інстанції Журавський В.В.Провадження №
22-ц/780/1852/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

10 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Микитенко Д.А.,

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» на
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 17 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця», третя
особа - виконуючий обов'язки начальника
вагонної дільниці станції
«Київ-Пасажирський» Ясинецький
Олександр Віталійович про визнання
наказу про припинення трудового
договору незаконним, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року позивач звернувся із
вказаним позов та просив суд визнати
незаконним наказ про припинення
трудового договору № 2474/ос від 27.09.2013
року, поновити його на роботі на посаді
старшого майстра дільниці 1 групи з
27.09.2013 року, стягнути середній
заробіток та моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з
1998 року позивач працював на різних
посадах на Південно-Західній
залізниці, а з 10.04.2013 року його було
переведено на посаду старшого майстра
дільниці 1 групи (резерву провідників) у
Вагонній дільниці станції
«Київ-Пасажирський». Позивач вказує, що
27.09.2013 року, після закінчення робочого
дня, його усній формі було повідомлено
про звільнення з роботи без пояснень
про причини цього і без ознайомлення з
наказом. Відповідно до наказу № 2474/ос
від 27.09.2013 року його (позивача) було
звільнено на підставі ст.40 п.3 КЗпП
України - за систематичне невиконання
посадових обов'язків без поважних
причин, відповідно до наказів № 607 від
26.09.2013 року та № 615 від 27.09.2013 року, з яким
позивач ознайомився лише 25.11.2013 року,
оскільки з 30.09.2013 року по 08.11.2013 року
перебував на лікарняному.

Також позивач зазначає, що трудовий
договір з ним був розірваний за згодою
профспілкового органу, засідання якого
проводилось у його відсутність, а тому
він був змушений звернутися до суду з
даним позовом.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 17 січня 2014 року позов задоволено
частково.

Визнано наказ в.о. начальника Вагонної
дільниці станції Київ-Пасажирський
ДТГО «Південно-Західна залізниця»
Ясинецького О.В. про припинення
трудового договору № 2474/ос від 27.09.2013
року незаконним, поновлено ОСОБА_1 на
роботі на посаді старшого майстра
дільниці 1 групи (резерву провідників) у
Вагонній дільниці станції
Київ-Пасажирський Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» з 27.09.2013
року.

Стягнуто з Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 30697, 75
грн. та 2000 грн. моральної шкоди.

Допущено негайне виконання рішення
суду в частині поновлення ОСОБА_1 на
займаній посаді старшого майстра
дільниці 1 групи (резерву провідників)
та стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу за один місяць в
розмірі 9051, 88 грн. В задоволенні іншої
частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
представник державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця»
звернулася з апеляційною скаргою, в
якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, вважає за
необхідне її задовольнити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Згідно з ст. 214 ЦПК під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив із того, що
звільнення позивача проводилося
відповідачем з порушення вимог чинного
законодавства, а саме, що позивача не
було ознайомлено з наказом про
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності та з наказом про
звільнення та, що письмове подання про
розірвання трудового договору з
позивачем розглядалось профспілковою
організацією за один день у
відсутності ОСОБА_1

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках:систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення;

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених в
п. 22 «Про практику розгляду судами
трудових спорів № 9 від 06 листопада 1992
року, у справах про поновлення на
роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясувати, в чому конкретно проявилось
порушення, що стало приводом до
звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за пунктами 3,4, 7, 8 ст. 40, п.1 ч. 1
ст. 41 КЗпП України, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149
КЗпП України правила і порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, чи не закінчився встановлений
для цього строк, чи застосовувалося вже
за цей проступок дисциплінарне
стягнення, чи враховувались при
звільненні ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередня робота працівника.

Зокрема, у справі про звільнення за п. 3
ст. 40 КЗпП України суд повинен
з'ясувати, чи передував безпосередньо
звільненню дисциплінарний проступок,
за який застосовувалися інші заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення, та чи можна вважати у зв'язку
з вчиненням його систематичним
невиконанням працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Проте, всупереч вищезазначеним вимогам
Закону, суд першої інстанції не
з'ясував фактичних обставин, з якими
пов'язувалося звільнення ОСОБА_1 в чому
конкретно полягало порушення, чи було
це саме порушенням трудової
дисципліни, чи була в ньому вина
позивача та чи могло воно бути
підставою для його звільнення.

Так з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 працював у Державному
територіально-галузевому об'єднані
«Південно-Західна залізниця» з 1998 року
на різних посадах, а з 10.04.2013 року на
посаді старшого майстра дільниці 1
групи (резерву провідників) у Вагонній
дільниці станції «Київ-Пасажирський»,
згідно записів у трудовій книжці
позивача від 05.04.1998 року (Т.1, а.с.10-11).

Відповідно до наказу № 568 від 10.09.2013
року начальника вагонної дільниці
станції Київ-Пасажирський за неналежне
виконання обов'язків, встановлених п.п.
2.19, 2.20 Посадової інструкції, а саме
нездійснення належного контролю за
виконання підпорядкованими
працівниками своїх посадових
обов'язків та виконанням і дотриманням
працівниками поїзних бригад
технологічного процесу під час
підготовки пасажирських вагонів до
рейсу, ОСОБА_1 оголошено догану і в цей
день витребувано від нього письмове
пояснення та з даним наказом
ознайомлено (Т.1, а.с. 94-95).

Наказом в.о. начальника вагонної
дільниці станції Київ-Пасажирський №
607 від 26.09.2013 року ОСОБА_1 оголошено
догану за неналежне виконання своїх
посадових обов'язків, що виявилися у
невиконанні Посадової інструкції -
відсутності графіку раптових
перевірок поїздів на шляху прямування
на серпень 2013 року, відсутності
контролю за виконання затвердженого
графіку раптових перевірок поїздів на
шляху прямування на вересень 2013 року
майстрами дільниці 1 групи (з
підготовки поїзних бригад Київського
резерву провідників), і в цей день
витребувано від нього письмове
пояснення та з даним наказом
ознайомлено (Т.1, а.с.85-87, 92).

Наказом в.о. начальника вагонної
дільниці станції Київ-Пасажирський №
615 від 27.09.2013 року про притягнення до
дисциплінарної відповідальності за
неналежне виконання своїх посадових
обов'язків, а саме п.п. 2.1, 2.4, 2.6, 2.19. 2.22
Посадової інструкції, яке полягає у
нездійснення контролю за роботою
резерву провідників, нездійснення
контролю за дотриманням виробничої і
технологічної дисципліни працівників
резерву провідників, незабезпеченні
впровадження передових методів
обслуговування пасажирів,
нездійсненні контролю за підлеглими по
забезпеченню якісного сервісного
обслуговування пасажирів та з
врахуванням наявності діючих
дисциплінарних стягнень, ОСОБА_1
рекомендовано звільнити з займаної
посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України(Т.1, а.с.
68-70).

Відповідно до акту комісії вагонної
дільниці станції Київ-Пасажирський від
27.09.2013 року позивач відмовився надавати
пояснення та поставити свій підпис про
ознайомлення з вищезазначеним наказом
(Т.1, а.с. 76).

27.09.2013 року відповідачем направлено до
профспілкової організації письмове
подання № 2329 про надання згоди щодо
розірвання трудового договору з
позивачем (Т.1, а.с. 81-83).

Відповідно до листа голови ППО
«Незалежна профспілка залізничників»
№ 14 від 27.09.2013 року, профспілковий
комітет розглянув вищезазначене
подання та надав згоду щодо
притягнення до дисциплінарної
відповідальності та звільнення
позивача(Т.1, а.с. 84).

Наказом в.о. начальника вагонної
дільниці станції Київ-Пасажирський №
2474/ос від 27.09.2013 року про припинення
трудового договору ОСОБА_1 звільнено з
займаної посади за п.3 ст.40 КЗпП України
за систематичне невиконання без
поважних причин посадових обов'язків,
викладених в наказах № 607 від 26.09.2013
року та № 615 від 27.09.2013 року (Т.1, а.с. 80).

28.09.2013 року відповідачем
рекомендованим листом було направлено
позивачу повідомлення № 2322 від 27.09.2013 з
наказом про звільнення на його домашню
адресу: АДРЕСА_1, яке ним було отримане
06.11.2013 (Т.1, а.с. 77-79).

З вищевикладеного вбачається, що
ОСОБА_1 протягом незначного відрізку
часу неодноразово та систематично
вчиняв винні дії по невиконанню без
поважних причин трудових обов'язків,
покладених на нього Посадовою
інструкцією та трудовим договором, на
укладення яких була його вільна згода,
які за Законом є підставами для
розірвання трудового договору за п. 3
ст. 40 КЗпП України, оскільки він
звільнений за проступок, вчинений
після застосування до нього
дисциплінарного стягнення за
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
Посадовою інструкцією та трудовим
договором. Таким чином, колегія суддів
вважає, що відповідачем дотримано
передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП
України правила та порядок
застосування дисциплінарних стягнень
безпосередньо при видачі наказу про
звільнення ОСОБА_1

Однак, суд першої інстанції в
порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України
вищезазначеного не перевірив та не
врахував та прийшов помилкового
висновку про те, що звільнення позивача
проводилося відповідачем з порушення
вимог чинного законодавства.

Доводи позивача про те, що його було
звільнено з порушенням ч.3 ст. 40 КЗпП
України - в період його тимчасової
непрацездатності є необґрунтованими,
оскільки його було звільнено 27.09.2013
року, а на лікарняному перебував з
30.09.2013 року по 08.11.2013 року.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню на підставі ст.309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів Апеляційного суду
Київської області,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця»
задовольнити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 17 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: