Єдиний унікальний номер 249/5123/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1332/2014
Головуючий 1 інстанції Нестеренко Є.В.
унікальний номер 249/5123/13ц
Доповідач Курило В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В., Мірута О.А.,

при секретарі Внуковій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу,-

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3, про поділ
спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 17 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу, посилаючись на те, що 08.06.1999 року
вона уклала шлюб з відповідачем. Від
шлюбу є неповнолітня дитина - син
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З травня 2012 року
між позивачем та відповідачем
припинились сімейні відносини,
відсутні спільні інтереси. Позивач
вважає, що збереження сім'ї не можливе.
Просила суд розірвати шлюб, укладений
поміж нею та ОСОБА_2

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
в суд з зустрічною позовною заявою до
ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя. Свої позовні
вимоги, мотивував тим, що 18.06.1999 року
перебував у шлюбі з ОСОБА_1 З травня 2012
року вони мешкають окремо, спільне
господарство не ведуть. За час шлюбу за
спільні кошти було придбано майно, яке
складається з двох однокімнатних
квартир. Вказане майно зареєстровано
за ОСОБА_1 Відповідач просить суд
визнати, що однокімнатна квартира
АДРЕСА_1 та однокімнатна квартира
АДРЕСА_3 є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, визнати
за ним право власності на 1/2 частину
однокімнатної квартири АДРЕСА_1 та 1/2
частину однокімнатної квартири
АДРЕСА_3 , поділити спільне майно
подружжя та виділити в натурі йому
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ;
виділити в натурі ОСОБА_1 однокімнатну
квартиру АДРЕСА_3.

Рішенням Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 17 грудня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.
Зустрічні позовні вимоги задоволені
частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 Після розірвання шлюбу ОСОБА_1
залишити прізвище - ОСОБА_1. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові
витрати у розмірі 114 грн. 70 коп. Позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа -
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя - задоволені частково.

Поділено спільне майно подружжя:
визнано за ОСОБА_2 право власності на:
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на:
однокімнатну квартиру АДРЕСА_3;

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
різницю вартості часток спільного
майна у сумі 2459 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати: судовий , збір у сумі 229
грн. 40 коп., витрати на правову допомогу
у сумі 1000 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
в якій посилається на незаконне та не
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції. Зокрема вказує, що вирішуючи
спір по суті, суд повинен був визначити
розмір частки кожної із сторін та
вартість цієї частки майна в кожному
об'єкті, та, виділяючи у власність
ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, стягнути з
нього на користь ОСОБА_1 вартість її
частки, а для цього позивач за
зустрічним позовом повинен був
попередньо внести відповідну грошову
суму на депозитний рахунок суду. Таким
же чином суд повинен був вирішити
питання і з квартирою АДРЕСА_3. Апелянт
вказує, що не бажає отримувати
компенсацію за нежиле приміщення
АДРЕСА_1, а бажає ним користуватися як
офісом. Вона після припинення шлюбних
відносин з відповідачем вкладала свої
кошти на реконструкцію приміщення, і не
згодна, щоб її позбавили власності. У
зв'язку з викладеним, просить змінити
рішення суду першої інстанції, визнати
за нею та ОСОБА_2 право власності на ?
частину за кожним на належне
приміщення АДРЕСА_1, та на однокімнатну
квартиру АДРЕСА_3.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1
та її представник апеляційну скаргу
підтримали і просили її задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник просили
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, рішення суду -
зміні, виходячи з наступного.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції встановив, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 перебувають у юридичному шлюбі
з 18.06.1999 року. Шлюб зареєстрований
відділом реєстрації актів
громадянського стану м. Шахтарська
Донецької області 18.06.1999 року, актовий
запис. 143.

Сторони з травня 2012 року не мешкають
разом, не ведуть спільного
господарства мають окремий бюджет.
Фактичне перебування у шлюбних
відносинах суперечить інтересам
позивачки.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач наполягає на розірванні шлюб, а
відповідач позов визнає, збереження
сім'ї не є можливим.

В наведеній частині рішення суду
першої інстанції сторонами не
оскаржується.

Розглядаючи позовні вимоги про поділ
спільного майна подружжя, судом першої
інстанції встановлено, що за час шлюбу
сторони придбали :

- 01.11.2007 року однокімнатну квартиру
АДРЕСА_3,

- 02.06.2008 року квартиру АДРЕСА_4, яку 14.10.2008
року було обмінено на однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
обидва предмети нерухомості є
спільним сумісним майном подружжя
ОСОБА_1 через те, що придбано під час їх
юридичного шлюбу. А доводи ОСОБА_1 про
те, що вказане майно є її приватною
власністю, купленим на її особисті
кошти, - є безпідставними і не
доведеними належними та допустимими
доказами.

Вказані висновки суду першої інстанції
також не оспорюються сторонами.

Відповідно до статті 60 Сімейного
Кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 Сімейного
Кодексу України дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини 1 статті 70
Сімейного Кодексу України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Враховуючи приведені вище норми
матеріального права, суд першої
інстанції зробив правильний висновок
про те, що подружжя ОСОБА_1 мають рівні
права щодо нерухомого майна,
придбаного ними під час шлюбу і кожному
з них належить по ? його частині.

Разом з тим, суд неправильно визначив
спосіб розподілу нерухомого майна, що
стало можливим через неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

Виділяючи в натурі кожному із сторін по
справі нерухоме майно, суд першої
інстанції виходив з того, що подружжя
ОСОБА_1 володіють, користуються і
розпоряджаються двома жилими
однокімнатними квартирами: АДРЕСА_3.
розташованому на АДРЕСА_1.

Проте, суд першої інстанції не
врахував, що відповідно до рішення
виконавчого комітету Шахтарської
міської ради від 18 листопада 2009 року №
486 жиле приміщення АДРЕСА_1 визнане
невідповідним санітарним і технічним
вимогам та непридатним для проживання.
ОСОБА_1 наданий дозвіл на переведення
вказаного жилого приміщення в нежиле.

Рішенням виконавчого комітету
Шахтарської міської ради від 16 грудня
2009 року № 554 ОСОБА_1 надані містобудівні
умови і обмеження на реконструкцію
нежилого приміщення АДРЕСА_1 для
розміщення офісу. (а.с.115-116).

Таким чином, приміщення АДРЕСА_1 на час
розгляду справи в суді першої
інстанції не є жилим і не могло
розглядатись судом як квартира. У
зв'язку з цим висновок суду про поділ
майна в натурі з виділом кожному з
подружжя окремого житлового
приміщення є безпідставним і
необгрунтованим.

Враховуючи, що поділ майна в натурі у
спосіб, вказаний ОСОБА_2 не грунтується
на законі, а також те, що у кожного з них
є рівні права користування, володіння і
розпорядження спірним майном, суду
першої інстанції необхідно було
визначити інший порядок розподілу
спірного майна шляхом визнання за
кожним з подружжя права власності на ?
частину нерухомого майна за кожним.

Рішення суду першої інстанції в
частині спору про розподіл майна
подружжя не грунтується на законі і
відповідно до частини 1 статті 309 ЦПК
України підлягає зміні.

У зв'язку із зміною рішення суду в
частині спору про розподіл майна
подружжя, підлягає зміні рішення суду
першої інстанції і в частині розподілу
судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Суд задовольнив позов ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу. Тому відповідно до
частини 1 статті 88 ЦПК України
відповідач має сплатити позивачу
оплачений ним при подачі позовної
заяви судовий збір в сумі 114.70 грн.

Апеляційний суд частково задовольняє
позовні вимоги ОСОБА_2 і тому
відповідно до приведеної норми закону
компенсує на половину його витрати на
оплату судового збору за рахунок
ОСОБА_1, що дорівнює 114.60 грн.

На половину апеляційний суд компенсує
витрати ОСОБА_2 на оплату правової
допомоги у зв'язку з частковим
задоволенням його позовних вимог. І
розмір компенсації дорівнює 500 грн. ( 1000
грн. :2).

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 17 грудня 2013
року змінити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - за кожним
право власності по ? частині на нежиле
приміщення АДРЕСА_1 та по ? частині
однокімнатної квартири АДРЕСА_3

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судовий збір в сумі 114,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 114,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
витрати на правову допомогу 500,00 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з часу його проголошення
і може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення рішення апеляційного
суду.

Судді: