АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц/796/4877/2014 року
Головуючий у 1-й інстанції:Кохановська
Доповідач: Чобіток А.О.
Рішення

Іменем України

17 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - судді Чобіток А.О..

суддів - Немировської О.В.,Шкоріної О.І.

при секретарі - Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційні скарги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду м.Києва
від 05 лютого 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за
прострочення сплати аліментів,-

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 05 лютого 2014
року задоволено позов ОСОБА_1 частково
і стягнуто на її корить з відповідача
пеню за прострочення сплати аліментів
у розмірі 11 224,76 грн.

Посилаючись в апеляційній скарзі
на те, що суд неправильно вирахував
розмір пені, яку повинен сплатити
відповідач, позивач просила скасувати
рішення та ухвалити нове, яким стягнути
з відповідача на її користь 199 920 грн.
пені за прострочення аліментів на
утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та
сплачений нею судовий збір.

Відповідач в апеляційній скарзі
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову. Вказує,
що добровільно сплачував позивачу
аліменти і його вина у простроченні
аліментів відсутня, що звільняє його
від відповідальності у вигляді сплати
пені.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення осіб, що з»явилися в судове
засідання, обговоривши доводи
апеляційної скарги, обставини справи,
колегія суддів приходить до
наступного.

Встановлено , що сторони у
справі з 05.09.2003 року перебували у шлюбі
, який 31.07.2007 року було розірвано .

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають сина -
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 15.02.2007 року на користь
ОСОБА_1 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти у
розмірі 1/4 частини від усіх видів його
заробітку щомісячно,починаючи з 15.12.2006
року до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 06.08.2012 року задоволено
заяву ОСОБА_1, подану нею 13.07.2012 року про
видачу дублікату виконавчого листа,
оригінал якого було направлено на
невірну адресу позивача, що призвело до
його втрати.

05.12.2012 року ОСОБА_1 звернулась до
виконавчої служби з заявою про
прийняття до виконання виконавчого
листа № 2-1977/2007 про стягнення з ОСОБА_2
аліментів на утримання сина сторін.

Постановою старшого державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
Левченко С.В. 06.12.2012 року відкрито
виконавче провадження про стягнення з
ОСОБА_2 аліментів на утримання сина у
розмірі 1/4 частини з усіх його доходів
на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 194 СК
України, аліменти можуть бути стягнуті
за виконавчим листом за минулий час,
але не більше як за три роки, що
передували пред»явленню виконавчого
листа до виконання.

Відповідно до розрахунку
заборгованості, складеному старшим
державним виконавцем Святецьким Д.В.,
заборгваність ОСОБА_2 по сплаті
аліментів на утримання сина ОСОБА_3
станом на 01.04.2013 року склала 61 834,05 грн..

В подальшому згідно з
довідкою-розрахунком заборгованості
по аліментах від 14.06.2013 року ,
заборгованість відповідача за період з
15.12.2006 року і по 01.06.2013 року вирахувана
державним виконавцем Святецьким Д.В. у
розмірі 56 998,15 грн., 30.08.2013 року за період
з 15.12.2006 року по 30.08.2013 року у розмірі 51
240,49 грн., 18.11.2013 року за період з
06.12.2009-31.12.2009 та з 01.01.2010 року по 13.11.2013
року - 25 730,57 грн., 29.01.2013 року за період з
06.12.2009-31.12.2009 та з 01.01.2010 року по 29.01.2014
року - 15 536,58 грн..

Станом на 26.03.2014 року
заборгованість відповідача по сплаті
аліментів за період з 06.12.2009-31.12.2009 та з
01.01.2010 року по 26.03.2014 року складає 10 170
грн. 00 коп..

Відповідачем за період з лютого
2013 року по 26.03.2014 року загалом сплачено
заборгованість по аліментам у сумі 36 713
грн..

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України,
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_1 , суд виходив з того , що у
ОСОБА_2 виникла заборгованість по
сплаті аліментів, в зв»язку з чим
підлягає стягненню і пеня за
прострочення їх сплати.

Проте з таким висновком суду
колегія суддів погодитись не може,
оскільки він не відповідає
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального та
процесуального права, що регулюють
правовідносини, що виникли між
сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 196 Сімейного
Кодексу України визначено, що при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов»язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені ) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до роз»яснень ,
викладених у Постанові Пленуму
Верховного Суду України за № 3 від
15.05.2006 року «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
передбачена ст. 196 СК відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи. На
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів. Суд може зменшити
розмір неустойки з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів, а за передбачених
ст. 197 СК умов - повністю або частково
звільнити його від сплати
заборгованості.

Тобто, передбачена ст. 196 СК
України відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи, а висновок
суду про наявність вини відповідача
має ґрунтуватися на всебічно
досліджених доказах.

Проте , стягнувши з відповідача
пеню в сумі 11 224 грн.76 коп. , суд
наявність чи відсутність вини ОСОБА_2 у
виникненні заборгованості по сплаті
аліментів , не встановлював.

Як зазначалося вище, рішення суду
про стягнення з відповідача на користь
позивача аліментів на утримання сина у
розмір ј усіх видів його доходу,
починаючи з 15.12.2006 року, було ухвалено
ще 15.02.2007 року .

При цьому , дійсно, обов»язок
відповідача сплачувати аліменти
виникає з часу набрання рішенням про
стягнення аліментів на утримання
дитини законної сили , проте у
виникненні заборгованості за
аліментами на дитину винною може бути і
особа, на користь якої присуджено
аліменти, що цілком узгоджується з
диспозицією ч. 3 ст. 197 СК України,
відповідно до якої суд може звільнити
платника аліментів від сплати
заборгованості, якщо буде встановлено,
що вона виникла внаслідок
непред»явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти.

Як вбачається з матеріалів
справи, виконавчий лист позивачем до
виконавчої служби було пред»явлено
лише 05.12.2012 року, тобто через п»ять
років після ухвалення рішення суду. При
цьому будь-яких доказів поважності
його непред»явлення до виконавчої
служби після набрання рішенням
законної сили, враховуючи ту обставину,
що відповідно до принципу
диспозитивності виконавчий документ
видається на прохання стягувача,
ОСОБА_1 не надала та на наявність таких
не вказала, що в свою чергу вказує на
добровільний порядок виконання
відповідачем вищевказаного судового
рішення у зазначений період .

Будь-яких доказів того, що з
моменту ухвалення рішення суду і до
пред»явлення виконавчого листа до
виконання, відповідач злісно ухилявся
від сплати коштів на утримання сина або
вчиняв дії спрямовані на невиконання
рішення суду (приховування доходів,
зміну місця проживання чи місця роботи
тощо) , позивач також не надала та на
наявність таких не вказала.

Проте, як вбачається з
розрахунків державного виконавця про
заборгованість ОСОБА_2 по сплаті
аліментів, останній , починаючи з
лютого 2013 року та на даний момент
фактично повністю погасив нараховану
заборгованість, що свідчить про
добросовісну поведінку позивача щодо
обов»язку утримувати дитину.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність вини відповідача у
виникненні , вказаної позивачем
заборгованості по сплаті аліментів,
оскільки її виникненню сприяли дії
самої ОСОБА_1, яка будучи обізнаною про
обов»язок відповідача сплачувати
присуджені за рішенням суду аліменти,
до виконання виконавчий лист
пред»явила лише через п»ять років
після набрання рішенням законної сили,
тобто не скористалась наданими їй
чинним законодавством правами, а діяла
на власний розсуд і доводи відповідача
щодо добровільного виконання судового
рішення не спростувала.

На підставі викладеного, рішення
суду є незаконним та необґрунтованим, в
зв»язку з чим підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 304,307,309,313,314,316,319
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 05 лютого 2014
року скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення пені за
прострочення сплати аліментів .

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -