Справа № 761/4132/14-ц
Провадження №2/761/2638/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина
В.О.

при секретарі:
Криворучко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду м.
Києва цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредекс Фінанс» про
визнання кредитного договору
недійсним, -

в с т а н о в и в:

В лютому 2014р. позивач ОСОБА_1 звернувся
до Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до відповідача ТОВ
«Кредекс Фінанс», в якому просив суд:
визнати недійсним кредитний договір №
184/7-Дон від 03 квітня 2007р. (далі по тексту
- кредитний договір).

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що в йому стало
відомо про укладення вищезазначеного
кредитного договору між ним та АТ
«Індустріально-Експортний банк», після
отримання з Червоногвардійського
відділу ДВС Макіївського міського
управління юстиції в Донецькій області
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження про стягнення
з нього суми боргу за кредитним
договором у сумі 58671,97 грн.

На думку позивача вказаний договір
повинен бути визнаний судом недійсним,
оскільки не підписувався позивачем,
жодних документів для отримання
кредиту ним не подавалося до установи
банку.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримала в повному обсязі, з підстав
викладених в позові просила суд позов
задовольнити.

Відповідач, про час та місце розгляду
справи оповіщався в установленому
законом порядку, свого представника до
суду не направив, заперечення на позов
не подавалися.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши подані сторонами
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57
ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до положень ч. 1 - 4 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Частиною 4 цієї статті передбачено, що
якщо фізична особа у зв'язку з хворобою
або фізичною вадою не може підписатися
власноручно, за її дорученням текст
правочину у її присутності підписує
інша особа.

Позивач звертаючись до суду з вказаним
позовом про визнання недійсним
кредитного договору, наголошував, що
ним не підписувався кредитний договір.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в Постанові № 5 від 30 березня 2012 р.
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
при вирішенні спорів про визнання
кредитного договору недійсним суди
мають враховувати вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052,
1054- 1055), статті 18-19 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково
має укладатись у письмовій формі
(стаття 1055 ЦК); недодержання письмової
форми тягне його нікчемність та не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його нікчемністю. При
вирішенні справ про визнання
кредитного договору недійсним суди
повинні враховувати роз'яснення,
наведені у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними».

Суди повинні розмежовувати кредитний
договір, який є недійсним у силу закону
(нікчемний), або може бути визнаний
таким у судовому порядку (оспорюваний)
з підстав, встановлених частиною
першою статті 215 ЦК, та кредитний
договір, який є неукладеним (не
відбувся), що не може бути визнаний
недійсним, зокрема, у випадку, коли
сторони в належній формі не досягли
згоди щодо хоча б з однієї його
істотної умови або зміст яких
неможливо встановити, виходячи з норм
чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1
ЦК).

Крім того, в п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України за № 9 від 06
листопада 2009 р. «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначено, що
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК, саме на
момент вчинення правочину. Не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно
правильно визначати момент вчинення
правочину (статті 205- 210, 640 ЦК тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини
(договори), у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
отримано акцепт стороною, що направила
оферту; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно із статтями 210 та
640 ЦК не є вчиненим також правочин у
разі нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд
відмовляє в задоволенні позову про
визнання правочину недійсним. Наслідки
недійсності правочину не
застосовуються до правочину, який не
вчинено.

Протягом всього часу розгляду справи в
суді, стороною позивача не було надано
суду належних і допустимих доказів в
обґрунтування заявлених позовних
вимог.

Доводи представника позивача, що
стороною позивача не підписувався
кредитний договір не підтвердженні
належними доказами.

Крім того, сторона позивача, не надала
суду доказів, чому звертається з
вимогами до ТОВ «Кредекс Фінанс», з
урахуванням того, що оспорюваний
правочин було укладено з АТ
«Індустріально-Експортний банк», і те
що відповідач є правонаступником
вказаної банківської установи сторона
позивача не підтвердила жодним чином.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності суд приходить
до висновку, що стороною позивача не
доведено заявлені позовні вимоги, а
тому в задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 11, 17, 57 - 60, 88, 169, 179,
208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 203,
207, 215, 216 ЦК України; Постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» за № 9
від 06 листопада 2009р.; Постановою
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ за № 5 від 30 березня
2012 р. «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредекс Фінанс» про
визнання кредитного договору
недійсним - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: