`язку з чим суддею
йому робились зауваження.

Прокурор Кудіна Т.А. в судовому
засіданні вважала рішення суду першої
інстанції законним і обгрунтованим,
оскільки підстави для позбавлення
батьківських прав відповідача
відсутні.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача,вислухавши пояснення
представника позивача, думку
прокурора, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги,колегія суддів приходить до
наступного висновку.

За результатами розгляду справи судом
першої інстанції встановлені наступні
обставини.

Так, судом встановлено, що сторони у
справі перебували у зареєстрованому
шлюбі з 26.01.2008 р., від якого мають
малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 /
а.с.7/. Шлюб між сторонами розірвано
за рішенням Артемівського районного
суду міста Луганська від 23.07.2012 р./ а.с.6/,
а також з ОСОБА_3стягнуто на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини.

Відповідно до акту обстеження умов
проживання позивача від 27.03.2013 р. за
адресою: АДРЕСА_1, матір`ю створені
належні умови для утримання, виховання
та всебічного розвитку дитини.

Згідно рішення комісії з питань
захисту прав дитини при виконавчому
комітеті Артемівської районної у місті
Луганську ради від 25.04.2013 р., доцільно
позбавити батьківських прав ОСОБА_3 у
відношенні його малолітнього сина -
ОСОБА_5.

Відповідно до висновку органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Артемівської районної у місті
Луганську ради від 20.05.2013 р. №02-04/10-311,
доцільно позбавити батьківських прав
ОСОБА_3 у відношенні його малолітньго
сина - ОСОБА_5.

Згідно рішення комісії з питань
захисту прав дитини при виконавчому
комітеті Артемівської районної у місті
Луганську ради від 25.07.2013 р. за заявою
ОСОБА_3 вирішено визначити порядок
спілкування ОСОБА_3 з його малолітнім
сином - ОСОБА_5 у вихідні дні за
домовленістю з матір`ю хлопчика.
Враховуючи, що батько з сином тривалий
час не бачилися,рекомендувати матері
дитини ОСОБА_2 звернутися до дитячого
психолога з метою встановлення
контакту батька та сина.

Відповідно до довідки №2034 від 29.03.2011 р.
ОСОБА_3 перебував на обліку в
Артемівському УПСЗН м.Луганська та
одержував допомогу по догляду за
дитиною -ОСОБА_5до досягнення нею трьох
років.

27 травня 2013 року ОСОБА_3 звертався до
Артемівського РВ ЛМУ УМВС України в
Луганській області з приводу того, що
колишня дружина - ОСОБА_2 та завідуюча
дитячим садком №52 ОСОБА_6 чинять
перепони у спілкуванні з дитиною -
ОСОБА_5, що підтверджується висновком
про результати розгляду звернення
ОСОБА_3 від 29.05.2013 р..

25 травня 2013 року ОСОБА_3 звертався до
Артемівського РВ ЛМУ УМВС України в
Луганській області з приводу того, що
колишня дружина - ОСОБА_7 не надає
можливості йому бачитися з малолітнім
сином ОСОБА_5,який на теперішній час
мешкає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується висновком про
результати розгляду звернення ОСОБА_3
від 28.05.2013 р..

Відповідно до довідки №19 від 29.09.2011 р.,
ОСОБА_3 дійсно працював в ТОВ «Тальпа»
слюсарем с 01.09.2011 р., заробітна плата за
місяць встановлена 960,00 гривень.

Згідно рішення Жовтневого районного
суду м.Луганська від 17.12.2012 р. у справі
за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Тальпа»,
позовні вимоги було задоволено
частково,формулювання причини
звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП
України визнані такими, що не
відповідають вимогам чинного
законодавства, стягнуто з ТОВ «Тальпа»
на користь ОСОБА_3моральну шкоду.

Відповідно до рішення Жовтневого
районного суду м.Луганська від 18.03.2013 р.
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково, стягнуто з ТОВ «Тальпа» на
користь ОСОБА_3 невиплачену суму
заробітної плати та відшкодування
моральної шкоди.

Згідно рішення Жовтневого районного
суду м.Луганська від 21.06.2013 р. позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково,
стягнуто з ТОВ «Тальпа» на користь
ОСОБА_3 середній заробіток за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 15.10.2013 р., рішення
Жовтневого районного суду м. Луганська
від 21.06.2013 р. змінено в частині
стягнення на користь ОСОБА_3 суми
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

За вищевказаними рішеннями суду було
видані виконавчі листи.

Відповідно до довідки Жовтневого
відділу ДВС ЛМУЮ від 06.02.2013 р. №1048,
заборгованість ОСОБА_3 по аліментам
станом на 01.02.2013 р. складає 15348,96 гривень.

Листом Жовтневого відділу ДВС ЛМУЮ від
27.05.2013 р. №8874 повідомлено, що в ході
проведення виконавчих дій стало
відомо, що ОСОБА_3 з 01.09.2011 р. перебував в
трудових відносинах з ТОВ «Тальпа».
01.11.2011 р. державним виконавцем було
направлено постанову про звернення
стягнення на заробітну плату ОСОБА_3 до
бухгалтерії підприємства. Аліменти з
підприємства не відраховувались по
невідомим причинам. З документів,
наданих ОСОБА_3, стало відомо, що
керівник ТОВ «Тальпа» не виплачує
заборгованість по заробітній платі
ОСОБА_3, заява перебуває на розгляді в
суді та прокуратурі області. У зв`язку з
вищевикладеним, через відсутність
необхідних документів у державного
виконавця не має можливості нарахувати
та повідомити заборгованість по
аліментам. В період з 2011 року по 2013 рік
самостійно ОСОБА_3 аліменти не
виплачував.

Відповідно до листів Жовтневого
відділу ДВС ЛМУЮ від 06.08.2013р .№11785 та
№11786 на звернення ОСОБА_3, 02.03.2012 р.
державним виконавцем було направлено
постанову про звернення стягнення на
заробітну плату ОСОБА_3 до бухгалтреії
ТОВ «Тальпа», постанову було прийнято
до виконання та перераховано в рахунок
аліментів по 242,93 гривень за квітень і
травень 2012 року, та 71,97 гривень за
червень 2012 року. 07.07.2012 р. бухгалтерія
повідомила, що ОСОБА_3 звільнено. З
07.07.2012 р. по 09.06.2013 р. аліменти нараховані
як для безробітнього, так як відомості
про доходи та місце праці не
надавалися.

Відповідач ОСОБА_3 неодноразово
звертався із заявами до Жовтневого
відділу ДВС ЛМУЮ з приводу отримання
інформації щодо виконання рішення про
стягнення аліментів.

Відповідно до довідки Жовтневого
відділу ДВС ЛМУЮ від 22.10.2013 р. №14723,
заборгованість ОСОБА_3 по аліментам з
19.05.2011 р. по 19.06.2013 р.становить 14807,02
гривень.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_3 на обліку в
Луганському обласному наркологічному
диспансері, Луганській обласній
клінічній психоневрологічній лікарні
не перебуває, до кримінальної
відповідальності не притягувався,
засудженим не був, за місцем проживання
характеризується позитивно як
працелюбний, комунікабельний
,ввічливий, доброзичливий.

Судом встановлено, що позивач сама
чинила перешкоди відповідачу на
побачення з дитиною, що
підтверджується показаннями свідка
ОСОБА_6 щодо того, що весною 2013 року
ОСОБА_2 звернулася з заявою про те, щоб
батьку не дозволяли спілкуватися з
дитиною.

Спір судом вирішено на підставі
ст.ст.150,164 СК України, при ухваленні
рішення суд керувався постановою
Пленуму Верховного Суду України від 30
березня 2007 року №3 « Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення батьківських прав»,
ст.ст.10,11,57-60,212-215,218 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що обставин, які
підтверджують ухилення відповідача
від виконання батьківських обов`язків
щодо малолітнього синаёне встановлено.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги,колегія суддів визнала, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процеуального права, тому підставі для
задоволення апеляційної скарги -
відсутні.

Частиною 1 ст. 164 СК встановлено
вичерпний перелік підстав для
позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він: не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини.

Особи можуть бути позбавлені
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла вісімнадцяти років, і тільки
з підстав, передбачених ст. 164 СК
України.

Умовами застосування цієї міри
відповідальності є:

1) здійснення батьком (матір'ю)
правопорушення, передбачене ст. 164 СК;

2) наявність вини в діях батька (матері);

3) батько (мати) володіють повною
цивільною дієздатністю (особа, визнана
недієздатною, особа не може бути
позбавлена батьківських прав);

4) дитина не досягла повноліття.

Згідно з пп. 15, 16 роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
березня 2007 року № 3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» (зі змінами)
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Згідно із вимогами ч. 4 ст. 19 СК України
при розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування.

Суд може не погодитися з висновком
органу опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Відповідно до положень ст. 214 СК
України, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
забезпечення організаційно-правових
умов соціального захисту дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування» органами опіки та
піклування є державні органи
адміністрації районів, районів в
містах Києві та Севастополі, виконавчі
органи міських чи районних у містах,
сільських, селищних рад.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у
постанові Пленуму Верховного Суду
України № 20 від 19 грудня 2008 року «Про
внесення змін до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення і поновлення батьківських
прав» висновок органу опіки та
піклування має бути оформлений на
бланку державних адміністрацій
районів, районів міст Києва та
Севастополя, виконавчих органів
міських чи районних у містах, сільських
селищних рад, підписаний головою
(заступником голови) та скріплений
печаткою. Також до висновку органу
опіки та піклування повинні бути
додані документи, зазначені в ч. 3 ст. 253
ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи /
а.с.44/ висновок органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Артемівської районної у місті
Луганську ради від 20.05.2013 р. №02-04/10-311,
печаткою не скріплений.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, дійшов правильного
висновку про те, що відповідач
позитивно характеризується за місцем
проживання, переконливих доказів
доцільності позбавлення відповідача
батьківських прав надано не було, а
висновки органу опіки та піклування
про доцільність позбавлення
відповідача батьківських прав не є
достатньо обґрунтованими, тому
позбавлення батьківських прав
відповідача є недоцільним.

Довід апеляційної скарги про те, що суд
першої інстанції необгрунтованно
зазначив в рішенні про те, що він
критично оцінює висновок органу опіки
та піклування, колегія суддів не може
прийняти до уваги, оскільки висновок
органу опіки та піклування з питання
про позбавлення батьківства носить
рекомендаційний характер.

Довід апеляційної скарги про те, що
органами прокуратури не знайдено
підстав застосування заходів
прокурорського реагування за скаргами
відповідача про законність висновку
органу опіки та піклування, колегія
суддів також не може прийняти до уваги,
оскільки Законом України « Про
прокуратуру» передбачено розгляд заяв
і скарг про порушення прав громадян та
юридичних осіб, крім скарг, розгляд
яких віднесено до компетенції суду,
тому органи прокуратури не знайшли
підстав для скасування висновку органу
опіки та піклування не по тим
підставам, що висновок є незаконним, а
по тим підставам, що оцінку висновку
органу опіки та піклування буде давати
суд під час ухвалення судового рішення
про позбавлення відповідача
батьківських прав.

Інші доводи апеляційної скарги
висновок суду не спростовують і не є
підставою для його скасування.

При викладених обставинах, відповідно
до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга
має бути відхилена, рішення суду
залишено без змін.

Керуючись ст.ст.209,307,308 ЦПК України,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представника - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Артемівського районного суду
міста Луганська від 21 листопада 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді