АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/5120/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Коробенко
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.,

- Шебуєвої
В.А.,

при секретарі - Ошедшій
А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк «Укргазбанк»

на рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 23 грудня 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Публічного акціонерного товариства
акціонерний банк «Укргазбанк», треті
особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
договору поруки недійсним

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд із позовом до відповідачів про
визнання договору поруки недійсним.

В мотивування вимог посилалася на те,
що 01 серпня 2006 року між нею та ОСОБА_5
укладено договір позики, у
відповідності з яким вона передала
останньому в борг грошові кошти в
розмірі 23 000 000,00 гривень до 01.08.2013 року.

У забезпечення виконання зобов'язань,
01.08.2006 року між нею та ОСОБА_3 укладено
Договір поруки №1, пунктом 3.6. якого
поручитель зобов'язався не укладати
наступні договори поруки, договори
застави, іпотеки та інші
цивільно-правові угоди, які можуть
спричинити зменшення його майна без
попереднього письмового погодження з
нею.

В подальшому вона дізналась про те, що
ОСОБА_3 після укладення договору поруки
з нею, виступив поручителем ще по
одному договору, зокрема, він взяв на
себе зобов'язання солідарно
відповідати в якості поручителя за
зобов'язаннями ОСОБА_4 перед ВАТ АБ
«Укргазбанк» по кредитному договору
№53-ф/07 від 01.03.2007 року

Разом з тим, ОСОБА_3 не звертався до неї
за погодженням щодо укладання ще
одного договору поруки з ВАТ АБ
«Украгазбанк», а навпаки, приховав цей
факт від неї, що призвело до порушення
її прав, оскільки на сьогодні
відбувається стягнення з ОСОБА_3
заборгованості на користь банку за
договором поруки, укладеним пізніше, що
призведе до неможливості задоволення
її вимог за рахунок поручителя згідно
договору, укладеного раніше.

На підставі п. 3.7 Договору поруки від
01.08.2006 року, за умовами якого в разі
порушення обов'язку поручителем,
встановленого пунктом 3.6. Договору,
укладені договори є недійсними та не
породжують жодних правових наслідків,
просила визнати недійсним договір
поруки №53-ф/07-Р від 19.02.2009 року,
укладений між ОСОБА_3 та ВАТ АБ
«Украгазбанк».

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 23 грудня 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір поруки
№53-ф/07-Р від 19 лютого 2009 року, укладений
між ОСОБА_3 та ВАТ акціонерний банк
«Укргазбанк».

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погоджуючись з рішенням, ПАТ АБ
«Укргазбанк» подало апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.

Зазначає, що позовні вимоги є не
обґрунтованими, оскільки сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагентів та визначенні умов
договору з урахуванням вимог чинного
законодавства.

Умови п.п.3.6,3.7.договору поруки від 01.08.2006
року, у відповідності до ст.27 ЦК України
є нікчемними.

Звертає увагу на те, що оспорюваний
договір поруки в повному обсязі
відповідає вимогам, зазначеним в
законі, а отже відсутні правові
підстави для визнання договору
недійсним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 01 серпня 2006 року
між ОСОБА_3 (поручитель), ОСОБА_2
(позикодавець) та ОСОБА_5 (позичальник)
укладено Договір поруки, у
відповідності до якого ОСОБА_3
поручився перед ОСОБА_2 за виконання
ОСОБА_5 своїх зобов'язань за договором
позики від 01.08.2006 року на суму в розмірі
23 000 000 гривень, яка була надана йому
позикодавцем на строк до 01.08.2013 року
(а.с. 18-20).

19 лютого 2009 року між ВАТ АБ
«Укргазбанк» (кредитор), ОСОБА_3
(поручитель) та ОСОБА_4 (позичальник)
укладено договір поруки №53-ф/07-Р, за
умовами якого ОСОБА_3 поручився перед
ВАТ АБ «Укргазбанк» за виконання
ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним
договором №53-ф/07 від 01 березня 2007 року
від 01.08.2006 року (а.с. 6-17).

Звертаючись до суду з позовом про
визнання недійсним договору поруки
№53-ф/07-Р від 19.02.2009 року, укладеного між
ОСОБА_3 та ВАТ акціонерний банк
«Укргазбанк», позивач посилалася на
вимоги п.п.3.6.,3.7. договору поруки від
01.08.2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та
нею, згідно яких поручитель ОСОБА_3
зобов'язався не укладати наступні
договори поруки, договори застави,
іпотеки та інші цивільно-правові угоди,
які можуть спричинити зменшення майна
поручителя без попереднього
письмового погодження з позикодавцем.
У випадку порушення зазначеного
обов'язку сторони домовились вважати
зазначені договори недійсними та
такими, що не породжують жодних
правових наслідків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем ОСОБА_3 порушено
положення ст.ст.13, 509, 526, 629 Цивільного
кодексу України, тому у відповідності
до ст.215 ЦК України є підстави для
визнання оспорюваного договору поруки
недійсним.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можливо з огляду на таке.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними
вимогами, додержання яких є необхідним
для чинності правочину є: 1. зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; 2. особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3. волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4.
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; 5. правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
6. правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Приписами, передбаченими ч. 1 ст. 215 ЦК
України, визначено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України в
постанові № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» в п. 2
роз'яснив, щозгідно із статтями 4, 10 та 203
ЦК зміст правочину не може суперечити
ЦК, іншим законам України, які
приймаються відповідно до Конституції
України та ЦК, міжнародним договорам,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину.

Згідно п.8 зазначеної постанови
оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним на підставах, що
передбачені законом.

Таким чином, зі змісту статей 203-204 ЦК
України випливає, що підстави і
наслідки недійсності правочину можуть
бути передбачені виключно законами, а
не договором.

У силу 6 ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (ст. 627 ЦК
України). Відповідно до ст. 628 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 27 ЦК України передбачено,
що правочин, що обмежує можливість
фізичної особи мати не заборонені
законом цивільні права та обов'язки, є
нікчемним.

Враховуючи відносини, які виникли між
сторонами та правові норми, які
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, колегія суддів
погоджується з посиланням банку на те,
що п.3.6. договору поруки від 01.08.2006 року,
укладеного між ОСОБА_3 та позивачем є
нікчемним та не впливає жодним чином на
відносини між ОСОБА_3 та ПАТ АБ
«Укргазбанк».

Враховуючи те, що позивач не надала
доказів невідповідності договору
поруки №53-ф/07-Р від 19.02.2009 року,
укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ
«Акціонерний банк «Укргазбанк» саме
вимогам закону, як те передбачено,
ст.ст.203,215 ЦК України та постановою
Пленуму Верховного Суду № 9 від 06.11.2009 р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», тому суд
першої інстанції дійшов хибного
висновку про задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Керуючись п.п.2,8 постанови Пленуму
Верховного Суду № 9 від 06.11.2009 р. «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними»,ст.ст.203,215 ЦК України, ст.ст.
303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія
суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк «Укргазбанк» задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 23 грудня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3, Публічного акціонерного
товариства акціонерний банк
«Укргазбанк» про визнання недійсними
договору поруки №53-ф/07-Р від 19.02.2009 року,
укладеного між ОСОБА_3 та Відкритим
акціонерним товариством акціонерний
банк «Укргазбанк».

Рішення набирає законної сили з часу
його проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: