Головуючий суду 1 інстанції - Олійник
Доповідач - Медведєва Л.П.
Справа № 428/2719/13-ц
Провадження № 22ц/782/5684/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Луганської
області в складі:

Головуючого - судді
Медведєвої Л.П.

Суддів - Соловей
Р.С., Пащенко Л.В.

при секретарі - Арутюнян
Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду в місті Луганську
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ЗАТ
«ОТПБанк» про визнання договору
недійсним, третя особа - ТОВ
Сєвєродонецьке підприємство
»Хімпоставка», за апеляційною скаргою
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на рішення
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 22 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_2 подано до суду
вказаний позов.

У викладенні обставин,якими позивач
обгрунтовувала свої позовні вимоги,
вона зазначила, що 12 вересня 2006 року
ОСОБА_3 і Акціонерним комерційним
банком «Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є Закрите
акціонерне товариство «ОТПБанк», був
укладений кредитний договір, згідно з
умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит
на споживчі цілі. Про це їй стало відомо
від колишнього чоловіка - ОСОБА_3 в
грудні 2009 року, який пред`явив їй копію
постанови державного виконавця щодо
звернення стягнення на будинок, який
він надав банку в іпотеку і що у зв`язку
з непогашенням кредиту за заявою банку
звернено стягнення на будинок, тому
вона повинна його звільнити. Позивач
вважає договір іпотеки недійсним,
оскільки 28 листопада 1996 року вона
уклала шлюб з ОСОБА_3, шлюб було
розірвано 27 вересня 2002 року. Під час
шлюбу ними було побудовано житловий
будинок, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, який ОСОБА_3 і передав в
іпотеку банку. Під час шлюбу між ними на
підставі рішення селищної ради було
видано свідоцтво про право власності
на будинок. Незважаючи на це, її чоловік
без її відома та згоди уклав договір
іпотеки. Позивач просила визнати
недійсним договір іпотеки.

Рішенням Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 22
листопада 2013 року позов задоволено,
вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Звернувшись з апеляційною скаргою, ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права і ставить питання
про скасування рішення і ухвалення
нового, яким у задоволенні позову
відмовити.

Заперечуючи проти доводів апеляційної
скарги, позивач ОСОБА_2, відповідач
ОСОБА_3вважають рішення законним і
обгрунтованим.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з`явилися, про час
та місце останнього їх повідомлено
належним чином і в установленому
законом порядку, Товариство з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» звернулось до суду
із заявою про розгляд справи за
відсутності його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної
скарги,колегія суддів встановила
наступне.

За результатами розгляду справи судом
першої інстанції встановлені наступні
обставини.

Так, судом встановлено, що відповідно
до свідоцтва про укладення шлюбу та
свідоцтва про розірвання шлюбу позивач
ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_3 з 28.11.1996 р. по
12.09.2002 р.знаходились у зареєстрованому
шлюбі.

Під час шлюбу, відповідно до рішення №24
виконкому Чабанівської селищної ради
народних депутатів від 15.07.1998 р.
відповідачу ОСОБА_3 було надано
земельну ділянку для будівлі та
обслуговування нового житлового
будинку та господарських будівель.
Відповідно до державного акту на право
приватної власності на землю серії П-ЛГ
№095706 вказану земельну ділянку
передано в приватну власність ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про право власності
на житловий будинок від 27.12.2001 р.ОСОБА_3
на праві особистої власності належить
житловий будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Факт побудови будинку в період шлюбу
також підтверджується проектом
забудівлі земельної ділянки, схемою та
актом виносу в натурі меж земельної
ділянки, пояснювальною запискою,
обов`язками забудовника.

Відповідно до кредитного договору
№МL-900/379/2006 від 12.09.2006 р., банк надав
ОСОБА_3 кредит у розмірі 100000,00 доларів
США, цільове використання - споживчі ці.

Відповідно до договору іпотеки від
12.09.2006 р., укладеного між Акціонерним
комерційним банком «Райффайзенбанк
Україна» / правонаступником прав та
обов`язків якого є Закрите акціонерне
товариство «ОТББанк»/ та
ОСОБА_3?останній з метою забезпечення
виконання кредитного договору від
12.09.2006 р. №МL-900/379/2006 передав банку в
іпотеку житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Підпунктами е/,h/,і п.5.1 договору іпотеки
"Іпотекодавець цим заявляє, гарантує і
зобов`язується на користь
Іпотекодержателя, що відсутні права
будь-яких третіх осіб щодо предмету
іпотеки / будь-якої його частини/, зміст
ст.ст.3.21,65,74 Сімейного кодексу України
іпотекодавцю роз`яснено...».

Відповідно до постанови про відкриття
виконавчого провадження від 26.11.2009 р.,
звернуто стягнення на нерухоме майно -
житловий будинок та земельну ділянку,
що належать боржнику ОСОБА_3.

Як зазначила позивач, про договір
іпотеки їй стало відомо лише в грудні
2009 року, після того, як відповідач
ОСОБА_3 надав їй копію зазначеної
постанови,тобто позивачем строк
звернення до суду пропущено не було.

Після розірвання шлюбу позивач
продовжувала проживати в житловому
будинку, зареєстрована в ньому.

Іпотекодавець ОСОБА_3 не попередив
іпотекодержателя про права іншої особи
- позивача ОСОБА_2 на предмет іпотеки, що
є порушенням п.5.1 договору іпотеки та
відповідно до застереження до п.5.1
вважаються наданням недостовірної
інформації з метою укладення
іпотечного договору.

Спір судом вирішено на підставі ст.22
КпШС України, ст.578 ЦК України, Закону
України « Про власність», Закону
України « Про іпотку», при ухваленні
рішення суд керувався
ст.ст.7,10,11,60,88,209,212-215,294 ЦПК України.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що житловий будинок, який
передано в іпотеку, є майном, нажитим
подружжям під час шлюбу, а отже
належить їм на праві спільної сумісної
власності, позивач продовжує
користуватися спільною сумісною
власністю і не має намір відмовлятися
від свого права власності на спільне
сумісне майно.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги, колегія суддів визнала, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи і ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, тому підстави
для задоволення апеляційної скарги -
відсутні.

Так, статтею 22 КпШС України (чинною на
час виникнення спірних правовідносин)
визначено, що майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що згоди на
передачу в іпотеку житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_1, придбаних
позитвачем ОСОБА_4 і відповаідачем
ОСОБА_3 у період шлюбу, позивач не
надавала, тому договір іпотеки був
укладений всупереч вимог ст. 578 ЦК
України.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 25 постанови від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», при оспоренні договору
застави (іпотеки) суд має враховувати
положення статті 578 ЦК України, згідно з
якими майно, що є у спільній власності,
може бути передане у заставу лише за
згодою іншого з подружжя, який у разі
пред'явлення позову про звернення
стягнення на таке майно має бути
залучений до участі у справі.

Позивач згоди на передачу у іпотеку
банку зазначеного вище житловаого
будинку не надавала.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

За змістом ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога
про визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненим правочином.

Відповідно до договору про
відступлення права вимоги від 18
березня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» уступив
право вимоги за кредитним договором
12.09.2006 р. №МL-900/379/2006, а також договором
іпотеки від 12.09.2006 року.

Довід апеляційної скарги про те, що
відповідач ОСОБА_3 був єдиним власником
майна, оскільки майно було передано в
іпотеку після розірвання шлюбу між ним
та позивачем , колегія суддів не може
прийняти до уваги, виходячи з
наступного.

Пленум Верховного Суду України в
постанові від 21.12.2007 року №11 « Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб,розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз`яснив,
що, вирішуючи спори про поділ майна
подружжя, суди повинні враховувати, що
само по собі розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності подружжя на майно, набуте
ними за час шлюбу.

Інші доводи апеляційної скарги
висновок суду не спростовують і не є
підставою для його скасування.

При викладених обставинах, відповідно
до ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга
має бути відхилена, рішення суду -
залишено без змін.

Керуючись ст.ст.209,307,308 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» - відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 22
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді