Справа № 188/624/14-ц
Провадження № 2/188/354/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року Петропавлівський
районний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючої судді
Курочкіної О. М.

при секретарі
Лукіній Л. Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Петропавлівка
цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до Петрівської сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на спадкове
майно

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом про
визнання права власності на спадкове
майно до відповідача Петрівської
сільської ради Петропавлівського
району Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік
ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася
спадщина у вигляді житлового будинку
АДРЕСА_1. За життя її чоловік заповіту
не залишив, а тому вона є спадкоємцем за
законом першої черги, оскільки є
дружиною померлого.

Окрім цього спадкоємцями за
законом першої черги є їхні з померлим
діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що
підтверджується їх свідоцтвами про
народження. Однак ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3
відмовилися, про що подали нотаріусу
заяви.

Вказує, що вона на час відкриття
спадщини проживала разом зі
спадкодавцем, що підтверджується
випискою з фінансово-лицьового рахунку
від 12.03.2014 року № 1400, про відмову від
спадщини не заявляла, а тому відповідно
до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається
такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до діючого законодавства
позивач звернулася до першої
Павлоградської державної нотаріальної
контори Дніпропетровської області з
заявою про прийняття спадщини за
законом на житловий будинок після
смерті ОСОБА_3, однак нотаріусом 26.07.2013
року у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом на житловий
будинок їй було відмолено, через те, що
договір купівлі-продажу на підставі
якого її чоловікові належить житловий
будинок не було зареєстровано в
реєстрі прав власності на нерухоме
майно та в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно. У вказаному
листі нотаріус порекомендувала мені
звернутися до суду.

Позивач зазначає, що житловий будинок
АДРЕСА_1 належав її чоловікові ОСОБА_3
на підставі договору купівлі-продажу
від 03.01.1990 року, який було
зареєстровано, відповідно до вимог ст.
227 ЦК УРСР який діяв на той час, в
виконавчому комітеті Петрівської
сільської ради народних депутатів за
реєстровим № 1. Тобто договір
купівлі-продажу було укладено та
зареєстровано відповідно до діючого на
той час законодавства.

Відповідно до довідки
Петрівської сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області № 173 від
21.03.2014 року покійний ОСОБА_3 дійсно був
власником житлового будинку АДРЕСА_1
згідно з даними погосподарської книги
№ 09, особовий рахунок № НОМЕР_1

Позивач також вказує, що від
спадщини у вигляді житлового будинку
вона не відмовлялася, фактично її
прийняла, оскільки на час відкриття
спадщини постійно проживала зі
спадкодавцем, доглядає за будинком,
обробляє земельну ділянку, проте через
відсутність державної реєстрації
права власності не може оформити
спадкове майно на свої ім'я та
розпоряджатися ним на правах власника,
а тому змушена звернутися до суду з
даним позовом.

Позивач в судове засідання надала
заяву з проханням розглянути справу в
її відсутність, просить позов
задовольнити в повному обсязі.

Від відповідача надійшла заява з
проханням розглянути справу без участі
їх представника, позов визнають, проти
його задоволення не заперечують.

Треті особи, які не заявляють
самостійних вимог, що предмету спору в
судове засідання надали заяви про
розгляд справи в їх відсутність. В
заявах вказують, що позов визнають,
проти його задоволення не заперечують,
підтверджують, що від спадщини після
смерті ОСОБА_3 відмовляються.

Вивчивши матеріали справи суд вважає,
що позов підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер чоловік позивача ОСОБА_3, після
смерті якого відкрилася спадщина у
вигляді житлового будинку АДРЕСА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2 від 22.01.2013 року,
копією свідоцтва про укладення шлюбу
серії НОМЕР_3 від 15.03.1975 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав і
обов'язків від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

За життя ОСОБА_3 заповіту не залишив, а
тому позивач є спадкоємцем за законом
першої черги, оскільки є дружиною
померлого.

Окрім цього спадкоємцями за
законом першої черги є їх з померлим
діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 від
02.04.1986 року, копією свідоцтва про
народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 від
26.08.1977 року, копією свідоцтва про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від
23.07.2006 року. Однак ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3
відмовилися, що також підтверджується
їх письмовими заявами поданими до суду,
в яких вони вказують, що проти
задоволення позову не заперечують, від
спадщини після смерті ОСОБА_3
відмовляються.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України
якщо спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України
спадкоємець за заповітом або за
законом може відмовитися від прийняття
спадщини протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається
нотаріусу за місцем відкриття
спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України
спадкоємець за законом має право
відмовитися від прийняття спадщини на
користь будь-кого із спадкоємців за
законом незалежно від черги.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

На час відкриття спадщини позивач
ОСОБА_1 проживала разом зі спадкодавцем
ОСОБА_3, що підтверджується випискою з
фінансово-лицьового рахунку від 12.03.2014
року № 1400, про відмову від спадщини не
заявляла, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268
ЦК України вважається такою, що
прийняла спадщину.

Відповідно до діючого законодавства
позивач звернулася до першої
Павлоградської державної нотаріальної
контори Дніпропетровської області з
заявою про прийняття спадщини за
законом на житловий будинок після
смерті ОСОБА_3, однак нотаріусом 26.07.2013
року у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом на житловий
будинок їй було відмолено, через те, що
договір купівлі-продажу на підставі
якого ОСОБА_3 належить житловий будинок
не було зареєстровано в реєстрі прав
власності на нерухоме майно та в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, що підтверджується
копією листа нотаріуса від 08.01.2014 року
№ 19/02-14. У вказаному листі нотаріус
порекомендувала позивачеві звернутися
до суду.

Той факт, що позивач є спадкоємцем за
законом першої черги після смерті
ОСОБА_3 і прийняла спадщину,
підтверджується вказаним вище листом
завідувача першої Павлоградської
державної нотаріальної контори
Дніпропетровської області від 08.01.2014
року № 19/02-14 в якому зазначено, що
ОСОБА_1 вже отримала свідоцтва про
право на спадщину за законом на інше
нерухоме й рухоме майно померлого
ОСОБА_3

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від
18.07.1963 року договір купівлі-продажу
жилого будинку повинен бути
нотаріально посвідчений, якщо хоча б
однією з сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (стаття 47 цього
Кодексу). Договір купівлі-продажу
жилого будинку підлягає реєстрації у
виконавчому комітеті місцевої Ради
народних депутатів.

Житловий будинок АДРЕСА_1 належав
ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу від 03.01.1990 року, який
було зареєстровано, відповідно до
вимог ст. 227 ЦК УРСР який діяв на той час,
в виконавчому комітеті Петрівської
сільської ради народних депутатів за
реєстровим № 1.

Таким чином судом встановлено, що
договір купівлі-продажу було укладено
та зареєстровано відповідно до діючого
на той час законодавства.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" №
1952-ІV від 01.07.2004 року права на нерухоме
майно та їх обтяження, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов:

- якщо реєстрація прав та їх обтяжень
була проведена відповідно

до законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" № 1952-ІV від 01.07.2004 року
Державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої
ними особи або державного
кадастрового реєстратора у випадках,
передбачених цим Законом.

Вказаним законом "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" визнається
дійсним право власності на нерухоме
майно ОСОБА_3, оскільки реєстрація була
проведене відповідно до законодавства,
що діяло на момент виникнення даного
права.

Відповідно до довідки
Петрівської сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області № 173 від
21.03.2014 року покійний ОСОБА_3 дійсно був
власником житлового будинку АДРЕСА_1
згідно з даними погосподарської книги
№ 09, особовий рахунок № НОМЕР_1

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її на час відкриття.

Від спадщини у вигляді житлового
будинку позивач не відмовлялася, проте
через відсутність державної
реєстрації права власності не може
оформити спадкове майно на свої ім'я та
розпоряджатися ним на правах власника.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону, або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 212-214 ЦПК України, ст.ст.
328, 392, 1216-1218, 1261, 1268, 1272-1274 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до
Петрівської сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на спадкове
майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як за спадкоємцем за
законом першої черги, право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1,
господарські будівлі та споруди: навіс
позначений на плані технічної
документації літерою «Б», убиральня -
літ. «Г», душ - літ. «В», Тр. колодязь - №
1, ворота з хвірткою - № 2.3, огорожа - № 4.
5, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 що
належали ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду
Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя О. М. Курочкіна