АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Волошиної В.М.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто» в
особі Київської філії «Сіті» на ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 20 грудня 2013 року

в справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто» в
особі Київської філії «Сіті» до ОСОБА_1
про відшкодування шкоди в порядку
регресу.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 08 липня 2013 р.
позов публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» в особі
Київської філії «Сіті» (надалі - ПАТ
«УСК «Гарант-Авто» в особі Київської
філії «Сіті») до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди в порядку регресу
задоволено. Постановлено стягнути з
ОСОБА_1 на користь ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» в особі Київської філії
«Сіті» суму страхового відшкодування в
порядку суброгації в сумі 14 650 грн.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

23 вересня 2013 р. Шевченківським районним
судом м. Києва на виконання вказаного
рішення було видано виконавчий лист.

У листопаді 2013 р. стягувач - ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» в особі Київської філії
«Сіті» звернувся у суд із заявою про
внесення змін у виконавчому листі.

Зазначав, що постановою старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби Артемчука
Т.В. від 11 жовтня 2013 р. відмовлено в
прийнятті до провадження виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
судового рішення, у зв'язку з
невідповідністю виконавчого листа
положенням ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження» - відсутністю у
виконавчому документі інформації про
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника або номер і серія паспорта
боржника для фізичної особи -
громадянина України, який через свої
релігійні або інші переконання
відмовився від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомив про це відповідні органи
державної влади та має відмітку в
паспорті громадянина України.

Посилаючись на викладені обставини,
стягувач просив суд внести зміни у
виконавчий лист на підставі ч.2 ст.369 ЦПК
України, шляхом внесення у виконавчий
документ ідентифікаційного номеру
боржника.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 20 грудня 2013 р. у
задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
товариства, посилаючись на порушення
норм процесуального права, просить
ухвалу суду першої інстанції скасувати
та направити справу на новий розгляд до
того ж суду для вирішення питання про
виправлення помилки у виконавчому
листі.

У судове засідання сторони не
з'явилися, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.18 Закону України
«Про виконавче провадження» у
виконавчому документі зазначаються:
повне найменування (для юридичних осіб)
або ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

Отже з вищевказаної норми Закону
вбачається, що індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника
зазначається у виконавчому документі
лише за його наявності, тобто якщо він є
в наявності, зокрема, в матеріалах
судової справи; якщо він відомий суду,
який видав виконавчий документ.

Тобто, відповідно до системного
тлумачення п.3 ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження» індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника є
інформацією, що вноситься до
виконавчого документу органом, який
його видав, лише у випадку його
наявності та не є обов'язковим
реквізитом для відкриття виконавчого
провадження.

Матеріали справи свідчать, що по справі
було постановлено заочне рішення,
тобто без участі боржника, який до суду
не з'явився та не надав (не повідомив)
суду свій індивідуальний
ідентифікаційний номер.

Стягувач при зверненні у суд також у
позовній заяві та доданих до неї
документах не повідомив суду
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника.

Також нормами цивільного
процесуального законодавства на суд не
покладений обов'язок під час
підготовки справи до судового розгляду
або під час самого судового розгляду
з'ясовувати, витребувати
індивідуальний ідентифікаційний номер
відповідача.

Таким чином, у матеріалах вказаної
цивільної справи відсутній
індивідуальний ідентифікаційний номер
відповідача, тому, як на момент
постановлення рішення по справі, так і
на час видачі судом виконавчого листа,
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника не був відомий суду, його не
було в наявності, а тому він не міг бути
зазначений у виконавчому листі.

Разом з тим, відповідно до матеріалів
справи, районний суд вживав заходів
щодо з'ясування ідентифікаційного
номеру боржника, проте належної
відповіді не отримав /а.с.84/.

Колегія суддів враховує, що
відсутність індивідуального
ідентифікаційного номера боржника у
виконавчому провадженні утруднюють
здійснення виконавчих дій, але не
унеможливлюють їх.

Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України
«Про виконавче провадження»у разі
відмови у відкритті виконавчого
провадження на підставі п.6 ч.1 цієї
статті державний виконавець роз'яснює
заявникові право на звернення до суду
чи іншого органу (посадової особи), які
видали виконавчий документ, щодо
приведення його у відповідність із
вимогами статті 18 цього Закону.

Між тим, відповідно до статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець з метою захисту
інтересів стягувача має право
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну.

Враховуючи викладені обставини, а
також матеріали справи, у їх
сукупності, колегія суддів вважає
законними й обґрунтованими висновки
суду першої інстанції про відсутність
правових підстав до задоволення
поданої по справі заяви.

Викладені в ухвалі висновки
відповідають обставинам справи та
зібраним доказам, й доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» в особі
Київської філії «Сіті» відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 20 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: Судді:

Справа № 761/28404/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4701/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Гуменюк А.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.