Справа № 362/4218/13ц Головуючий у І
інстанції Жук М.В.Провадження №
22-ц/780/2025/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого: Суханової Є.М.,

Суддів: Мережко М.В., Данілова О.М.,

при секретарі : Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 14 серпня 2013 року
у справі за заявою ОСОБА_2,
заінтересована особа: Васильківське
міськрайонне управління юстиції
Київської області про встановлення
факту проживання однією сім»єю
чоловіка та жінки без шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_2
звернулась до суду із зазначеною
заявою.

Зазначаючи, що 1998 року під час роботи на
одному підприємстві вона
познайомилася з ОСОБА_3 Після короткого
проміжку часу заявниця та ОСОБА_3
почали проживати разом однією сім»єю
без реєстрації шлюбу в будинку, який
належав заявниці.

За час спільного проживання
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом вели спільне
господарство, виховували дітей
заявниці та спільними зусиллями
збудували будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 загинув па
будівництві внаслідок трагічного
випадку. В похованні прийняла участь
родина заявниці та роботодавець чаї
полого.

Посилаючись па зазначене, а також
па ст. 74 СК України, заявниця просить
суд встановити факт проживання з нею
ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу понад двадцять років з 1998 року по
ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 14 серпня 2013 року заяву ОСОБА_2 -
задоволено частково.

Встановлено факт проживання
ОСОБА_2 з ОСОБА_3 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 01 січня 2004
року до дня смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_5.

Не погодившись з висновками
наведеними в рішенні суду, апелянт
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити по справі нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
позивача.

Колегія суддів вислухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
сторін, вивчивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги вважає, що
вона обґрунтована та підлягає
задоволенню.

Васильківський міськрайонний
суд Київської області 14 серпня 2013 року
постановив рішення у справі за заявою
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу, яким заяву задовольнив
частково і встановив факт проживання
ОСОБА_2 з ОСОБА_3 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до
дня смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_5.

Погодитися з рішенням суду
першої інстанції, яке постановлене із
порушенням норм матеріального і
процесуального права, не може колегія
суддів та вважає, що оскаржуване заочне
рішення підлягає скасуванню з
наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване
рішення, Васильківський міськрайонний
суд Київської області безпідставно
сприйняв за дійсне подані суду
заявником та заявленими нею свідками
свідчення.

З оскаржуваного рішення суду
першої інстанції слідує, що судом, в
порушення вимог частини 1 статті 234 ЦПК
України не досліджена мета звернення
заявниці до суду із заявою про
встановлення юридичного факту.

На порушення частини 1 статті 259
ЦПК України суд не вказав у своєму
рішенні мету встановлення факту, ним
встановленого. Заявниця не зазначила, а
суд першої інстанції не дослідив, для
охорони яких прав та інтересів особи
або створення умов здійснення нею
особистих немайнових чи майнових прав
заявниця звернулася до суду.

Разом з тим, встановлення факту,
що має юридичне значення, пов'язане з
реалізацією заявником майнового права.
Заявниця звернулася до суду із заявою
про встановлення факту, що має юридичне
значення, після смерті ОСОБА_3, а вже
потім, із тексту оскаржуваного рішення
суду першої інстанції - до органів
нотаріату із заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_3.
Встановлення судом факту завжди має
преюдиційне значення для розгляду в
подальшому питання про право заявника
на спадщину та на майно, набуте
спадкодавцем за свого життя.

Неповідомлення заявником суду першої
інстанції про наявність у справі
заінтересованої особи - спадкоємиці
другої черги - ОСОБА_1 позбавило суд
першої інстанції можливості
встановити осіб, інтереси яких будуть
зачеплені судовим рішенням, і потягло
за собою порушення прав та законних
інтересів апелянта.

Постановляючи оскаржуване
рішення від 14 серпня 2013 року, суд
першої інстанції безпідставно
сприйняв за доведені ті обставини, про
які йому було повідомлено заявником та
допитаними у суді свідками. Зокрема про
те, що ОСОБА_3 ніби то проживав разом із
ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу 01 січня 2004 року до дня смерті
ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_5. Проте ці дані
спростовуються наступним.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець
села Нове, Березівського району,
Одеської області є рідним братом
апелянта, що підтверджується
свідоцтвом про народження НОМЕР_1,
виданим 20 травня 1954 року
Новоселівською сільською радою
Березовського району Одеської області,
у якому в розділі «Батьки» зазначені
ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Ці ж особи зазначені у розділі
«Батьки» і у свідоцтві про народження -
апелянта ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженки села Нове, Березівського
району Одеської області, що
підтверджується свідоцтвом про
народження НОМЕР_2, виданим повторно 11
липня 1974 року Новоселівською сільською
радою Березовського району Одеської
області.

Факт зміни прізвища з «ОСОБА_6»
на «ОСОБА_6», підтверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3,
виданим 21 квітня 1983 року Палацом
урочистих подій міста Миколаєва після
реєстрації шлюбу з ОСОБА_7.

Таким чином, факт родинних
відносин між апелянтом та померлим
ОСОБА_3 є доведеним.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у
місті Києві, що підтверджується
свідоцтвом про смерть НОМЕР_4, виданим
01 липня 2013 року Відділом
реєстрації смерті у м. Києві .

Після смерті ОСОБА_3,
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
заведена спадкова справа, що
підтверджується витягом про
реєстрацію в Спадковому реєстрі від 18
вересня 2013 року № 35158390. Таким чином, той
факт, що апелянт, у відповідності до
статті 1262 ЦК України, є спадкоємцем
другої черги після смерті свого
рідного брата ОСОБА_3, а отже і
заінтересованою особою у справі за
заявою ОСОБА_2 про встановлення факту
її проживання однією сім'єю з ОСОБА_3
без шлюбу, є доведеним.

ОСОБА_3 за свого життя, у 1993 році
набув права власності на квартиру
АДРЕСА_1, сплативши пайові внески за
трьома квитанціями та одним платіжним
дорученням від 8 липня 1992 року, та
квитанціями від 16 жовтня, 9 листопада, 09
грудня 1992 року, 6 березня, 5 та 24 квітня, 05
травня, 4 червня, 7 липня 1993 року, та
отримавши 23 лютого 1993 року ордер серії
Ж № 096508 на житлове приміщення у будинку
житлово-будівельного кооперативу
«Хімік-19». У цьому ордері ОСОБА_3
зазначений єдиним мешканцем житла .

Грошові кошти на сплату пайових
внесків він сплачував з власних
заощаджень, що підтверджується ощадною
книжкою за рахунком № 6971 у філії
Ощадного банку. Перебування квартири
АДРЕСА_1 на праві власності у ОСОБА_3
підтверджено також довідкою правління
ЖБК «Хімік-19» від 27 травня 1994 року № 502.

ОСОБА_3, діючи від свого імені, 26
листопада 1997 року склав заповіт на ім'я
апелянта, яким заповідав апелянту на
випадок своєї смерті належну йому на
праві приватної власності квартиру, що
підтверджується заповітом,
посвідченим 26 листопада 1997 року
державним нотаріусом 16-ї Київської
державної нотаріальної контори ОСОБА_9
за реєстровим № 3-4163.

Проживаючи самостійно та
одиноко у квартирі АДРЕСА_1, ОСОБА_3
звертався 27 листопада 1998 року до
керівництва ЖЕК-1409 із заявою про
недоліки у наданні теплової енергії у
належну йому квартиру і у цій заяві
відсутні згадки про осіб, які б
проживали разом із ним, та й сам факт
подачі цієї заяви свідчить про те, що
ОСОБА_3 проживав у цій квартирі, а не в
будь-якому іншому місці. Із записів у
медичній картці ОСОБА_3 від 02 червня 2003
року слідує, що на той час він проживав
у квартирі АДРЕСА_1, а не у будь-якому
іншому місці і звертався за медичною
допомогою за місцем свого проживання.
Наведене підтверджує той факт, що на
той час між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не було
ніякого спільного проживання.

ОСОБА_3 перебував на
стаціонарному лікуванні у
Миколаївській обласній лікарні № 1 з
діагнозом «помірний депресивний
«епізод» та «депресивний епізод»
безперервно у період з 29 грудня 2003 року
по 12 березня 2004 року, що
підтверджується листками
непрацездатності № 444921 та
№ 444913, виданих Миколаївською
обласною психіатричною лікарнею № 1.
Перебування ОСОБА_3 на стаціонарному
лікуванні у лікувальному закладі в
місті Миколаєві терміном ( два з
половиною місяців) заперечує
стверджуваний ОСОБА_2 факт постійного
та безперервного проживання однією
сім'єю з ОСОБА_3

Після завершення його лікування,
14 березня 2004 року апелянт посилається
на те, що вона разом із рідним братом
ОСОБА_3 виїхала до міста Києва для
владнання його побутових проблем, що
підтверджується іменними проїзними
документами Укрзалізниці НОМЕР_5 та
НОМЕР_6, що свідчить про те, що між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не було ніяких
стосунків з ознаками сім'ї.

ОСОБА_3 вирішив змінити місце
проживання з міста Києва на місто
Миколаїв і прийняв рішення про продаж
своєї квартири АДРЕСА_1, на реалізацію
чого ним було оформлено довіреність на
ім'я ОСОБА_7 (чоловіка апелянта),
посвідчені 29 березня 2004 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_11 за
реєстровим № 1357 . Оформленні
довіреності на ім'я ОСОБА_7 (чоловіка
апелянта), а не на ОСОБА_2 підтверджує
відсутність довірчих відносин між
ОСОБА_3 і ОСОБА_2

22 квітня 2004 року ОСОБА_3, діючи
від свого імені особисто, продав
квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується
договором купівлі-продажу, посвідченим
22 квітня 2004 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_12 за реєстровим № 921.

На виручені кошти ОСОБА_3
придбав 05 червня 2004 року квартиру
АДРЕСА_3, що підтверджується договором
купівлі-продажу квартири, посвідченим
05 червня 2004 року приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріальної округу ОСОБА_13 за
реєстровим № 904.

За місцем свого проживання у
місті Києві ОСОБА_3 розірвав 18 червня 2004
року договір про надання послуг
телефонного зв'язку, заявою від 29
червня 2004 року оформив право
користування домашнім телефоном №
НОМЕР_7 за новою адресою у місті
Миколаєві.

Постійно проживаючи у місті
Миколаєві, у належній йому на праві
приватної власності квартирі АДРЕСА_4,
ОСОБА_3 звертався 23 жовтня 2004 року до
керівництва ЖБК «Північний» із заявою
про необхідність санобробки
під'їзду.

Зазначене спростовує посилання
заявника ОСОБА_2, що вони, разом з ОСОБА_3
проживали за іншою адресою.

Крім цього, у 2007 році, ОСОБА_3
звертався до Миколаївської міської
ради із заявою про виділення йому
земельної ділянки, це питання було
розглянуте з відмовою рішенням
Миколаївської міської раду від 30
серпня 2007 року № 14/31.

Згідно даних паспорту
громадянина України НОМЕР_8 ОСОБА_3, він
був прописаний з 19 березня 1993 року по 27
квітня 2004 року Харківським РУ ГУМВС
України в м. Києві у квартирі АДРЕСА_1,
та зареєстрований з 06 липня 2004 року
Центральним РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області у квартирі
АДРЕСА_5. Факт постійного проживання
ОСОБА_14 у квартирі АДРЕСА_3
підтверджується актом, затвердженим
ТОВ Житлово-експлуатаційний комплексу
«СОЛЯНІ» від 23 січня 2014 року № 2/30 .

Частиною 1 статті 29 ЦК України
встановлено, що місцем проживання
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель
тощо), у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.

Згідно частини 1 статті 6
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», громадянин
України, а також іноземець чи особа без
громадянства, які постійно або
тимчасово проживають в Україні,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.
Реєстрація місця проживання особи
здійснюється в день подання особою
документів. Реєстрація місця
проживання за заявою особи може бути
здійснена з одночасним зняттям з
реєстрації попереднього місця
проживання. Враховуючи, що ОСОБА_3
ніколи не був зареєстрованим за однією
адресою разом з ОСОБА_2, підстав
стверджувати про те, що вони проживали
разом однією сім'єю без реєстрації
шлюбу, не вбачається.

Ствердження заявниці ОСОБА_2 та
свідків ОСОБА_10, ОСОБА_15, ОСОБА_16 про те,
що витрати на поховання ОСОБА_14 взяла
на себе ОСОБА_2 не підтверджено іншими
доказами та спростовуються тим, що
поховання ОСОБА_14 здійснено апелянтом -
його сестрою у місті Миколаєві поряд із
могилою спільної матері. Усі витрати на
поховання, поминальний обід,
поминальні дні 9 днів, 40 днів та
встановлення пам'ятника понесені
апелянтом особисто за рахунок власних
коштів та коштів її родини, що
підтверджується розрахунком Центру
ритуальних послуг від 03 липня 2013 року,
товарним чеком від 30 червня 2013 року №
65/6 на 8000грн., оплати за ритуальний товар
та послуги, товарним чеком від 30 червня
2013 року № 65/6 на 16273грн. (за могилу,
катафалк, домовину, свічки, платки,
рушники, хрест могильний тощо),
товарним чеком від 02 липня 2013 року на
8273грн. доплати по рахунку № 65/6,
рахунком закусочної «Блок-Пост» на
поминальний обід на 02 липня 2013 року на
суму 996грн. без спиртних напоїв.

У відповідності до статті 57 ЦПК
України, доказами є будь-які факти,
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,які
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Також,
як передбачено статтями 58, 59 ЦПК
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. За умови виконання судом
першої інстанції вимог частині статті
60 ЦПК України, заявник повинен був би
довести належними доказа вказані ним
обставини. Частиною 1 статті 213 ЦПК
України визначено, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним частин статті 213 ЦПК України
визнає рішення, яким суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом. Обґрунтоване
згідно частини 3 статті 213 ЦПК
України, є рішення, ухвалене на основі
повного та всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні. Таким
чином, оскаржуване рішення суду першої
інстанції має у собі неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справі недоведеність
обставин, що мають значення для
справи, які суд перші інстанції визнав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставині справи;
порушення та неправильне
застосування норм матеріального
процесуального права. Ці ознаки згідно
ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підстава для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Таким чином, вивчивши докази,
надані апелянтом, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга доведена та підлягає
задоволенню.

Рішення суду не може залишатися
без змін у зв»язку з порушенням норм
процесуального та матеріального
законодавства. Підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні заяви.

Згідно з вимогами ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права; неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 14 серпня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_2,
заінтересована особа: Васильківське
міськрайонне управління юстиції
Київської області про встановлення
факту проживання однією сім»єю
чоловіка та жінки без шлюбу - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено до касаційної інстанції
протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді