АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/5505/2014
Головуючий у 1 - й інстанції:
Доповідач - Ратнікова В.М.
І М Е Н Е М У К
24 квітня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Борисової О.В.
при секретарі - Калініній Я.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 на рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 23 січня 2014 року в цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до Київської
міської ради, треті особи: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Правозахисна група Варта», ОСОБА_7 про
стягнення упущеної вигоди, -
в с т а н о в и л а :
Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 23 січня 2014 року
ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні
позовних вимог до Київської міської
ради, треті особи: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Правозахисна група Варта», ОСОБА_7 про
стягнення упущеної вигоди в сумі 22 000
грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 23 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду 1-ї інстанції є
необґрунтованим, ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Вказує на те, що предметом позову
по даній справі є стягнення упущеної
вигоди, а саме: грошових коштів в сумі 22
000 грн., які позивач не отримав від
ОСОБА_7 внаслідок неналежного розгляду
Київською міською радою його
клопотання. Проте, під час розгляду
справи та ухвалення оскаржуваного
рішення судом 1-ї інстанції фактично
було надано юридичну оцінку діям
відповідача та зазначено, що відсутні
правові підстави для задоволення
клопотання та виділення земельної
ділянки ОСОБА_7. Тобто, судом 1- ї
інстанції фактично було вирішено
публічно-правовий спір, що відноситься
до компетенції адміністративних судів
і не надано жодної правової оцінки
позовним вимогам, які заявлялись по
даній цивільній справі.

В судовому засіданні представник
Київської міської ради Палій
ЄвгенВікторович проти доводів
апеляційної скарги заперечував,
посилалась на те, що вони є
безпідставними, а рішення суду першої
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

Позивач ОСОБА_3, представник
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Правозахисна група
Варта» та ОСОБА_7 в судове засідання не
з'явились, про день та час слухання
справи повідомлені в установленому
законом порядку, причину неявки суду не
повідомили, а тому, колегія суддів
вважає можливим слухати справу в їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з слідуючих
підстав.

Судом встановлено, що 31 січня 2013 року
між ОСОБА_3 (повірений) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «МРВ
«Варта» (замісник) та ОСОБА_7
(довіритель) було укладено договір
доручення за №47/01/13-зд, відповідно до
умов якого, довіритель доручає
повіреному або, відповідно до п.3.9
заміснику, вчинити від імені та за
рахунок довірителя наступні дії: а)
повірений готує від імені та в
інтересах довірителя об'єктивне та
обґрунтоване звернення до
компетентного органу, що має на меті
реалізацію довірителем права на
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку в
розмірі 0,10 га в адміністративних межах
міста Києва, а саме: до моменту
прийняття органом місцевого
самоврядування або виконавчої влади
позитивного рішення про виділення
земельної ділянки; б) відповідне
звернення направляється у
встановлений даним договором спосіб і
протягом 5 днів з моменту спливу
встановленого законом терміну для
надання відповіді на нього сторони
підписують акт виконаних робіт, у якому
відповідь на дане звернення, в разі її
отримання, оцінюється сторонами на
предмет об'єктивності та
обґрунтованості і визнається належною
чи ні; в) в разі відсутності, протягом
встановленого законом терміну, реакції
з боку компетентного органу на
звернення або відповідь на неї визнана
сторонами даного договору неналежною
та такою, що не відповідає вимогам
чинного законодавства і порушує права
та законні інтереси довірителя, і
відповідно, права повіреного на
отримання винагороди, повірений в
рамках та відповідно до умов договору,
звертається до компетентних органів
для захисту зазначених прав та
інтересів довірителя та і власних.

Відповідно до п.п.4.1, 4.2 даного договору
відшкодуванню підлягають усі понесені
будь-якою зі сторін договору збитки
майнового чи не майнового характеру,
пов'язані з реалізацією даного
договору. Отримання належної відповіді
на звернення в порядку п.2.1 даного
договору, що засвідчується у
встановленому даним договором акті
виконаних робіт, надає повіреному
право отримати від довірителя
винагороду в розмірі еквівалентному 8000
грн.

На виконання умов договору доручення
№47/01/13-зд від 31 січня 2013 року, 01 лютого
2013 року ОСОБА_3 від імені ОСОБА_7
підготував та подав до Київської
міської ради клопотання про надання
ОСОБА_7 безоплатно у власність
земельної ділянки в розмірі 0,10 га в
адміністративних межах міста Києва з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

За результатами розгляду вказаного
клопотання, 22 лютого 2013 року Київською
міською радою на ім'я ОСОБА_7 було
направлено листа, яким повідомлено, що
подане клопотання від 01 лютого 2013 року
не відповідає вимогам пункту 2 статті 15
Тимчасового порядку передачі (надання)
земельних ділянок у користування або у
власність в місті Києві, який
затверджений рішенням Київської
міської ради №457/1867 від 15.07.2004 року. У
зв'язку з чим, на підставі пункту 4
статті 15 Тимчасового порядку,
клопотання від 01 лютого 2013 року
повертається заявнику на
доопрацювання.

Також, додатково повідомлено, що у
зв'язку з набранням чинності
нормативно-правових актів, які
регулюють земельні відносини,
Департаментом земельних ресурсів на
даний час розроблено проект нового
Порядку передачі (надання) земельних
ділянок у користування або у власність
із земель комунальної власності в
місті Києві, який 13 грудня 2012 року
оприлюднений на інтернет сайті. Як
наслідок, запропоновано подати
клопотання щодо надання дозволу на
розроблення документації із
землеустрою після затвердження
Київською міською радою на черговій
сесії нового Порядку передачі (надання)
земельних ділянок у користування або у
власність із земель комунальної
власності в місті Києві.

З матеріалів справи також вбачається,
що 12 березня 2013 року між ОСОБА_3
(повірений) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Правозахисна група
Варта» (замісник) та ОСОБА_7 (довіритель)
було укладено додаткову угоду до
договору доручення №47/01/13-зд від 31
січня 2013 року, якою преамбулу договору
№47/01/13-зд від 31 січня 2013 року було
викладено в новій редакції, а саме:
ОСОБА_3 (повірений) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Правозахисна група Варта» (замісник)
та ОСОБА_7 (довіритель). А також п.4.2
договору доручення №47/01/13-зд від 31
січня 2013 року викладено в новій
редакції: Отримання належної відповіді
на звернення в порядку п.2.1 даного
договору, що засвідчується у
встановленому даним договором акті
виконаних робіт, надає повіреному
право отримати від довірителя
винагороду в розмірі еквівалентному 22
000 грн.

Позивач, вважаючи, що внаслідок
неналежного розгляду Київською
міською радою клопотання поданого ним
від імені ОСОБА_7 , він був позбавлений
можливості на отримання грошової
винагороди в сумі 22 000 грн., звернувся до
суду з позовом до Київської міської
ради, треті особи: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Правозахисна група Варта», ОСОБА_7 про
стягнення упущеної вигоди в сумі 22 000
грн.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог до Київської міської
ради, треті особи: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Правозахисна група Варта», ОСОБА_7 про
стягнення упущеної вигоди в сумі 22 000
грн., суд 1-ї інстанції виходив з того, що
позовні вимоги є безпідставними,
необґрунтованими, не підтверджені
належними та допустимими доказами, а
тому правових підстав для їх
задоволення немає.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Зі змісту ст.22 ЦК України, вбачається,
що особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
встановлено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка
встановлює загальні підстави
відшкодування шкоди, під шкодою
розуміється матеріальна шкода, що
виражається в зменшенні майна
потерпілого в результаті порушення
належного йому майнового права та (або)
применшенні немайнового блага (життя,
здоров'я тощо). Шкода це не тільки
обов'язкова умова, але й міра
відповідальності, оскільки завдана
шкода (реальна шкода та упущена вигода)
відшкодовується в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, що беруть участь у справі.

ОСОБА_3, відповідно до вимог ст.60 ЦПК
України, не надав суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
спричинення йому майнових збитків
неправомірними діями, бездіяльністю
або ж рішеннями Київської міської ради,
а тому, колегія суддів вважає, що суд 1-ї
інстанції прийшов до законного та
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_3 до Київської
міської ради, треті особи: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Правозахисна група Варта», ОСОБА_7 про
стягнення упущеної вигоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що
матеріальну шкоду (упущену вигоду) в
розмірі 22 000 грн. відповідач завдав
позивачу внаслідок неналежного
розгляду відповідачем Київською
міською радою його клопотання, колегія
суддів вважає безпідставними, з огляду
на таке.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Ні суду 1-ї інстанції, ні суду
апеляційної інстанції позивачем не
надано належних та допустимих доказів
того, що відповідач під час розгляду
клопотання від 01 лютого 2013 року діяв не
на підставі та не в межах повноважень і
не в спосіб визначений чинним
законодавством. Як і не надано доказів
на підтвердження факту звернення
ОСОБА_7 та/або ОСОБА_3 до суду з позовом
про визнання неправомірними дій
Київської міської ради щодо
неналежного розгляду клопотання від 01
лютого 2013 року суду.

Крім того, ні суду 1-ї інстанції, ні суду
апеляційної інстанції не надано
будь-яких доказів, які б свідчили про
неможливість повторного звернення
позивача до Київської міської ради з
клопотанням, яке б відповідало вимогам
Порядку передачі (надання) земельних
ділянок у користування або у власність
із земель комунальної власності в
місті Києві.

Не заслуговують на увагу твердження
апелянта про те, що судом 1-ї інстанції
не надано жодної правової оцінки
позовним вимогам, які заявлялися по
даній цивільній справі, як наслідок,
безпідставно відмовлено в задоволенні
позову, оскільки суд 1-ї інстанції
розглянув дану справу в межах
заявлених позовних вимог, оцінив
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та прийшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду 1-ї
інстанції також не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому правові підстави для
задоволення апеляційної скарги
представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 23 січня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: