Справа № 464/690/14-ц
пр.№ 2/464/497/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2014 Сихівський районний суд м.
Львова в складі:

головуючого судді Шашуріної Г.О.,

за участю секретаря Причини О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору позики
припиненим, -

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, посилаючись на те, що

06.03.1998 року між нею, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
було укладено договір позики. За
умовами даного договору вона та ОСОБА_2
отримали у позику кошти в сумі 30 000,00
грн., що на момент укладення угоди
еквівалентно 15 000,00 доларам США. Термін
укладення угоди - один календарний
місяць. Стверджувала, що позику та
відсотки за користування коштами вона
повернула ОСОБА_3 у повному обсязі.
Однак, на даний час ОСОБА_3 заперечує
виконання умов договору. Вона
зверталась із проханнями до ОСОБА_3 про
надання довідки про погашення
позичених коштів за договором позики,
однак, остання відмовила. Таким чином,
договірні відносини є припиненими. З
огляду на те, що ОСОБА_3 вчинялись
протиправні дії, зокрема щодо невидачі
підтвердження про виконання
зобов'язань позичальника, її права
сторони договірних відносин є
порушеними. На теперішній час, не
зважаючи на те, що вона виконала взяті
на себе зобов'язання в повному обсязі
по договору позики, вказаний договір не
припинено його виконанням, а крім того
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ставлять питання про
виконання зобов'язань. Зазначала, що
рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 20.08.2012 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_5 - було встановлено повноцінне
повернення грошових коштів за вказаним
вище договором позики у встановлені
строки. В процесі провадження у справі
було встановлено наявність у ОСОБА_1
оригіналу договору позики, що свідчить
про вичерпаність договірних
зобов'язань таких кредитних угод
сторонами повністю. З урахуванням
наведеного, позивач просила суд
визнати договір позики від 06.03.1998 року,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
припиненим та стягнути з відповідачів
судові витрати.

Ухвалою суду від 24.04.2014 року
провадження у вказаній справі в
частині вимог до ОСОБА_3 закрито на
підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України у
зв'язку зі смертю сторони - фізичної
особи.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав з підстав,
зазначених у заяві, та просив вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, про день та час розгляду
справи повідомлялась належним чином,
причини неявки суду не повідомила, заяв
про можливість розгляду справи за її
відсутності від відповідача не
надходило.

Враховуючи наведене та відсутність
заперечень зі сторони представника
позивача, суд вважає за можливе на
підставі ст. 224 ЦПК України провести
заочний розгляд справи на підставі
наявних доказів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, з'ясувавши дійсні обставини
справи дослідивши та перевіривши
докази у їх сукупності, суд прийшов до
висновку про необхідність відмовити у
задоволенні позову з наступних
підстав.

В матеріалах справи міститься договір
позики від 06.03.1998 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1, ОСОБА_2, за умовами якого ОСОБА_3
як позикодавець надала ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 як позичальникам позику в сумі 30
000,00 грн., що на момент укладення угоди
еквівалентно 15 000,00 доларам США, строком
на один місяць до 06.04.1998 року.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України цей
Кодекс застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, оскільки договір позики
датовано 06.03.1998 року, тобто, спірні
відносини виникли до набрання чинності
Цивільним кодексом України, до даних
правовідносин необхідно застосовувати
положення ЦК УРСР 1963 року.

Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР договір
вважається укладеним, коли між
сторонами в потрібній у належних
випадках формі досягнуто згоди по всіх
істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які
визнані такими за законом або
необхідні для договорів даного виду, а
також всі ті умови, щодо яких за заявою
однієї з сторін повинно бути досягнуто
згоди.

Нормами ст. 154 ЦК УРСР визначено, що коли
сторони домовились укласти договір у
певній формі, він вважається укладеним
з моменту надання йому обумовленої
форми, хоч би за законом для даного виду
договорів ця форма і не потребувалась.

Якщо згідно з законом або угодою сторін
договір повинен бути укладений в
письмовій формі, він може бути
укладений як шляхом складання одного
документа, підписаного сторонами, так і
шляхом обміну листами, телеграмами,
телефонограмами та ін., підписаними
стороною, яка їх надсилає.

При цьому, ст. 44 ЦК УРСР визначено, що
повинні укладатись у письмовій формі,
зокрема, угоди громадян між собою на
суму понад сто карбованців, за винятком
угод, зазначених у статті 43 цього
Кодексу, та інших угод, передбачених
законодавством Союзу РСР і Української
РСР; інші угоди громадян між собою,
відносно яких закон вимагає додержання
письмової форми.

Письмові угоди повинні бути підписані
особами, які їх укладають.

Якщо громадянин внаслідок фізичної
вади, хвороби або з будь-яких інших
причин не може власноручно
підписатися, то за його дорученням
угоду може підписати інший громадянин.
Підпис останнього повинен бути
засвідчений організацією, в якій
працює або навчається громадянин, що
укладає угоду, або
житлово-експлуатаційною організацією
за місцем його проживання, або
адміністрацією стаціонарного
лікувально-профілактичного закладу, в
якому він перебуває на лікуванні, або
органом чи службовою особою, що
вчиняють нотаріальні дії.

Згідно зі ст. 375 ЦК УРСР встановлено, що
договір позики на суму понад п'ятдесят
карбованців повинен бути укладений у
письмовій формі.

Як вбачається з договору позики від
06.03.1998 року, такий не підписано
позичальниками - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що
свідчить про недосягнення сторонами
даного договору згоди з усіх його
істотних умов.

Крім того, як було встановлено судом, у
сторін даного договору відсутній
оригінал вказаної угоди.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що договір позики від 06.03.1998
року не було укладено, а відтак він не
тягне настання будь-яких правових
наслідків.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача
про визнання вказаного договору
припиненим внаслідок його виконання
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись п. 4
Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України, ст.ст. 44, 153,
154, 375 Цивільного Кодексу УРСР (1963 року),
ст.ст. 10, 58-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору позики
припиненим - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
через Сихівський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення або з дня
отримання його копії.

Суддя: