Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1805/14
Головуючий у 1-й інстанції: Бредун Д.С.
Суддя-доповідач: Кочеткової І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Воробйової І.А.,

При секретарі: Свинаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Концерну «Міські теплові
мережі» про захист прав споживачів,
визнання правочину укладеним в
редакції споживача та спонукання до
вчинення певних дій,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 03 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 в порядку ст. ст.
627, 640-642, 646 ЦК України, ст.21 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" звернулася до суду із
вищевказаним позовом, який в ході
розгляду справи доповнювала і
уточнювала. Зазначала, що відповідач,
який являється виконавцем послуг з
централізованого опалення і підігріву
води в її квартирі, відмовився укласти
договір про теплопостачання в
редакції, запропонованій споживачем.
Посилаючись не те, що наданий
відповідачем текст договору не
відповідає умовам Типового договору,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №630 від 21 липня 2005
року, просила про задоволення позову.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 03 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування
судового рішення і ухвалення нового
про задоволення позову ОСОБА_3
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що остання погодилася з умовами
договору про теплопостачання в
редакції, наданій виконавцем
комунальних послуг, оскільки поставила
свій підпис на обох його примірниках.
Надіслані споживачем на адресу
концерну зауваження до вже підписаного
договору обґрунтовано не були
враховані останнім, оскільки
відповідно до ст.640 ЦК України договір
вже набув чинності, а з вимогами про
зміну його умов в порядку ст.651 ЦК
України споживач до виробника послуг
не зверталася. Крім того, за формою і
змістом спірний договір відповідає
Типовому договору і не звужує права
споживача.

Висновки суду відповідають фактичним
обставинам справи і зібраним у справі
доказам.

Закон України «Про житлово-комунальні
послуги» (далі - Закон № 1875 - IV від 24
червня 2004 року) визначає основні засади
організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для
висновку, що він належить до
нормативного акта спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між виробниками, виконавцями,
споживачами у процесі створення,
надання та споживання
житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24
червня 2004 року передбачає, що
законодавство України у сфері
житлово-комунальних послуг, крім цього
Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає
загальні засади цивільного
законодавства, зокрема поняття
договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочин між фізичною і юридичною
особами належить вчиняти у письмовій
формі, за виключенням випадків,
передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст. ст.
642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України
визначає, що свобода договору полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Закріпивши принцип свободи договору,
ЦК України разом з тим визначив, що
свобода договору не є безмежною,
оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та
ст. 627 цього Кодексу при укладенні
договору, виборі контрагентів,
визначенні умов договору сторони не
можуть діяти всупереч положенням цього
Кодексу та інших актів цивільного
законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з
нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України,
відповідно до яких підставою
недійсності правочинів є суперечність
їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24
червня 2004 року передбачено, що
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч.
3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004
року передбачений обов'язок споживача
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21
цього Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені Постановою
Кабінету Міністрів України №630 від 21
липня 2005 року ( з подальшими змінами і
доповненнями).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК
України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875 - IV від 24
червня 2004 року, постанови № 630
убачається, що умови типового договору,
що набули юридично обов'язкового
значення в силу актів цивільного
законодавства, є обов'язковими для
сторін договору, які не мають права
відступити від їх положень і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України
та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV від 24
червня 2004 року.

Відповідно до ст.649 ч.1 ЦК України
розбіжності, що виникли між сторонами
при укладенні договору на підставі
правового акта органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим, органу місцевого самоврядування
та в інших випадках, встановлених
законом, вирішуються судом.

Встановлено, що між сторонами склалися
правовідносини з приводу постачання
концерном „МТМ" в квартиру позивача
теплової енергії і підігріву води. 22
березня 2013 року відповідач на
виконання вимог ст. 19, 20 Закону №1875-1V
від 24 червня 2004 року направив
споживачеві ОСОБА_3 два примірника
договору про надання послуг з
централізованого опалення та
підігріву питної води з додатками, які
остання підписала (а.с. 80-82).

9 квітня 2013 року ОСОБА_3 направила на
адресу концерну зауваження до тексту
договору, проте останній відмовився їх
прийняти, оскільки фактично договір
між сторонами вже був укладений, а з
вимогами про внесення змін до раніше
підписаного договору чи про укладення
додаткового договору споживач до
теплопостачальника не зверталася
(а.с.34-37).

За приписом статті 638 ЦПК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, що визначені законом як
істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальний порядок укладення договорів
визначений статтями 641-646 ЦК України.

У відповідності до статті 646 ЦК України
відповідь про згоду укласти договір на
інших, ніж було запропоновано, умовах є
відмовою від одержаної пропозиції і
водночас новою пропозицією особі, яка
зробила попередню пропозицію.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 підписала
обидва екземпляри запропонованого
концерном тексту договору, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що договір є укладений
і між сторонами виник не
переддоговірний спір, а спір з приводу
внесення змін і доповнень до вже
укладеного договору, який має
вирішуватися в порядку ст.651 ЦК України,
проте з такими вимогами споживач до
суду не зверталася.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги про порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права являються
безпідставними.

Судове рішення відповідає вимогам
закону і матеріалам справи, підстав для
його скасування судова колегія не
вбачає.

Керуючись ст. ст.307, 308,313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 03 березня 2014 року по цій
справі залишити буз зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: