АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3700/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Руденко В. В. Доповідач - Тамакулова
В.О. Категорія 31
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

14 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Макарова М.О.

при секретарі: Поляковій Н.О. ,

яка розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне
рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 28 березня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про відшкодування моральної та
матеріальної шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди.

Позов обгрунтовував тим, що 02 грудня 2009
року в результаті винних дій
відповідача, який керував автомобілем
«Опель Омега» державний номер НОМЕР_1,
на вул. Малиновського в
м.Дніпропетровську сталася дорожньо-
транспортна пригода, йому були
спричинені телісні ушкодження
середньої тяжкості.

За даним фактом було порушено
кримінальну справу за ознаками ст.286 КК
України.

На придбання ліків він витратив 8603,30
грн, йому завдано моральну шкоду в
розмірі 100000 грн.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, належно повідомлений про
слухання справи.

Рішенням суду І інстанції позов
задоволено частково, стягнуто
матеріальну шкоду 8603,30 грн , моральну-
25000 грн, в іншій частині вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення норм
матеріального та про цесуального
права, просить скасувати рішення й
постановити нове, яким зменшити суму
відшкодування.

Колегія суддів перевірила законність,
обґрунтованість рішення суду, в межах
заяв-лених вимог та апеляційної скарги
і дійшла до висновку, що скарга
підлягає відхиленню, з наступних
підстав.

Судом правильно встановлено фактичні
обставини по справі. 02 грудня 2009 року в
результаті винних дій відповідача,
який керував автомобілем «Опель Омега»
державний номер НОМЕР_1, на вул.
Малиновського в м.Дніпропетровську
сталася дорожньо- транспортна пригода,
в результаті якої потерпілому були
спричинені телісні ушкодження
середньої тяжкості.

За даним фактом було порушено
кримінальну справу за ознаками ст.286 КК
України.

В скарзі апелянт посилається на
нетверезий стан потерпілого, як
підставу для зменшення суми
відшкодування завданої шкоди. Однак
такі доводи протирічать обставинам
справи та Закону.

Відповідно до п.п. 4, 7 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №4 від 01 березня 2013
року «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки», розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, суди повинні
мати на увазі, що відповідно до статей
1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
шкоду виникає у її завдавача за умови,
що дії останнього були неправомірними,
між ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки, -
незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача
шкоди (ч.2 ст. 1166 ЦК) відповідач
звільняється від обов'язку
відшкодувати шкоду (у тому числі і
моральну), якщо доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого (частина п'ята
статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої
статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази,
що підтверджують факт завдання шкоди
за участю відповідача, розмір завданої
шкоди, а також докази того, що
відповідач є завдавачем шкоди.

Частиниою 4.ст. 61 ЦПК вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, обов'язковий для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою. У зв'язку із
цим у разі прийняття судом постанови
про закриття провадження у справі, про
відмову в порушенні кримінальної
справи або її закриття, закриття
кримінального провадження є доказом,
який повинен досліджуватися та
оцінюватися судом у цивільній справі у
порядку, передбаченому ЦПК.

При завданні шкоди джерелом підвищеної
небезпеки на особу, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, не може бути покладено
обов'язок з її відшкодування, якщо вона
виникла внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого (частина п'ята
статті 1187 ЦК). Під непереборною силою
слід розуміти, зокрема, надзвичайні або
невідворотні за даних умов події (п. 1 ч.1
ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній
характер. Під умислом потерпілого слід
розуміти, зокрема, таку його
протиправну поведінку, коли потерпілий
не лише передбачає, але і бажає або
свідомо допускає настання шкідливого
результату.

Якщо груба необережність потерпілого
сприяла виникненню або збільшенню
шкоди, то залежно від ступеня вини
потерпілого, якщо інше не встановлено
законом, розмір відшкодування з особи,
яка здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, має бути
зменшено (але не може бути повністю
відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена
потерпілим необережність грубою
(частина друга статті 1193 ЦК), у кожному
конкретному випадку має вирішуватись з
урахуванням фактичних обставин справи.

Положення статті 1193 ЦК про зменшення
розміру відшкодування з урахуванням
ступеня вини потерпілого
застосовуються і в інших випадках
завдання шкоди фізичній особі, однак у
кожному разі підставою для цього може
бути груба необережність потерпілого
(перебування у нетверезому стані,
нехтування правилами безпеки руху
тощо), а не проста необачність. Саме по
собі перебування у нетверезому стані
не є прикладом грубої необережності,
якщо при цьому не було порушено правила
дорожнього руху.

Як слідує із постанови
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 вересня
2011 року, якою припинено кримінальну
справу по звинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 ст.
286 КК України на підставі Закону
України « Про амністію в 2011 році» від 08
липня 2011 року зі звільненням від
кримінальної відповідальності ( а.с.5),
відповідачем при скоєнні злочину було
порушено п.12.4 Правил дорожнього руху
України за яким в населених пунктах рух
транспортих засобів дозволяється зі
швидкістю не більше 60 км/год.

В постанові відсутні докази стосовно
порушення Правил дорожнього руху в
транспортній пригоді з боку
потерпілого- позивача ОСОБА_3

З урахуванням викладеного, немає
підстав для задоволення скарги, доводи
якої, в протиріч вимог ст. 212 ЦПК
України, зводяться до переоцінки
доказів досліджених судом першої
інстанції.

При розгляді спору, суд І інстанції в
повному обсязі з'ясував права та
обов'язки сто рін, перевірив доводи,
обставини справи, надав їм належну
оцінку і постановив рішення, яке
відповідає вимогам Закону.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307,308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Заочне рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду Дніпропетровської області від 28
березня 2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

С у д д і: