АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження 22-ц-/790/2985/14
Головуючий: 1 інстанції
Справа № 637/21/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2013 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М.,
Піддубного Р.М.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Шевченківського районного
суду Харківської області від 27 лютого
2014 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Управління служби у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивачка ОСОБА_2
звернулась до суду з вищезазначеним
позовом, у якому вказувала на те, що з 14
травня 2005 року вони з відповідачем по
справі ОСОБА_3 перебували в
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
спільну дитину - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Але їхнє спільне подружнє життя з
відповідачем не склалося, в зв'язку з
чим у квітні 2007 року укладений між ними
шлюб було розірвано.

З моменту розірвання шлюбу і по
теперішній час малолітній син ОСОБА_4
проживає разом із матір'ю.

При цьому її колишній чоловік -
відповідач по справі ОСОБА_3 з дитиною
взагалі не спілкується, її життям та
станом здоров'я не цікавиться,
матеріальної допомоги на утримання
сина не надає та має значну
заборгованість по сплаті аліментів, до
дитини не приїздить і навіть не
телефонує їй, тривалий час навіть не
бачив свого сина та жодним можливим
способом не цікавиться його успіхами
чи проблемами, тобто своїх прямих
батьківських обов'язків по відношенню
до свого сина не виконує й будь-якої
участі у вихованні останнього не
приймає.

Така поведінка батька дитини вказує на
його байдужість як до сина так і до
своїх батьківських обов'язків.

За такий тривалий проміжок часу
байдужого ставлення до нього своїм
рідним батьком їхній малолітній син
навіть вже не згадує про відповідача та
не цікавиться ним, хоча знає хто
насправді є його рідним батьком,
називаючи при цьому татом свого
вітчима - нинішнього чоловіка
позивачки, з яким вони проживають разом
вже два роки та який піклується про
дитину, турбується станом її здоров'я,
розвитком та навчанням.

Посилаючись на вказані обставини, а
також на те, що в неї є родичі у
Російській Федерації, однак поїхати а
ні до них, а ні до інших іноземних
держав на відпочинок разом зі своїм
сином вона не має можливості, оскільки
її колишній чоловік не надає дозволу на
виїзд їхньої спільної дитини за кордон,
що грубо обмежує права дитини через
забаганки свого батька, позивачка
ОСОБА_2 просила суд позбавити
відповідача ОСОБА_3 батьківських прав
відносно їхнього сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2
та її представник підтримали заявлені
нею вимоги в повному обсязі та
наполягали на їх задоволенні,
посилаючись при цьому й на висновок
органу опіки та піклування щодо
доцільності позбавлення відповідача
ОСОБА_3 батьківських прав відносно його
малолітнього сина ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_3 заявлених до нього
позовних вимог не визнав та
заперечуючи проти їх задоволення
вказував на те, що після розірвання
шлюбу з позивачкою він намагався
підтримувати нормальні стосунки з
останньою, але цього не сталося.
Спілкуватися з сином він не міг через
різні життєві обставини, проте він
бажає та має намір у подальшому
налагодити стосунки з дитиною,
приймаючи участь у її вихованні та
належним чином виконувати свої
батьківські обов'язки, в тому числі й що
стосується матеріальної допомоги на
утримання дитини.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 вказував і
на те, що його колишня дружина з
будь-якими проханнями, в тому числі й
щодо надання дозволу на виїзд дитини за
кордон до нього не зверталася й ніяких
перепон для цього він їй не створював.

Рішенням Шевченківського районного
суду Харківської області від 27 лютого
2014 року в задоволенні заявлених
позивачкою ОСОБА_2 вимог - відмовлено.

При цьому судом першої інстанції
попереджено відповідача ОСОБА_3, що в
разі не зміни свого ставлення до
малолітнього сина ОСОБА_4, він може бути
позбавлений батьківських прав
відносно останнього, та покладено
контроль за виконанням відповідачем
ОСОБА_3 своїх батьківських обов'язків
на Управління служби у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради
Харківської області.

Не погодившись із таким рішенням
районного суду, позивачка ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі просить скасувати
це судове рішення та ухвалити по справі
нове рішення, яким задовольнити
заявлені нею позовні вимоги в повному
обсязі.

В обґрунтування своєї скарги позивачка
ОСОБА_2 посилається на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального й процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення цивільно-правового спору по
суті.

Зокрема, апелянт ОСОБА_2 вказує на те, що
вона надала до суду достатньо доказів
на підтвердження того, що її колишній
чоловік - відповідач ОСОБА_3 ухиляться
від виконання своїх батьківських
обов'язків по відношенню до їхнього
малолітнього сина ОСОБА_4, ніколи не
спілкувався і не спілкується з ним, не
проявляв і не проявляє до нього
батьківської турботи, не цікавиться
його життям, не турбується про його
фізичний та духовний розвиток, але суд
першої інстанції на вказані обставини
належної уваги не звернув, у зв'язку з
чим безпідставно відмовив у
задоволенні заявлених нею позовних
вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія не
вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК| України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу|, якщо| визнає, що| суд
першої інстанції ухвалив|постановивши|
рішення з додержанням| вимог|
матеріального і процесуального| права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи,
вирішуючи цивільно-правовий спір по
суті заявлених позовних вимог,
районний суд повно й всебічно дослідив
обставини справи, представлені докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин та закон їх
регулюючий, і надав їм належну правову
оцінку.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 18 Сімейного кодексу
України (далі: СК України) кожен учасник
сімейних відносин, який досяг
чотирнадцяти років, має право на
безпосереднє звернення до суду за
захистом свого права або інтересу.

Суд застосовує способи захисту, які
встановлені законом або домовленістю
(договором) сторін.

Зазначена правова норма містить
перелік основних способів захисту
сімейних прав та інтересів, якими
зокрема може бути й припинення
сімейного правовідношення.

Однією із загальних засад регулювання
сімейних відносин є рівність прав та
обов'язків жінки та чоловіка (частина 6
статті 7 СК України).

Це принципове положення
конкретизоване у статті 141 СК України
щодо жінки та чоловіка як матері та
батька дитини.

Відповідно до вказаної правової норми
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою.

Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьківське право - це можливість або
комплекс можливостей, наданих матері,
батькові щодо дитини.

Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Декларація прав дитини, проголошена
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, як принципове положення
визначила, що дитина повинна зростати в
умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права
дитини, батьки несуть основну
відповідальність за виховання дитини.
Найкращі інтереси дитини є предметом
їх основного піклування.

Ухилення батьків від виконання
батьківських обов'язків є підставою
для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом, у тому числі й можливості
застосування такої санкції, як
позбавлення батьківських прав (ч. 4 ст.
155 СК України).

Підстави для позбавлення батьківських
прав матері чи батька визначені
законодавцем у ст. 164 СК України,
перелік цих підстав є вичепрним і
розширеному тлумаченню не підлягає.

Тому жодні інші обставини, в тому числі
й ухилення матері чи батька від
утримання дитини, не можуть призвести
до позбавлення батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав - це
насамперед спосіб захисту прав та
інтересів дитини. Тому у кожному
випадку треба виявити і оцінити
позитивний результат у долі дитини,
який має настати в разі застосування до
батька, матері зазначеної санкції.

Якщо такий результат не
передбачається, позбавлення
батьківських прав, само по собі буде
безперспективним та недієвим, позаяк
не дасть дитині полегшення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав зокрема, якщо вона,
він ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснено в абз. 2 п. 16 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
березня 2007 року № 3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав», ухилення батьків
від виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 передбачено, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків.

Пунктом 18 тієї ж постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 також передбачено, що
зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось із
батьків або їх обох з урахуванням її
характеру, особи батька і матері, а
також інших конкретних обставин справи
відмовити в задоволенні позову про
позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини (дітей) і
поклавши на органи опіки та піклування
контроль за виконанням ним
батьківських обов'язків.

Приймаючи рішення у справі, суд першої
інстанції правильно керувався
зазначеними вище нормами
матеріального права та роз'ясненнями
Верховного Суду України, а тому
зважаючи на відсутність у матеріалах
справи об'єктивних, безспірних доказів
на підтвердження того, що відповідач
ОСОБА_3, який після розлучення з
дружиною, з якою залишився проживати
їхній малолітній син ОСОБА_4, постійно
мешкає окремо, свідомо та навмисно
ухиляється від виконання своїх
обов'язків щодо виховання дитини,
нехтуючи батьківськими обов'язками на
шкоду останньої, у даному конкретному
випадку обґрунтовано відмовив у
задоволенні заявлених позивачкою
ОСОБА_2 вимог про застосування до
відповідача такого крайнього заходу
впливу як позбавлення батьківських
прав та попередивши відповідача ОСОБА_3
про необхідність змінити ставлення до
виховання дитини, поклав на орган опіки
та піклування контроль за виконанням
ним своїх батьківських обов'язків.

При цьому суд першої інстанції надав
належну оцінку й висновку органу опіки
та піклування щодо доцільності
позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав
відносно малолітнього сина ОСОБА_4,
визнавши цей висновок недостатньо
обґрунтованим з урахуванням того, що
зв'язок між батьком та сином ще не
втрачений і відповідач ОСОБА_3 має
бажання спілкуватися зі своїм сином та
приймати участь у його вихованні.

Що ж стосується доводів апеляційної
скарги позивачки ОСОБА_2 про
незаконність ухваленого районним
судом по справі рішення, які фактично
зводяться до незгоди з ним та
суб'єктивної переоцінки обставин
справи, встановлених судом першої
інстанції з дотриманням вимог норм
матеріального й процесуального права,
то ці доводи апелянта в даному випадку
є несуттєвими, висновків суду по суті
розглянутого цивільно-правового спору
не спростовують і на правильність
ухваленого судом по справі рішення не
впливають.

Таким чином, на підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду Харківської області від 27 лютого
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня її
проголошення.

Головуючий:

Судді: