Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Медведєва Л.П.
Справа № 2-3053/12
Провадження № 22ц/782/48/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

Головуючого - судді
Медведєвої Л.П.

Суддів - Соловей
Р.С., Пащенко Л.В.

при секретарі - Аліханян
Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду в місті Луганську
справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення
факту батьківства, третя особа - служба
у справах дітей Жовтневої районної у
місті Луганську ради, за апеляційною
скаргою представник відповідача
ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного
суду міста Луганська від 11 листопада 2013
року,

В с т а н о в и л а :

У грудні 2011 року представник позивача
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом,
який у подальшому було уточнено.

У викладенні обставин, якими
представник позивача обгрунтовував
позовні вимоги позивача, він зазначив,
що позивач з 1995 року проживала однією
сім'єю як чоловік та жінка без
реєстрації шлюбу з померлим
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 по день його смерті.
Вони вели сумісне господарство, були
пов'язані спільним побутом. Від
спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 у них
народилася донька ОСОБА_3. Відомості
про батька в свідоцтві про народження
дитини зазначені відповідно до ч.2 ст.55
КпШС України за вказівкою матері:
прізвище по матері, ім'я та по батькові -
ОСОБА_6 Вадимович.Встановлення факту
батьківства необхідно для одержання
спадщини після смерті ОСОБА_6.
Представник позивача остаточно просив
встановити факт, що померлий
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Луганська від 11 листопада 2013 року
позов задоволено частково, внаслідок
чого встановлено факт, що померлий
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
громадянин України, є батьком ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4, стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 судові витрати по
справі у сумі 8873,83 гривень, у решті
позову відмовлено за
необгрунтованістю.

Звернувшись з апеляційною скаргою,
представник відповідача вважає
рішення незаконним і необгрунтованим
та ставить питання про скасування
рішення і ухвалення новогоёяким у
задоволенні позову відмовити.

Відповідач та представник третьої
особи в судове засідання не з`явилися,
про час та місце останнього їх
повідомлено належним чином і в
установленому законом порядку.

Представник відповідача - ОСОБА_5 в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримала.

Представник відповідача - адвокат
ОСОБА_7 в судовому засіданні також
апеляційну скаргу підтримала та
пояснила, що позивачем не надано
доказів, що підтверджують спільне
проживання та ведення спільного
господарства її та ОСОБА_6 до
народження дитини, спільне виховання
чи утримання ними дитини і докази, що з
достовірністю підтверджують визнання
ОСОБА_6 батьківства.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні
заперечувала проти апеляційної скарги,
просила її відхилити, рішення залишити
без змін.

Представник позивача - ОСОБА_8 в
судовому засіданні заперечувала проти
доводів апеляційної скарги та
пояснила, що доказами спільного
проживання та ведення спільного
господарства позивачем та ОСОБА_6 є
фотографії із зображенням останнього
разом з позивачкою та донькою, характер
зображень свідчить про його ставлення
до дитини, як до власної доньки,
письмові докази та показання
свідків.Уточнену позовну заяву про
встановлення факту батьківства та
визнання права власності в порядку
успадкування, ухвалою суду не прийнято.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
з`явились в судове
засідання,дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів встановила наступне.

За результатами розгляду справи судом
першої інстанції встановлені наступні
обставини.

Так, судом встановлено,що ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 з 1995 року перебували у фактичних
шлюбних відносинах, проживали однією
сім`єю без реєстрації шлюбу. З 1996 року
проживали у квартирі, що розташована в
місті Луганську на кварталі Левченко. У
1997 році переїхали у квартиру, що
розташована у АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 народила доньку -
ОСОБА_3, про що 17 червня 1998 року у книзі
реєстрації актів громадянського стану
про народження відділом реєстрації
актів громадянського стану виконкому
Луганської міської ради зроблено
відповідний запис за №702. Матір`ю у
свідоцтві про народження записана
позивач, у графі „батько" правильно
вказали лише його власне ім`я та по
батькові - ОСОБА_9, прізвище батька
записано ОСОБА_3.

З повідомлення №141 від 03.04.2012 р.,
виданого Луганським міським пологовим
будинком, вбачається, що позивач стала
на облік по вагітності 20.05.1998 року,
вагітність 41 тиждень. Батьком дитини
зазначений ОСОБА_6 згідно
індивідуальної картки вагітноїі
породіллі / історія пологів №1329 ОСОБА_2.

ОСОБА_6 займався вихованням доньки,
відвідував та забирав її зі школи,
піклувався про її фізичне та психічне
здоров`я. Після смерті в грудні 1999 року
матері ОСОБА_6 - ОСОБА_10, у липні 2000 року,
вони переїхали до спірної квартири
АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_10
,проживали там однією сім`єю, вели
спільне господарство, сумісно
виховували їх спільну доньку ОСОБА_3 до
дня його смерті.

Відповідно до свідоцтва про смерть,
виданого Жовтневим відділом
реєстрації актів цивільного стану
Луганського міського управління
юстиції, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6.

З висновків експертизи КУ „Одеське
обласне бюро судово-медичної
експертизи" №93 від 02.07.2013 р. вбачається,
що «молекулярно-генетичним аналізом
ДНК встановлено, що ОСОБА_6, померлий
ІНФОРМАЦІЯ_6,може бути біологічним
батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4,
народженою громадянкою ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_5, з ймовірністю 99,999%; таким
чином батьківство практично доведене».

Спір судом вирішено на підставі ст.53
КпШС УРСР, п.2 УП Розділу Сімейного
кодексу України , при ухваленні рішення
суд керувався ст.ст.213-215 ЦПК України.

Задовольняючи позов в частині
встановлення факту батьківства, суд
першої інстанції виходив з того,що
ОСОБА_6 визнавав себе батьком ОСОБА_3,
брав участь у її вихованні та утриманні
разом із матір`ю дитини,з якою проживав
однією сім`єю, вів спільне господарство
з 1995 року до ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення судових витрат на
правову допомогу, суд виходив з того, що
адвокат брав участь при розгляді
справи в якості представника позивача,
а не як особа, що надає правову
допомогу.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги, колегія суддів визнала, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому підстави
для задоволення апеляційної скарги -
відсутні.

За змістом ст. 53 КпШС України при
встановленні батьківства суд бере до
уваги спільне проживання та ведення
спільного господарства матір`ю дитини
і відповідачем до народження дитини,
або спільне виховання чи утримання
ними дитини, або докази, що з
достовірністю підтверджують визнання
відповідачем батьківства.

Отже, за змістом наведеної норми закону
встановлення судом батьківства може
мати місце в разі доведення хоча б
однієї із зазначених обставин:
спільного проживання та ведення
спільного господарства матір'ю дитини
і відповідачем або спільне виховання
чи утримання ними дитини або докази, що
з достовірністю підтверджують
визнання відповідачем батьківства.

Спільне виховання дитини має місце,
коли вона проживає з матір'ю та особою,
яку остання вважає (або яка вважає себе)
батьком дитини, або коли ця особа
спілкується з дитиною, проявляє
батьківську турботу щодо неї. Під
спільним утриманням дитини слід
розуміти як перебування її на повному
утриманні матері й особи, яку остання
вважає (або яка вважає себе) батьком
дитини, так і, як правило, систематичне
надання цією особою допомоги в
утриманні дитини незалежно від розміру
допомоги. Доказами визнання
батьківства можуть бути листи, заяви,
анкети, інші документи, а також
показання свідків, пояснення самих
сторін, які достовірно підтверджують
визнання відповідачем батьківства.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої
інстанції, враховуючи роз'яснення п. 3
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
від 15 травня 2006 року № 3, дійшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, оскільки позивачем було
надано суду докази, які підтвердили
спільне проживання та ведення
спільного господарства позивачкою та
ОСОБА_6до народження дитини, спільне
виховання і утримання ними дитини та
докази, що з достовірністю
підтверджують визнання відповідачем
батьківства, як це передбачено ч. 3 ст. 53
КпШС України.Довід апеляційної скарги
про те, що у рішенні суду відсутнє
обгрунтування щодо підстав звернення
позивача до суду з позовом про визнання
факту батьківства ОСОБА_6 стосовно
ОСОБА_3 саме до відповідача ОСОБА_4 -
єдиної доньки ОСОБА_6 колегія суддів не
може прийняти до уваги, оскільки в
рішенні суду обгрунтовано, що
встановлення факту батьківства
позивачу необхідно для одержання
спадщини після смерті ОСОБА_6.

Довід апеляційної скарги про те, що
показання свідка ОСОБА_11 необхідно
оцінити критично, оскільки його участь
у справі зумовлена бажанням отримання
від ОСОБА_2 боргу, який вона взмозі
віддати тільки після продажу квартири
покійного ОСОБА_6 і у судовому
засіданні свідок підтвердив наявність
боргових зобов`язань ОСОБА_2, колегія
суддів не може прийняти до уваги,
оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.60
ЦПК України, доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Довід апеляційної скарги про те, щоі
свідки не підтвердили факт визнання
ОСОБА_6 себе за життя батьком ОСОБА_12,
спростовуються матеріалами справи,
оскільки суд взяв показання свідків
щодо спільного проживання та ведення
спільного господарства позивачкою та
ОСОБА_6до народження дитини, спільного
виховання і утримання ними дитини та
докази, що з достовірністю
підтверджують визнання відповідачем
батьківства.

Довід апеляційної скарги про те, що
свідками ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17 не надано конкретних
достовірних показань щодо визнання
ОСОБА_6 своєю донькою ОСОБА_3, колегія
суддів не може прийняти до уваги по
наступним підставам.

Відповідно до ч.1 ст.63 ЦПК України,
показання свідка - це повідомлення про
відомі йому обставини, які мають
значення для справи. Не є доказом
показання свідка, який не може назвати
джерела своєї обізнаності щодо певної
обставини.

Таким чином, вказаними свідками у суді
повідомлено про відомі їм обставини
щодо визнання ОСОБА_6 батьківства у
відношенні до ОСОБА_18, які мали
значення при встановленні факту
батьківства судом першої інстанції.

Довід апеляційної скарги про те, що
амбулаторна картка ОСОБА_18, де в графі
батько зазначено - ОСОБА_6 та Довідка
ВКК №2 від 11.01.2011 року, де зазначено у
графі батько - ОСОБА_6 , не можуть бути
належним доказом батьківства ОСОБА_6,
оскільки відповідні записи зроблені зі
слів ОСОБА_2, колегія суддів не може
прийняти до уваги по наступним
підставам.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування / ч.3
ст.58 ЦПК України/.

Тому вказані письмові докази є
належними доказами, оскільки містять
інформацію щодо предмета доказування.

Довід апеляційної скарги про те, що за
життя померлий ОСОБА_6 відмовлявся від
реєстрації себе батьком ОСОБА_3
,оскільки не визнавав себе таковим, про
це він розповідав своїм родичам та
друзям,зазначений факт
підтверджується нотаріально
посвідченою заявою ОСОБА_19 - рідної
сестри матері померлого ОСОБА_6, на
увагу не заслуговують, оскільки
відповідно до ч.5 ст.180 ЦПК України, ч.2
ст.59 ЦПК України ОСОБА_19 повинна була
бути допитана у судовому засіданні зі
складенням присяги та з попередженням
про кримінальну відповідальність,
однак клопотання про виклик свідка
ОСОБА_19 відповідач та його
представники у судовому засіданні не
заявляли. При таких обставинах, суд при
ухваленні рішення обгрунтовано не взяв
до уваги заяву ОСОБА_19, оскільки цей
доказ є недопустимим.

Довід апеляційної скарги про те, що
доказ батьківства - висновок
молекулярно-генетичної експертизи КУ
«Одеське обласне бюро судово-медичної
експертизи № №93 від 02.07.2013 року є
недопустимим, оскільки експертиза
проведена з використанням кісткового
матеріалу сумнівного походження,
отриманого з порушенням порядку,
встановленого законом, колегія суддів
не може прийняти до уваги виходячи з
того, що вилучення трупа ОСОБА_6
підтверджено компетентною
комісією,здійснено з дозволу
Держсанепідслужби у Луганській
області та дозволу Комунального
підприємства «Ритуальна служба
м.Луганська»,відібрання біологічних
матеріалів померлого здійснено за
участю спеціаліста - експерта
Луганського обласного бюро
судово-медичних експертиз.

Довід апеляційної скарги про те, що
представник відповідача ухвалу суду
про проведення ексгумації трупа ОСОБА_6
та телеграму на ім`я відповідача не
отримувала, спростовуються
матеріалами справи, згідно з якими
телеграму на ім`я відповідача про дату
та час вилучення трупу ОСОБА_6 було
направлено на останню відому суду
адресу /а.с.127/, про зміну адреси і нову
адресу відповідачем та її
представником суду повідомлено не
було.

Довід апеляційної скарги про те, що
ексгумацію тіла в забезпечення доказів
у цивільному процесі проводити не
передбачено, тому суд необгрунтовано
виніс ухвалу про проведення ексгумації
тіла померлого ОСОБА_6,колегія суддів
не може прийняти до уваги , оскільки це
не впливає на висновок експертизи.

При викладених обставинах, відповідно
до ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга
має бути відхилена, рішення суду
залишено без змін.

Керуючись ст.ст.209,307,308 ЦПК України,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Луганська від 11 листопада 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді