Справа № 1215/1479/12
Провадження № 22ц/782/274а/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року, квітня місяця, 07-го дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Луганської
області у складі : головуючого судді:
Яресько А.В., суддів: Луганської В.М.,
Маляренко І.Б., при секретарі: Веселові
С.С., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганську
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Лутугинського районного суду
Луганської області від 17 грудня 2013 року
та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу Лутугинського районного суду
Луганської області від 03 січня 2014 року
у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року позивач звернувся до
суду із позовною заявою у якій просив
стягнути з відповідача на користь ПАТ
КБ «Приватбанк» заборгованість у
розмірі 71653.75 грн. за кредитним
договором №DNH4KP20100889 від 09.06.2006 року та
судові витрати у розмірі 716.54 грн.
судовий збір.

Рішенням Лутугинського районного суду
Луганської області від 17 грудня 2013 року
в задоволені позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості було
відмовлено. До суду після винесення
судового рішення надійшла заява від
відповідачки із проханням щодо
винесення додаткового судового
рішення щодо стягнення витрат на
правову допомогу відмовлено. Ухвалою
суду від 03 січня 2014 року у задоволенні
заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового
рішення було відмовлено.

Позивач не погодився із винесеним
рішенням суду та подав на нього
апеляційну скаргу, у якій просив
апеляційну скаргу задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
рішення Лутугинського районного суду
Луганської області від 17 грудня 2013 року
просив скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» у повному
обсязі та стягнути з відповідача на
користь позивача судові витрати.

Від відповідачки ОСОБА_1 надійшла
апеляційна скарга на ухвалу
Лутугинського районного суду
Луганської області від 03 січня 2014 року,
у якій вона просила скасувати ухвалу
Лутугинського районного суду
Луганської області від 03.01.2014 року про
відмову в ухваленні додаткового
рішення і постановити нову ухвалу.

Вислухавши доповідача, сторони та їх
представників, обговоривши доводи
апеляційної скарги та заперечень проти
неї, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до наступних
висновків.

Так, судом першої інстанції встановив,
що 09.06.2006 року у позивача з відповідачем
по справі ОСОБА_1 був укладений договір
№ DNH4KP20100889 на суму 6337,50 гривень зі
сплатою відсотків за користування
кредитом з кінцевим терміном
повернення 09.06.2008 року і що станом на
31.07.2012 року заборгованість ОСОБА_1 за
договором склала 71653,75 гривень, в тому
числі: заборгованість за кредитом- 6337,50
грн; заборгованість по процентах за
користування кредитом -24807,51 грн; пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 36620,47 грн.,
штраф (фіксована частина) - 500 гривень,
штраф (процентна складова) - 3388,27
гривень. Судом було встановлено і те, що
позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк»
пред'явлено позов до суду 29.10.2012 року,
тоді як строк договору закінчився
09.06.2008 року, тобто минуло більше 4 років.
Крім того, жодних платежів з боку
відповідача з 2006 року банку не було
зроблено. Представником позивача не
надано заяву про поновлення строку
давності, не зазначені причини
пропуску строку позовної давності.
Крім того, судом було вказано у рішенні
на те, що посилання позивача на п.п.5.5.
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам встановлений термін
позовної давності у 5 років не має
правового значення, оскільки між
сторонами не було укладено у письмовій
формі договору про збільшення позовної
давності до п'яти років. Крім того,
достовірних та переконливих доказів,
що відповідачку ознайомили саме з тим
текстом умов надання споживчого
кредиту фізичним особам, який
міститься у матеріалах справи,
позивачем надано не було. І судом було
зроблено висновок про те, що ПАТ КБ
«ПриватБанк» пропустив передбачений
статтями 257, 258 ЦК України строк для
звернення з вимогою про захист
цивільного права.

Колегія суддів частково погоджується
із такими висновками суду у
оскарженому рішенні суду, проте
приходить до висновків про те, що деякі
з них є хибними, адже п.п.5.5. Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
встановлений термін позовної давності
у 5 років є частиною договору та має
правове значення, наявність підпису у
заяві позичальника тут підтверджує
домовленість про збільшення позовної
давності до п'яти років, що є оформленою
у письмовому вигляді, на цьому вірно
наголошується і у апеляційній скарзі.
Проте, доводи апеляційної скарги
висновків суду щодо наявності підстав
для відмови у задоволенні позовних
вимог все ж таки не спростовують, адже
висновок суду першої інстанції щодо
наявності підстав для відмови у позові
через сплив строку позовної давнини є
вірним і рішення правильним та
справедливим. Як вбачається з наданого
позивачем розрахунку заборгованості
та пояснень представника позивача за
кредитним договором, що був укладений 09
червня 2006 року виконання зобов'язань по
погашенню заборгованості не
здійснювалось з самого моменту його
укладання, тобто вже з липня 2006 року
права банку було порушено і банку стало
про це відомо. Статтею 261 ЦК є
передбачено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. Відповідно до
ч,4 ст.267 Цивільного кодексу України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Звернення до суду із позовом мало місце
лише у жовтні 2012 року, тобто за межами і
подовженого п.п.5.5. Умов надання
споживчого кредиту терміну позовної
давності у 5 років, при цьому відповідач
заявляв про свою незгоду щодо
стягнення з неї суми заборгованості,
посилаючись на обґрунтування цього,
зокрема, і на сплив терміну позовної
давності (а.с. 132-133).

Що ж до винесеної судом першої
інстанції ухвали про відмову у
винесенні додаткового рішення - то вона
є винесеною судом першої інстанції із
порушенням встановленого ст. 220 ЦПК
порядку - адже передбачені п. 4 ч. 1 ст.220
ЦПК умови для винесення додаткового
рішення були наявними, питання щодо
судових витрат судом вирішено
одночасно із винесенням рішення не
було, у рішенні не наведено міркувань з
питань відшкодування судових витрат,
правової допомоги. За таких обставин
суд зобов'язаний був за своєї
ініціативи, чи з ініціативи сторін
ухвалити додаткове рішення і вже у
цьому рішенні надати свої висновки
щодо стягнення судових витрат, зокрема
витрат на правову допомогу,
проаналізувати докази, що
підтверджують понесені витрати з точки
зору їх належності та допустимості.
Отже, оскаржувана ухвала підлягає
скасуванню із поверненням вирішення
питання на новий розгляд.

З огляду на викладене вище та керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 311 - 312, 314 - 315 ЦПК
України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Лутугинського районного суду
Луганської області від 17 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвалу Лутугинського районного суду
Луганської області від 03 січня 2014 року
скасувати та повернути вирішення
питання на новий розгляд.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:________________
Судді:________________________