Справа №2-627/11 04.03.2014 04.03.2014 04.03.2014
Провадження №22-ц/784/423/14
Провадження № 22ц-784/423/14
інстанції Губанова В.М.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем
України

04 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі Бакути Т.В.,

за участю:

- позивачки ОСОБА_2,

- відповідача ОСОБА_3,

- представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Братського районного суду
Миколаївської області від 12 грудня 2011
року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про

визнання права власності на частину
житлового будинку,

в с т а н о
в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_2
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3
про визнання права власності на
частину житлового будинку, посилаючись
на те, що з 1985 року й по теперішній час
перебуває у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем.

Під час шлюбу ними було придбано
житловий будинок, що розташований по
АДРЕСА_1. Право власності на це майно
було зареєстровано на відповідача.
Посилаючись на те, що вказане майно
придбано за спільні кошти подружжя,
позивачка просила суд визнати за нею
право власності на ? частину спірного
нерухомого майна.

Рішенням Братського районного
суду Миколаївської області від 12
грудня 2011 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за
кожним право власності на ? частину
будинку - магазину, розташованого в
АДРЕСА_1.

ОСОБА_4, яка не являлася стороною у
справі, не погоджуючись з рішенням
суду, оскаржила його в апеляційному
порядку, посилаючись на те, що
вищезазначеним рішенням суду першої
інстанції порушені її майнові права.

Перевіривши наведені в
апеляційній скарзі доводи та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що вона не підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що спірне
нерухоме майно було придбане
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю й кожному
належить по 1/2 його частині.

Колегія погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
узгоджується з матеріалами справи та
встановленими обставинами.

Відповідно до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважних причин самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута
за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вересня 1985 року
перебували у зареєстрованому шлюбі.

В суді апеляційної інстанції
встановлено, що рішенням Братського
районного суду Миколаївської області
від 12 грудня 2011 року шлюб між сторонами
було розірвано.

Під час шлюбу сторони придбали
житловий будинок АДРЕСА_1, що
підтверджується нотаріально
посвідченим договором купівлі -
продажу житлового будинку від 08 грудня
2005 року.

Рішенням Братської селищної ради № 15
від 27 квітня 2006 року для
індивідуального житлового будівництва
у власність ОСОБА_3 передано земельну
ділянку, площею 1179 кв.м., а 17 квітня 2008
року він отримав державний акт про
право власності на цю землю.

Згідно рішення Братської селищної
ради № 82 від 26 березня 2008 року у
зв'язку з проведенням перепланування
вказаного житлового будинку
затверджено акт виконаних робіт й
відповідно до цього ж рішення право
власності на спірний житловий будинок -
магазин оформлено за ОСОБА_3

01 травня 2008 року відповідач
отримав свідоцтво про право власності
на вказане нерухоме майно.

Враховуючи вказані обставини та
положення ст. ст. 60-70 СК України, суд
обґрунтовано визнав будинок спільною
сумісною власністю подружжя та визнав
за позивачкою право власності на ?
частину будинку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про
те, що спірне нерухоме майно не може
бути предметом поділу, оскільки таким
розподілом порушуються її майнові
права, не заслуговують на увагу.

Із матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_3 є боржником згідно з рішенням
суду про стягнення на користь ОСОБА_4
заборгованості по аліментам, яке
знаходилось на виконанні у Братському
ВДВС Братського районного управління
юстиції.

04 січня 2011 року державним
виконавцем складено акт опису й арешту
майна.

Згідно вказано акту було накладено
арешт на майно боржника, а саме:
житловий будинок - магазин, який є
предметом спору.

09 грудня 2011 року на підставі
постанови державного виконавця
спірний будинок - магазин був переданий
ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу.

Однак наведені обставини не
пливають на визначення розміру часток
у майні подружжя при поділі їх
спільного майна і не є підставою для
відмови в задоволенні позову.

До того ж, відповідно до ч.1 ст. 73 СК
України за зобов'язаннями одного з
подружжя стягнення може бути накладено
лише на його особисте майно і на частку
у праві спільної сумісної власності
подружжя, яка виділена йому в натурі.

Із матеріалів, доданих до
апеляційної скарги вбачається, що на
користь ОСОБА_4 проводилось стягнення,
яке стосувалось особистих зобов'язань
ОСОБА_3, а тому звернення стягнення на
майно не могло стосуватись права
власності позивачки, яке презюмується
за законом.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що ОСОБА_2 не вирішувалось питання
про виключення частини спірного майна
з акту опису й арешту, не заслуговують
на увагу,оскільки позивач на власний
розсуд обирає спосіб захисту і
звернення з позовом про поділ майна
подружжя є одним з таких способів.

Доводи апеляційної скарги про те,
що суд помилково визнав за позивачкою
право власності на ? частину земельної
ділянки, на якій розташоване спірне
нерухоме майно, не є підставою для
скасування оскаржуваного рішення,
оскільки право власності на спірне
нерухоме майно за ОСОБА_4 не
зареєстровано, а відповідно й не
перейшло право користування земельною
ділянкою, а відтак не порушує її прав.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити, а рішення Братського
районного суду Миколаївської області
від 12 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді