АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/3214/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Саадулаєва А.І. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
17 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого судді:
Суддів:
Кулікової С.В, Поліщук Н.В.
Гречка Т.В.Заліській Г.Г.
за участю: представника позивача
представника відповідачів
представника третьої особи
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_5 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 23 грудня 2013
року по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Трест «Київміськбуд-2» до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, треті особи: Відкрите
акціонерне товариство «Київоздоббуд»,
Служба у справах дітей Шевченківської
районної у місті Києві державної
адміністрації про виселення без
надання іншого жилого приміщення та
відшкодування збитків.
в с т а н о в и л а :
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 грудня 2013 року позов
було частково задоволено.

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10
із гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 без
надання їм іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Трест «Київміськбуд-2» судовий збір у
розмірі 57,35 грн. із кожного.

В іншій частині позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу. Де
ставив питання про скасування рішення
суду та постановлення нового про
відмову у задоволенні позову у повному
обсязі. Мотивуючи свою вимогу тим, що
судом порушені норми матеріального та
процесуального права.

ОСОБА_5, ОСОБА_6, та представник
апелянта підтримали подану апеляційну
скаргу, просили суд її задовольнити.

Представник позивача у судовому
засіданні апеляційну скаргу не визнав,
заперечував проти її задоволення.

Представник третьої особи „ ВАТ „
Київоздоббуд" будучи належним чином
повідомленим про розгляд справи у
судове засідання не з'явився,
поважність причин своєї неявки суду не
повідомив. Колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність представника третьої
особи в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення,
колегія суддів вважає, що подана
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом при розгляді справи було
встановлено, що ПАТ „ Трест „
Київміськбуд -2" належить на праві
власності гуртожиток, який знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2.

01.01.2009 року між ПАТ „Трест
„Київміськбуд - 2" та ВАТ
«Київоздоббуд» було укладено договір
найму (оренди) житла № 22, відповідно до
якого: ВАТ «Київоздоббуд» прийняло в
строкове платне користування (найм)
ліжко - місця в кількості 69 штук, які
знаходяться в гуртожитках, що належать
ВАТ «Трест «Київміськбуд» за адресою:
м. Київ, вул. Польова, 19/8, вул. Серпова, 9,
вул. Борщагівська, 171/18, вул. Туполєва,
16-і, вул. Салютная, 1, Тупоєва, 18-д

ОСОБА_5 починаючи з 2004 року перебував у
трудових відносинах з ВАТ
„Київоздоббуд". Відповідно до акта
звірки працівників ВАТ «Київоздоббуд»
проживаючих в гуртожитках ВАТ треста
«Київміськбуд-2» станом на 2009 рік
ОСОБА_5 займав 4 ліжко-місця в
гуртожитку по АДРЕСА_2

З травня 2010 року ОСОБА_5 був офіційно
виключений зі списку працівників ВАТ
«Київоздобуд» у зв'язку зі звільненням
у відповідності до ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до акта від 10.12.2013 року
ОСОБА_5 разом із своєю родиною ( дружина
та двоє дітей) продовжує після свого
звільнення проживати в гуртожитку -
кімнаті АДРЕСА_2

Суд першої інстанції задовольняючи
позов частково виходив з того, позивач
по справі є власником спірного жилого
приміщення і відповідно до положень
ст. ст.318, 319 ЦК України саме йому
належить право володіння, користування
та розпорядження своїм майном.
Приймаючи до уваги те, що між позивачем
та відповідачем ОСОБА_5 відсутні
будь-які договірні відносини, а також у
відповідачів відсутні правові
підстави проживання у гуртожитку, який
належить на праві власності позивачу,
суд вважав поданий позов в частині
виселення ОСОБА_5 та членів його родини
обґрунтованим та таким, що підлягає до
задоволення.

Відмовляючи у задоволенні заявлених
позивачем вимог щодо відшкодування
збитків у формі упущеної вигоди за
незаконне заняття жилого приміщення,
виходив з того, що матеріали справи не
містять належних та допустимих доказів
того, що кімнату у гуртожитку, яку
займають відповідачі бажали наймати
інші особи, позивачем необґрунтовано
та не доведено суму доходів, яку він міг
би реально одержати за звичайних умов,
якби відповідачі не порушували його
прав.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при постановленні судового рішення
судом не було взято до уваги поселення
відповідача до гуртожитку за згодою
адміністрації, також те, що він є
зареєстрованим та систематично
сплачує плату за комунальні послуги, а
також те, що його звільнення відбулося
за згодою сторін, на думку колегія
суддів є такими що не грунтуються на
нормах діючого законодавства та
матеріалах справи.

Так як відповідно до ст. 127 ЖК України
та п. 2 Примірного положення про
гуртожитки, гуртожитки призначаються
лише для проживання робітників,
службовців, студентів, учнів, а також
інших громадян у період їх роботи та
навчання.

Згідно ст. ст. 128, 129 ЖК України та п. 10
Примірного положення про гуртожитки,
жила площа у гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації та
відповідного профспілкового комітету.
На підставі цього рішення
адміністрація підприємства, установи,
організації видає громадянинові
спеціальний ордер, який є єдиною
підставою для вселення на надану жилу
площу.

Ні в суді першої інстанції ні в
апеляційному, ОСОБА_5 не зміг надати до
суду доказів щодо свого поселення в
гуртожиток по АДРЕСА_2 на підставі
спеціального ордеру. Хоча у
відповідності до вимог ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підтвердження своїх
вимог та заперечень.

Безпідставним є також посилання
апелянта на норми ст. 132 ЖК України,
оскільки вказана норма житлового
законодавства регулює порядок
виселення з гуртожитку осіб, які були
поселені у встановленому законом
порядку (ст. 129 ЖК). Крім того на час
свого вселення до гуртожитку
відповідач у трудових відносинах з
позивачем не перебував як і не
перебуває на момент розгляду справи.

Тривалість користування зайнятим
приміщенням та оплата відповідачами за
проживання в ньому не можуть бути
визнані підставами, що породжують
право користування гуртожитком.

Вказуючи на відсутність порушення прав
двох неповнолітніх дітей відповідача
при задоволенні вимог щодо його
виселення без надання іншого жилого
приміщення, суд першої інстанції
правомірно виходив з того, що інтереси
дітей не порушено. Так як мати дітей
має інше місце реєстрації, а відтак не
позбавлена можливості щодо подальшого
свого проживання разом з дітьми за
місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_1.

Крім того, слід також зазначити, що
протягом 2010 - 2012 років позивач
звертався до ОСОБА_5 з пропозиціями
укласти договір оренди, з вимогами
провести розрахунок за проживання, а у
випадку небажання добровільно
звільнити займане майно. Однак, як
вказав сам відповідач, він даної
пропозиції не прийняв, договір не
підписав посилаючись при цьому на
високу плату щодо користування
гуртожитком.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування з доводів
викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: