Справа № 369/8802/13-ц Головуючий у І
інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/429/14 Доповідач у 2
інстанції СухановаКатегорія 24
УХВАЛА

Іменем України

03 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого: Суханової Є.М.,

Суддів: Мережко М.В., Касьяненко
Л.І.,

при секретарі : Власенко О.В,,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 31 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«ВІДІ Страхування», третя особа:
Публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк» про страхове
відшкодування,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач
звернувся з цим позовом до суду,
посилаючись на те, що 19 лютого 2013 року
між позивачем та відповідачем було
укладено договір добровільного
страхування наземного транспорту
АС №006986, за яким на умовах повного
КАСКО було застраховано автомобіль
марки МАЗДА, тип 6, 2012 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1.

Вигодонабувачем за умовами договору
страхування є Публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк».

13 червня 2013 року в строки
встановлені умовами договору
відповідача та Святошинський РВ ГУ МВС
України в м. Києві було повідомлено про
настання страхового випадку -
викрадення автомобіля марки МАЗДА, тип
6, 2012 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_1, а 17 червня 2013 року на
адресу ПАТ «Укрсоцбанк» було
направлено повідомлення про
викрадення автомобіля, який є
предметом договору застави
транспортного засобу №700АІ1- ЗАСТ
від 20.02.2013 року.

17 липня 2013 року позивач
надіслала на адресу відповідача заяву
про виплату страхового відшкодування
на користь третьої особи разом з
додатками.

Відповідач надіслав листа в
якому повідомив про прийняте рішення
про відмову ОСОБА_1 у виплаті
страхового відшкодування, про що було
складено страховий акт, проте. копії
або оригіналу відповідного акта,
відповідач позивачу не надав, як не
вказав і на підстави для відмови у
виплаті страхового відшкодування.

Просила стягнути з Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «ВіДі-Страхування» на користь
вигодонабувача ПАТ «Укрсоцбанк» суму
страхового відшкодування за договором
добровільного страхування наземного
транспорту, що складає 207452,10 грн.

Стягнути з Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «ВіДі-Страхування» на її
користь витрати по сплаті судового
збору у розмірі 2074,52 грн.

У жовтні 2013 позивач надала до
суду додаткові пояснення до позовної
заяви, в яких зазначала, що 04 вересня 2013
року, нею до ТзДВ «Страхова компанія
«ВіДі-Страхування» була подана
повторна заява про виплату суми
страхового відшкодування у розмірі
207452,10 грн.

У відповідь від відповідача
надійшов лист, в якому зазначалося, що
попереднє рішення відповідача про
відмову у виплаті суми страхового
відшкодування залишається без змін.

Причиною відмови у виплаті
суми страхового відшкодування
відповідач вказав на залишення
позивачем технічного паспорта на ТЗ в
салоні викраденого автомобіля, що
відповідно до договору страхування не
вважається страховим випадком,
оскільки такі дії свідчать про
халатність поведінки з боку позивача,
як страхувальника, по відношенню до
належного їй автомобіля, внаслідок
чого останній був викрадений
невідомими особами.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 31
жовтня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погодившись з висновками
наведеними в рішенні суду, апелянт
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить рішенні суду скасувати та
ухвалити по справі нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів вислухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
сторін, вивчивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги вважає, що
вона не обґрунтована та не підлягає
задоволенню.

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору,
вимог цього Кодексу та інших актів
цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона (
страховик) зобов'язується у разі
настання певної події ( страхового
випадку) виплатити другій стороні (
страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму (
страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Як вбачається із матеріалів
справи, 19 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та
Товариством з додатковою
відповідальністю « Страхова компанія
«ВіДі-Страхування» було укладено
договір добровільного страхування
наземного транспорту АС №006986, за яким
на умовах повного КАСКО було
застраховано автомобіль марки МАЗДА,
тип 6, 2012 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1 , який належав
страхувальнику на підставі свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
серії НОМЕР_2.

Вигодонабувачем за умовами договору
страхування є Публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк».

13 червня 2013 року відповідача та
Святошинський РВ ГУ МВС України в м.
Києві було повідомлено про настання
страхового випадку - викрадення
автомобіля марки МАЗДА, тип 6. 2012 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, а 17 червня 2013 року на адресу ПАТ
«Укрсоцбанк» було направлено
повідомлення про викрадення
автомобіля, який є предметом договору
застави транспортного засобу
№700А01-ЗАСТ від 20.02.2013 року.

Відомості про факт викрадення
автомобіля працівниками
правоохоронних органів були внесені до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань, що підтверджується
довідкою про прийняття і реєстрацію
заяви СВ Святошинського РУ ГУ МВС
України в м. Києві від 13.06.2013 року та
листом СВ Святошинського РУ ГУ МВС
України в м. Києві від 14.07.2013 року за №
51/7325.

17 липня 2013 року позивач через
уповноваженого представника надіслала
на адресу відповідача заяву про
виплату страхового відшкодування на
користь третьої особи разом з
додатками.

У відповідь на звернення
позивача та її уповноваженого
представника на виконання вимог п.9.3
договору страхування відповідачем
було надіслано лист про відмову у
виплаті страхового відшкодування.

Рішення відповідача про відмову
у виплаті страхового відшкодування,
суд першої інстанції в даному випадку
вважав правомірним, оскільки воно
відповідає умовам договору та
фактичним обставинам справи.

Так відповідачем було порушено
п. 7.2.5 договору страхування, відповідно
до якого страхувальник зобов'язаний не
залишати реєстраційні документи на ТЗ
та ключі від ТЗ у застрахованому ТЗ.

Згідно відповіді Святошинського
РУ ГУ МВС України в м. Києві №
51/7325 від 14.07.2013 року в ході досудового
розслідування було встановлено, що на
момент викрадення застрахованого
транспортного засобу, технічний
паспорт на застрахований автомобіль
марки МАЗДА, тип 6, 2012 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1
знаходився в середині автомобіля.

Відповідно до п.п. 26 п. 4.1 договору
страхування, не є страховим випадком,
зокрема, викрадення ТЗ в результаті
халатності страхувальника або водія ТЗ
щодо застрахованого ТЗ, яка полягає у
залишенні документів або ключів у
транспортному засобі, який був
викрадений, або викрадення або втрата
ключів до викрадення ТЗ, про що не було
письмово повідомлено страховику до
викрадення ТЗ. Вказана умова договору
була порушена позивачем.

Згідно з п. 10.1.8 договору,
підставою для відмови у виплаті
страхового відшкодування є
відповідність обставин настання
страхового випадку виключенням зі
страхових випадків встановлених
договором або правилами страхування.

Відповідно до п. 10.1.9 договору,
страховик мас право відмовити у
виплаті страхового відшкодування з
підстави недотримання страхувальником
умов договору страхування.

За таких обставин суд першої
інстанції не вбачав підстав для
виплати страхового відшкодування, а
тому в задоволенні повозу відмовив у
повному обсязі.

З такою позицією суду першої
інстанції погоджується колегія суддів.

Однак з вказаними висновками
суду першої інстанції не погоджується
апелянт, в зв»язку з чим ним була подана
апеляційна скарга.

Так, апелянт зазначає, що судом
першої інстанції при ухваленні рішення
порушено норми матеріального та
процесуального права, а саме: не
застосовано ст. 991 ЦК України, якою
встановлено, що страховик має право
відмовитися від здійснення страхової
виплати у разі наявності підстав
встановлених законом.

Перевіряючи матеріали справи та
беручи до уваги доводи апеляційної
скарги, колегія суддів встановила, що
судом першої інстанції жодним чином не
порушено вимоги ст. 991 ЦК України, так як
договір страхування відповідає
вимогам чинного законодавства, а тому
наявна підстава вказана у п.п. 26 п. 4.1
договору страхування, а саме: не є
страховим випадком, зокрема,
викрадення ТЗ в результаті халатності
страхувальника або водія ТЗ щодо
застрахованого ТЗ, яка полягає у
залишенні документів або ключів у
транспортному засобі, який був
викрадений, або викрадення або втрата
ключів до викрадення ТЗ, про що не було
письмово повідомлено страховику до
викрадення ТЗ, передбачена п.6 ст. ст. 991
ЦК України, а тому доводи апелянта є не
обґрунтованими та не доведеними.

Інших доводів або заперечень
щодо рішення суду в апеляційній скарзі
не зазначено.

Жодних нових доказів або
обставин, які б могли спростувати
висновки суду, апелянт не навів, а
колегія суддів їх не встановила.

В своїй апеляційній скарзі
апелянт посилається на обставини, яким
суд першої інстанції надав належну
процесуальну та правову оцінку, а тому
підстав, передбачених вимогами ст. 309
ЦПК України для скасування рішення
суду не має.

Апеляційна скарга не
обґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК У
країни, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
31 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено до касаційної інстанції
протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді