Справа № 2-448/12 Головуючий у І
інстанції Корнієнко С.В.Провадження №
22-ц/780/2193/14 Доповідач у 2
інстанції ТаргонійКатегорія 4
УХВАЛА

Іменем України

02 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді - Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Данілова О.М.,

за участю секретаря - Черепинець А.І .,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 26 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, яка діє також в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 про виселення
та усунення перешкод в користуванні
нерухомістю.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
матеріали справи та доводи учасників
судового процесу, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА :

В жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про виселення
відповідачів та усунення перешкод в
користуванні нерухомістю.

В обґрунтування позовних вимог
послався на те, що він разом із своєю
родиною є власником ? частини квартири
№ 5 загальною площею 26.7 кв.м. верхнього
поверху будинку АДРЕСА_1, а також є
власником ? частини квартири № 5
нижнього поверху цього ж будинку.

На даний час позивач та його родина не
мають змоги користуватися належною на
праві власності квартирою № 5
верхнього поверху, оскільки в ній вже
тривалий час проживають відповідачі,
здійснюючи перешкоди позивачу та його
родині в користуванні вказаною
квартирою.

Позивач вважає, що відповідачі
самовільно зайняли спірну квартиру № 5
верхнього поверху, так як вони мають
ордер лише на квартиру № 2 в цьому ж
будинку.

Просив суд на підставі ст. 391 ЦК України,
а також ст. 116 ЖК України виселити
відповідачів з квартири № 5 верхнього
поверху будинку АДРЕСА_1 та зобов'язати
їх не чинити перешкоди в користуванні
зазначеною квартирою.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 26 грудня 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким задовольнити його позовні
вимоги, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції даним
вимогам закону відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивача щодо його права
власності на квартиру № 5 ґрунтується
лише на відповідному свідоцтві про
право власності та суперечливих
судових рішеннях від 18.09.1998 року та
16.04.2010 року, при цьому, право власності
на певну ? частину квартири під № 5 є
недоведеними, порушення відповідачем
його прав власності на нібито належну
йому ? частину квартири № 5 є
необґрунтованими, а тому позовні
вимоги є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно п. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які
самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання їм іншого
приміщення.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції встановлено, що будинок
АДРЕСА_1 на підставі розпорядження № 390
від 18.12.1984 року виконкому
Васильківської районної ради та
санітарного паспорту мав статус
гуртожитку.

Згідно свідоцтва про право власності
від 23.02.1994 року за розпорядженням № 1469
від лютого 19994 року, позивач є власником
квартир № 4-5 в будинку АДРЕСА_1, без
визначення їх загальної або житлової
площі.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 18 вересня 1998 року за позивачем та
членами його сім"ї визнано право
власності на квартиру № 4 (площею 54,9
кв.м.) та ? квартири № 5 нижнього поверху
(площею 32,7 кв.м.) в будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 квітня 2010 року змінено зміст
вищезазначеного рішення та визнано за
позивачем право власності на квартиру
№ 4; (загальною площею 62,9 кв.м.) та ?
частину квартири № 5 верхнього поверху
(площею 26,7 кв.м.) в будинку АДРЕСА_1.

Згідно ордеру № 128 від 28 квітня 1995 року,
відповідачці та її синам надана
кімната № 2 в будинку АДРЕСА_1 на
підставі наказу директора совгоспу
"Калиновський" № 1 від 25 квітня 1994 року.

У відповідності до висновку експерта №
11059/13/43 від 14.06.2013 року, зайняті
відповідачем та її синами приміщення
не відповідають нумерації, що
зазначена в інвентаризаційній справі
№ 739 та праву користування квартирою,
але відповідають приміщенням,
зазначеним у паспорті БТІ від 19 січня
2009 року. Фактична загальна площа
квартир № 4 і 5 зайнята позивачем та
його родиною не відповідає даним
реєстрації права власності на нерухоме
майно.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги про те, що
відповідачкою та її родиною самовільно
зайнято саме квартиру № 5 верхнього
поверху, оскільки вони є
необґрунтованими та недоведеними, а
вимоги про виселення відповідачів є
безпідставними.

Таким чином, повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши надані сторонами докази,
вислухавши пояснення сторін у справі,
суд першої інстанції дійшов по суті
правильного висновку про відмову в
задоволенні позову.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його скасування при
апеляційному розгляді справи не
встановлено

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія
суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 26 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: