Справа №490/4585/13-ц 14.04.2014 14.04.2014 14.04.2014
Провадження №22-ц/784/1100/14
Головуючий у суді 1 інстанції Тішко Д.А.
Доповідач апеляційної інстанції
Ухвала

Іменем України

14 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Галущенка О.І.,

суддів: Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
Богуславською О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк»

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 17 січня 2014 року,
ухвалене у справі за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - ОСОБА_4, про визнання
поруки припиненою,

встановила:

23 квітня 2013 року ОСОБА_3 пред'явив
до публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» (далі - Банк) зазначений
позов, який обґрунтовував наступним.

28 квітня 2007 року АКІБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
Банк, з однієї сторони та ОСОБА_4, з
другої, уклали між собою договір про
надання споживчого кредиту № 0, за
умовами якого, Банк надав кредитні
кошти на умовах їх повернення,
забезпечення та строковості, плати за
користування кредитом, в сумі 150 000
доларів США, а той, в свою чергу,
зобов'язувався повернути одержаний
кредит та сплачувати процентну ставку
в розмірі 13, 5 % річних. Строк
користування кредитом визначено
сторонами до 27 квітня 2017 року.

В той же день, на забезпечення
виконання вказаного договору, ОСОБА_3,
як фізична особа, уклав з АКІБ
«УкрСиббанк» договір поруки № 111845,
згідно умов якого взяв на себе
обов'язок перед Банком відповідати по
борговим зобов'язанням
ОСОБА_4, що виникають з умов названого
кредитного договору, в разі його
невиконання або неналежного виконання
позичальником.

Позивач зазначав, що з 12 березня
2008 року плата за користування кредитом
змінена банком до розміру 27 % річних, з 11
липня 2008 року до 33% річних та з
11 вересня 2008 року - до 37 % річних.

Посилаючись на те, що зазначені
зміни були внесені без його згоди,
позивач просив на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК
України визнати поруку припиненою.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 12 лютого 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано
припиненим з 12 березня 2008 року договір
поруки № 111845 від 28 квітня 2007 року,
укладений між ОСОБА_3 та АКІБ
«УкрСиббанк».

В апеляційній скарзі ПАТ
«УкСиббанк» просило рішення суду
скасувати і ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову.

Скаргу обґрунтував неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідністю
висновків суду обставинам справи і
положенням чинного цивільного
законодавства, яким врегульовані
правила застосування поруки.

Заперечуючи проти апеляційної
скарги, ОСОБА_3 посилався на її
необґрунтованість.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів
апеляційного суду дійшла висновку, що
апеляційна скарга Банку не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Суд повно, всебічно дослідив
обставини спору, дав належну оцінку
доказам у справі та прийшов до вірного
висновку, що ОСОБА_3, як поручитель, не
знав про підвищення процентної ставки
з ініціативи Банку, та не надав згоду на
це.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя.

Збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає в разі: підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть
участь поручителі, збільшення
кредитної процентної ставки навіть за
згодою банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови у
договорі поруки, не дає підстав
покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

Пленум Вищого Спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в п. 22 Постанови
"Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
від 30 березня 2012 року №5
роз'яснив, що обсяг зобов'язання
поручителя визначається як умовами
договору поруки, так і умовами
основного договору, яким визначено
обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель.

Проте, якщо в договорі поруки
передбачено, зокрема, можливість зміни
розміру процентів за основним
зобов'язанням і строків їх виплати тощо
без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору є результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а, отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

З матеріалів справи вбачається,
що 28 квітня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є Банк, з однієї
сторони та ОСОБА_4, з другої, уклали між
собою договір про надання споживчого
кредиту № 0, за умовами якого, Банк
надав кредитні кошти на умовах їх
повернення, забезпечення та
строковості, плати за користування
кредитом, в сумі 150 000 доларів США, а
ОСОБА_4, в свою чергу, зобов'язався
повернути одержаний кредит та
сплачувати процентну ставку в розмірі
13,5 % річних протягом перших 30
календарних днів, з дачі видачі
кредиту.

У випадку, якщо Банк не повідомив
позичальника про встановлення нового
розміру процентної ставки на наступний
місяць кредитування відповідно до умов
договору, застосовується розмір
процентної ставки, діючий за цим
договором в попередньому місяці. Строк
користування кредитом визначено
сторонами до 27 квітня 2017 року.

В той же день, на забезпечення
виконання вказаного договору, ОСОБА_3,
як фізична особа, уклав з АКІБ
«УкрСиббанк» договір поруки № 111845,
згідно умов якого він взяв на себе
обов'язок перед Банком відповідати по
борговим зобов'язанням
ОСОБА_4, що виникають з умов названого
кредитного договору, в разі його
невиконання або неналежного виконання
позичальником.

Будь-яких застережень, щодо зміни
розміру процентів за основним
зобов'язанням та строків їх виплати, в
кредитному договорі та в договорі
поруки не було передбачено.

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником умов кредитного
договору Банк в односторонньому
порядку з 12 березня 2008 року збільшив
процентну ставку за кредитом до
розміру 27 % річних, з 11 липня 2008 року до
33% річних та з 11 вересня 2008 року - до 37 %
річних.

Зазначені обставини сторонами не
оспорювались.

Відповідно до 5.3.1 кредитного
договору зміна банком розміру
процентної ставки в сторону
збільшення, у тому числі у зв'язку з
порушенням позичальником кредитної
дисципліни, відбувається лише за
згодою позичальника.

За умовами п. 2.1 договору поруки
кредитор (ПАТ «УкрСиббанк») не вправі
без згоди поручителя змінювати умови
кредитного договору, внаслідок яких
збільшується обсяг відповідальності
поручителя. Згода ОСОБА_3 на зміну
процентної ставки отримана не була,
банк не погоджував з поручителем це
питання.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
збільшення процентної ставки за
кредитним договором, яке у порушення
умов договору поруки відбулося без
згоди поручителя, внаслідок чого
відбулося збільшення обсягу його
відповідальності, є підставою для
припинення поруки відповідно до вимог
ч.1 ст. 559 ЦК України.

За такого, колегія суддів вважає,
що під час встановлення зазначених
фактів судом першій інстанції не було
порушено норм процесуального права,
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права та встановленим
обставинам справи, а тому не вбачається
підстав для його скасування чи зміни.

Інші доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими, оскільки не
спростовують правильність висновку
суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції, постановленого з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України не
підлягають стягненню з позивача судові
витрати понесені відповідачем за
подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, а рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 17 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: