Номер провадження: 22-ц/785/4016/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа
орган опіки та піклування Суворівської
районної адміністрації ОМР, Перший
відділ РАЦС Суворівського району
Одеської області міського управління
юстиції, про позбавлення батьківських
прав за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Суворівського районного суду
м. Одеси від 27.02.2014 року,

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася з
позовними вимогами про позбавлення
батьківських прав її батька ОСОБА_3

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилався на те, що його батьки - це
ОСОБА_3 і ОСОБА_5 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 17 січня 1997 року
по 20 березня 2001 рік. В шлюбі народились
доньки - близнюки ОСОБА_2 і ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розлучення батьків ОСОБА_2
залишилася мешкати разом з матір'ю, яка
до теперішнього часу утримує її дбає
про її здоров,я та освіту та усіляке
піклується нею. ОСОБА_2 своїх вимогах
вказує на те, що відповідач
самоусунувся від виконання
батьківських обов'язків, не
спілкується з нею, не цікавиться ні її
здоров,ям, ні навчанням, ні дозвіллям,
батьківської участі у її житії не
приймає, а спроби налагодити стосунки з
батьком позитивних результатів не
дали. У зв'язку з чим позивач звернувся
до органу опіки та піклування
Суворовської районної адміністрації
ОМР з письмовою заявою про позбавлення
батька батьківських орав. Орган опіки
та піклування в своєму висновку вважав
доцільним позбавити батьківських прав
відповідача. Тому позивач просив
задовольнити заявлені вимоги.

Відповідач позов не визнав.

Треті особи орган опіки та піклування
Суворовської районної адміністрації
ОМР, Перший відділ РАЦС Суворовського
району Одеського міського управління
юстиції подали до суду листи, в яких не
заперечували розглядати справу за їх
відсутністю.

В судовому засіданні від 22 січня 2014
року представник органу опіки та
піклування Суворовської районної
адміністрації ОМР підтримала висновок
органу опіки та піклування, надала суду
пояснення, позов підтримала.

Рішенням Суворівського районного суду
м. Одеси від 27.02.2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно ухвалено з порушенням норм
матеріального процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи і ставиться питання
про ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на те, що
ОСОБА_5 і ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 і
ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2. Батьки дітей
розірвали шлюб в березні 2001 року, з того
часу проживають окремо один від одного.
Діти стали проживати разом з матір,ю в
квартирі АДРЕСА_1, з батьком
підтримувався постійний зв'язок,
батько спілкувався з доньками,
цікавився їх навчанням, відвідував
навчальний заклад, де доньки вчились,
спілкувався з вчителями та
керівництвом, що загалом позивачка не
заперечує,

З 2008 року донька ОСОБА_6 перейшла
проживати в будинок батька у зв'язку з
конфліктами з матір'ю, які
супроводжувались нанесенням легких
тілесних ушкоджень, ці факти
відображенні в вироку Суворовського
районного суду міста Одеси від 17 червня
2009 року. З 2008 року донька ОСОБА_6 ніяких
стосунків з матір'ю не підтримує, в 2010
році ОСОБА_5 позбавлена батьківських
прав відносно доньки ОСОБА_6.

Донька ОСОБА_2 - позивачка по справі, за
своїм власним бажанням залишилась
проживати з матір'ю, на пропозиції
батька переїхати проживати в будь-який
час до нього і сестри відмовлялась, з
того часу з сестрою стали
погіршуватись відносини у зв'язку з
вироком отриманим їх матір'ю за
звинуваченням доньки ОСОБА_6. При цьому,
батько ОСОБА_2 сплачував аліменти на її
утримання, що не заперечував
відповідач.

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що вона
образилася на батька за його
відношення до неї, його байдужість до
її життя взагалі, що відповідач та
сестра не захотіли та не надали
свідчення того чи зареєстрована чи ні
вона у будинку батька для отримання
паспорту, не надали домову книгу
паспортисту, вона була вимушена робити
запити відповідні інстанції , щоб
отримати офіційну довідку про
відсутність її реєстрації, і тільки
тоді вона змогла зареєструватись в
квартирі матері і отримати паспорт.

Суд першої інстанції
встановив, що у батька з донькою ОСОБА_2
не склались добрі, теплі стосунки, які б
ґрунтувались на довірі та любові, що
спостерігалось безпосередньою
поведінкою в судових засідання. При
цьому відповідач не назвав суду ні
одного факту, який підтвердив би, що
батько з донькою ОСОБА_2 чи разом і з
ОСОБА_6 проводили дозвілля чи свята, в
буденні вільно спілкувалися без тиску
та претензій зі звинуваченнями.

Відповідно до Висновку органу опіки та
піклування від 30.09.2013 року за № 01-05-1/2606
вх, орган опіки та піклування вважає
доцільним позбавити відповідача
батьківських прав відносно позивача.
Суд першої інстанції вважав даний
висновок передчасним та не
підтвердженим в судовому засіданні.

Подані позивачем докази не є
достатніми для того, щоб одного з
батьків позбавити батьківських прав.
Має місце штучне розділення дітей
близнюків, а також непорозуміння та
відсутність поваги до прав і інтересів
доньки ОСОБА_2 з боку батька, що і
призвело до відчуття образи у доньки
ОСОБА_2 на батька, про що вона сказала в
судовому з засіданні, що в подальшому і
викликало у неї бажання позбавити
батьківських прав батька.

Суд першої інстанції критично
поставився до показань свідків - це
доньки ОСОБА_6 та матері відповідача,
які втягнути в сімейний конфлікт та
захищають інтереси відповідача,
знаходяться в залежності як
неповнолітня особа і пристаріла
пенсіонерка, у тому їх показання не
можуть бути прийняті як належний та
допустимий доказ позиції ОСОБА_3 в
зазначеній справі. Крім того, свідчення
даних свідків лише підтверджують
негативні стосунки між близькими
родичами, що можливо виникло через
тривалий непримиримий конфлікт між
батьками ОСОБА_2.

Донька ОСОБА_2 не заперечувала, що
бабуся, сестра і батько запрошували її
відвідувати батька, бабусю, сестру,
запрошували її в святкові новорічні
дні та на Різдво, але вона відмовлялась
через непорозуміння та фактично
недобрі стосунки з батьком і сестрою.

З пояснень сторін, показань свідка
ОСОБА_6, кожна з доньок захищає того з
батьків з ким проживає, що також
свідчить про тривалий внутрішній
конфлікт між батьками, який повністю
вплинув на дітей і які фактично
втягнути в цей конфлікт.

Не знайшли в суді ствердження
відповідача щодо негативного впливу
мати на доньку ОСОБА_2. Суд прийняв до
уваги той факт що діти в малолітстві
стали проживати з різними батьками, і
кожна з доньок відстоює свої інтереси,
та має особисту прихильність до того з
батьків з ким проживає.

Навіть під час розгляду справи в
судовому засіданні, відповідач поводив
себе некоректно, не толерантно і
нестримано в прояві своїх емоцій
відносно матері доньок - це ОСОБА_5,
висловлювався образливо та в
іронічному тоні називав ОСОБА_5
«неблагополучная мать», на
неодноразові зауваження суду не
реагував, всіляко виражаючи своє
негативне ставлення до матері дітей.

З урахуванням встановлених обставин,
суд першої інстанції вважав що ті
підстави, на які посилалась позивачка в
обґрунтування позовних вимог, не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, тому суд відмовляє в
задоволенні позову.

Колегія погоджується з зазначеними
висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду першої інстанції не спростовують,
а навпаки підтверджують висновки суду
першої інстанції, що підставою для
звернення позивача до суду є тривалий
внутрішній конфлікт між батьками, який
повністю вплинув на дітей і які
фактично втягнути в цей конфлікт.
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає,
що відповідач ображає мати позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на
ненадання судом першої інстанції
належної уваги висновки органу опіки
та піклування про доцільність
позбавлення відповідача батьківських
прав відносно позивача, колегія вважає
помилковими, оскільки суд першої
інстанції дав належну оцінку
зазначеному висновку, однак при
встановленні фактичних обставин
справи відмовив у задоволенні
заявлених позовних вимог.

Позивач зазначаючи як при розгляді
справи в суді першої інстанції так і в
апеляційній скарзі не те, що відповідач
не цікавиться її інтересами не
допомагає матеріально, однак сама
зазначає, що відповідач запропонував
позивачу у 2010 році переїхати проживати
до себе.

Крім того колегія приймає до уваги, що в
разі задоволення позовних вимог,
фактично будуть припинені відносини
позивача з сестрою близнюком.

На підставі наведеного колегія вважає,
що доводи апеляційної скарги не
містять підстав для скасування рішення
суду першої інстанції з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну ОСОБА_2 відхилити. Рішення
Суворівського районного суду м. Одеси
від 27.02.2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Головуючий
О.А. Ступаков

Судді
О.Д. Варикаша

В.А. Станкевич