АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Височанської Н.К., Половінкіної
Н.Ю.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю ОСОБА_1, ОСОБА_2. які діють в
інтересах ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні майном за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Першотравневого районного суду міста
Чернівці від 12 березня 2014 року,

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом.

Просив:

- усунути йому перешкоди у користуванні
підвалом №ІІ, площею 2,40 кв.м., що
знаходиться в будівлі літера «Б»
будинку АДРЕСА_1 шляхом витребування
від ОСОБА_4 із його незаконного
володіння та передачі позивачу
приміщення даного підвалу, передачі
ОСОБА_4 позивачу дублікату ключів від
дверей до загального входу в підвальні
приміщення в будівлі літера «Б» та від
дверей по підвалу №ІІ, а також
звільнення приміщення спірного
підвалу відповідачем від його майна;

- зобов'язати ОСОБА_4 не змінювати замки
до вхідних дверей до загального входу в
підвальні приміщення в будівлі літера
«Б» та від дверей до підвалу №ІІ, та не
чинити йому перешкоди у користуванні
цим підвалом.

- стягнути з ОСОБА_4 на його користь
моральну шкоду в сумі 4000 гривень.

Посилався на те, що він є власником
двохкімнатної квартири АДРЕСА_1. За
вказаною квартирою закріплено підвал
№ІІ, площею 2,40 кв.м.

ОСОБА_4, що проживає в АДРЕСА_3 без
відповідних правових підстав
встановив металеві двері і дверні
замки до загального входу в усі
підвальні приміщення, які знаходяться
в будинку літера «Б» за вищевказаною
адресою.

Через вищевказані обставини позивач не
може користуватися закріпленим за його
квартирою підвалом №ІІ в будинку
АДРЕСА_1.

З пояснень відповідача вбачається, що
він також встановив свій замок на
вхідних дверях підвалу №ІІ та зберігає
там свої речі.

Внаслідок протиправних дій
відповідача позивачу завдана моральна
шкода, що полягає в душевних
стражданнях, погіршенні самопочуття,
втраті часу на сварки, звернення в
правоохоронні органи та суд.

Рішенням Першотравневого районного
суду міста Чернівці від 12 березня 2014
року позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у
користуванні підвалом №ІІ, площею 2,40
кв.м., що знаходиться в будівлі літера
«Б» в будинку АДРЕСА_1 шляхом:

- витребування від ОСОБА_4 та передачі
ОСОБА_3 приміщення даного підвалу;

- передачі від ОСОБА_4 ОСОБА_3 дублікату
ключів від дверей до загального входу в
підвальні приміщення в будівлі літера
«Б» та від дверей до підвалу №ІІ;

- звільненням приміщення спірного
підвалу ОСОБА_4 від майна.

Зобов'язано ОСОБА_4 не змінювати замки
до вхідних дверей до загального входу в
підвальні приміщення в будівлі літера
«Б» та від дверей до підвалу №ІІ та не
чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні
цим підвалом.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у розгляді справи,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково з
таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
виходив з того, що посилання
відповідача на законність набуття
права власності на спірний підвал не
знайшло свого підтвердження.

Довоговору купівлі-продажу підвалу
№ІІ між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено не
було, як і не було здійснено державної
реєстрації права власності ОСОБА_4 на
спірний підвал.

Спірний підвал, який на даний час
неправомірно використовується
відповідачем на законним підставах, у
відповідності до норм права належить
позивачу, а тому вимоги позивача про
усунення перешкод у користуванні
спірним підвалом не суперечить вимогам
ст.ст. 386, 391 ЦК України.

Позивачем не надано доказів, що
підтверджують наявність завданої
протиправними діями відповідача
моральної шкоди.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитись не
можна.

Так, частиною 1 статті 316 ЦК України
передбачено, що правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

В частині 1 статті 319 ЦК України
визначено, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК
України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦК
України, розпорядження майном, що є у
спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою всіх власників.

Частиною 2 статті 382 ЦК України
встановлено, що власникам квартири у
дво- або багатоквартирному житловому
будинку належать на праві спільної
сумісної власності приміщення
загального користування, опорні
конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, а також
власників нежитлових приміщень, які
розташовані у житловому будинку.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Стаття 1 Закону України «Про об'єднання
співвласників
багатоквартирного будинку» від 29
листопада 2001 року, № 2866-III визначає
поняття допоміжних приміщень та
нежитлових приміщень. Допоміжне
приміщення багатоквартирного будинку -
це приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування мешканців
будинку (сходові клітини, вестибюлі,
перехідні шлюзи, позаквартирні
коридори, колясочні, кладові,
сміттєкамери, горища, підвали, шахти і
машинні відділення ліфтів,
вентиляційні камери та інші технічні
приміщення).

Нежиле приміщення це приміщення, яке
належить до житлового комплексу, але не
відноситься до житлового фонду і є
самостійним об'єктом цивільно-правових
відносин.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку» спільне
майно власників квартир складається з
неподільного та загального майна.
Неподільне майно перебуває у їх
спільній сумісній власності і не
підлягає відчуженню, загальне майно - у
спільній частковій власності.
Відповідно до цього Закону
співвласники допоміжних приміщень
мають право розпоряджатися ними в
межах, встановлених зазначеним Законом
та цивільним законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 10 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19 червня 1992 року,
№ 2482-XII власники квартир
багатоквартирних будинків та житлових
приміщень у гуртожитку є
співвласниками допоміжних приміщень у
будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані брати участь
у загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку і прибудинкової
території відповідно до своєї частки у
майні будинку чи гуртожитках.
Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і
т. ін.) передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи
рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу,
укладеного між ним та ОСОБА_5 31 травня
2013 року (а.с.9-10).

31 травня 2013 року ОСОБА_3 зареєстрував
своє право власності на вищевказане
нерухоме майно, що підтверджується
витягом з державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрації
права власності №4246694 від 31 травня 2013
року (а.с.11).

Згідно технічної документації будинок
АДРЕСА_1, а також будівля гаража - літера
«Г», що також має під собою підвал
(а.с.12-13).

З рішення виконавчого комітету
Чернівецької міської ради №825 від 7
листопада 2000 року із додатком, що
містить перелік будинків, в яких
проводиться закріплення підвальних,
нежитлових приміщень за квартирами за
ОСОБА_6, власником квартири АДРЕСА_1
було закріплено підвал №ІІ літера «Б»,
площею 2,40 кв.м., яке успадкувала після
смерті своєї баби ОСОБА_6 - ОСОБА_5
(а.с.14-15).

Із заяви ОСОБА_5 від 6 червня 2013 року
вбачається, що вона дала згоду на
передачу в користування ОСОБА_4 у
будівлі літера «Б» підвального
приміщення площею до 2 кв.м. (а.с.44).

Колегія суддів, вважає вірними
висновки суду першої інстанції про те,
що ОСОБА_4 встановивши металеві двері і
дверні замки до загального входу в усі
підвальні приміщення корпусу «Б» та
замку на двері підвального приміщення
№ІІ перешкоджає ОСОБА_3 користуватися
вказаним підвальним приміщенням.

Однак, суд першої інстанції зробив
помилковий висновок про те, що спірний
підвал належить позивачу.

З огляду на вищенаведені норми
матеріального права виконавчий
комітет Чернівецької міської ради не
може своїм рішенням закріплювати
підвальні приміщення за квартирами у
вищевказаному будинку.

Мешканці будинку АДРЕСА_1, що
знаходиться по вулиці Ломоносова в
місті Чернівці є співвласниками
підвальних приміщень, а тому
відповідно до закону здійснюють
розпорядження вказаним майном за
згодою всіх власників.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що співвласниками будинку
АДРЕСА_1, що знаходиться по вулиці
Ломоносова в місті Чернівці визначили
порядок користування підвальними
приміщеннями про що уклали відповідний
договір.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також
інші співвласники будинку, мають рівні
права на користування підвальними
приміщеннями. Користування
відповідачем підвальним приміщенням
№ІІ одноособово не відповідає вимогам
закону та створює перешкоди іншим
співвласникам.

Враховуючи зазначені вище обставини
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення в частині
усунення перешкод ОСОБА_3 у
користування підвалом №ІІ, площею 2,40
кв.м., що знаходиться в будівлі літера
«Б» будинку АДРЕСА_1 шляхом
витребування від ОСОБА_4 та передачі
ОСОБА_3 приміщення даного підвалу та
звільнення приміщення спірного
підвалу ОСОБА_4 від його майна та
розподілу судових витрат з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а тому його в цій частині
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні вказаних вимог.

Рішення в частині усунення перешкод
ОСОБА_3 у користування підвалом №ІІ,
площею 2,40 кв.м., що знаходиться в
будівлі літера «Б» будинку АДРЕСА_1
шляхом передачі від ОСОБА_4 ОСОБА_3
дублікату ключів від дверей загального
входу в підвальні приміщення в будівлі
літера «Б» та від дверей підвалу №ІІ,
зобов'язання ОСОБА_4 не змінювати замки
до вхідних дверей до загального входу в
підвальні приміщення в будівлі літера
«Б» та від дверей до підвалу №ІІ та не
чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні
цим підвалом залишити без змін.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК
необхідно провести розподіл судових
витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4
Закону України «Про судовий збір» від 8
липня 2011 року, N 3674-VI (далі - Закону)
встановлено розмір судового збору за
подання до суду позовної заяви
майнового характеру 1 відсоток ціни
позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4
Закону встановлено розмір судового
збору за подання до суду позовної заяви
немайнового характеру 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати.

Згідно підпункту 8 пункту 1 частини 2
статті 4 Закону за подання до суду
апеляційної скарги на рішення суду
встановлено розмір судового збору - 50
відсотків ставки, що підлягає сплаті
при поданні позовної заяви, іншої заяви
і скарги, а у разі подання позовної
заяви майнового характеру - 50 відсотків
ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону
за подання позовної заяви, що має
одночасно майновий і немайновий
характер, судовий збір сплачується за
ставками, встановленими для позовних
заяв майнового та немайнового
характеру.

Відповідно до статті 8 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік» від 16 січня 2014 року № 719-VII
установлено у 2014 році мінімальну
заробітну плату у місячному розмірі з 1
січня - 1218 гривень.

Згідно пункту 12 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства
при розгляді справ у суді першої
інстанції» від 12 червня 2009 року N 2
відповідно до правил статті 88 ЦПК у
разі визначення при відкритті
провадження у справі судового збору
в розмірі меншому, ніж передбачено
законом, недоплачена сума стягується в
дохід держави з позивача при відмові в
позові, а при задоволенні позову - з
відповідача.

Згідно квитанції №CVKR000F36 від 15 січня 2014
року позивач за подання до суду позову
сплатив судовий збір в сумі 243 гривні 60
копійок (а.с.1).

Згідно квитанції №144 від 21 березня 2014
року апелянт за подання до суду
апеляційної скарги сплатив судовий
збір в сумі 121 гривні 80 копійок (а.с.67).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач заявляв вимогу про усунення
перешкод у користуванні нерухомим
майном шляхом передачі позивачу
дублікату ключів від дверей до
загального входу в підвальні
приміщення звільнення приміщення
спірного підвалу відповідачем від його
майна, зобов'язання відповідача не
змінювати замки до вхідних дверей до
загального входу в підвальні
приміщення, що є вимогою немайнового
характеру, та шляхом витребування
майна із незаконного володіння, що є
вимогою майнового характеру.

Таким чином позивач за подання до суду
позовної заяви не доплатив судовий
збір за позовну вимогу майнового
характеру в сумі 243 гривні 6 копійок.

Також, оскаржуючи рішення суду першої
інстанції, яким вирішено позовну
вимогу про усунення перешкод у
користуванні нерухомим майном шляхом
його витребування із незаконного
володіння, апелянт не доплатив судовий
збір за подання до суду апеляційної
скарги в сумі 121 гривні 80 копійок.

З мотивувальної частини рішення
вбачається, що колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду в частині
усунення перешкод у користування
підвалом шляхом витребування від
відповідача та передачі позивачу
приміщення даного підвалу та
звільнення приміщення спірного
підвалу відповідачем від його майна. В
решті рішення колегія суддів, вважає,
слід залишити без змін.

Таким чином з ОСОБА_3 слід стягнути 121
гривню 80 копійок судового збору в дохід
держави.

З ОСОБА_4 слід стягнути 243 гривні 6
копійок судового збору в дохід держави.

Помилковим є висновок суду про
можливість відшкодування судових
витрати понесених на оплату правової
допомоги.

Згідно частини 1 статті 79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, належать:

2) витрати на правову допомогу;

3) витрати сторін та їх представників,
що пов'язані з явкою до суду;

4) витрати, пов'язані із залученням
свідків, спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;

5) витрати, пов'язані з проведенням
огляду доказів за місцем їх
знаходження та вчиненням інших дій,
необхідних для розгляду справи;

6) витрати, пов'язані з публікацією в
пресі оголошення про виклик
відповідача.

З вищенаведеної норми права
вбачається, що відшкодуванню позивачу
у разі задоволення його позову
підлягають тільки витрати, пов'язані з
розглядом справи в суді.

Як вбачається з акту
приймання-передачі виконаних робіт від
15 січня 2014 року ОСОБА_3 сплатив ОСОБА_1
2100 гривень за надання за правову
допомогу, яка надавалася до початку
розгляду справи в суді, а тому такі
витрати відшкодуванню не підлягають.

Крім того, як вже зазначалося вище суд
апеляційної інстанції прийшов до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду в частині усунення
перешкод у користування підвалом
шляхом витребування від відповідача та
передачі позивачу приміщення даного
підвалу та звільнення приміщення
спірного підвалу відповідачем від його
майна.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Першотравневого районного
суду міста Чернівці від 12 березня 2014
року в частині усунення перешкод
ОСОБА_3 у користування підвалом №ІІ,
площею 2,40 кв.м., що знаходиться в
будівлі літера «Б» будинку АДРЕСА_1
шляхом витребування від ОСОБА_4 та
передачі ОСОБА_3 приміщення даного
підвалу та звільнення приміщення
спірного підвалу ОСОБА_4 від його майна
та розподілу судових витрат скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про усунення перешкод ОСОБА_3 у
користування підвалом №ІІ, площею 2,40
кв.м., що знаходиться в будівлі літера
«Б» будинку АДРЕСА_1 шляхом
витребування від ОСОБА_4 та передачі
ОСОБА_3 приміщення даного підвалу та
звільнення приміщення спірного
підвалу ОСОБА_4 від його майна
відмовити.

Рішення Першотравневого районного
суду міста Чернівці від 12 березня 2014
року в частині усунення перешкод
ОСОБА_3 у користування підвалом №ІІ,
площею 2,40 кв.м., що знаходиться в
будівлі літера «Б» будинку АДРЕСА_1
шляхом передачі від ОСОБА_4 ОСОБА_3
дублікату ключів від дверей загального
входу в підвальні приміщення в будівлі
літера «Б» та від дверей підвалу №ІІ,
зобов'язання ОСОБА_4 не змінювати замки
до вхідних дверей до загального входу в
підвальні приміщення в будівлі літера
«Б» та від дверей до підвалу №ІІ та не
чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні
цим підвалом залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 121 гривню 80 копійок
судового збору в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_4 243 гривні 6 копійок
судового збору в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту його вступу в законну
силу.

Головуючий

Судді: