Справа
№256/1857/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

09 квітня 2014 р. Калінінський районний
суд м. Донецька у складі:

головуючого - судді Гавриленка О.М.

при секретарі - Ткачі А.Г,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа держнотаріус Ляшенко В.Г. про
визнання права власності на спадкове
майно, -

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись до суду у березні п.р. та
уточнивши позовні вимоги під час
провадження у справі, позивачі просили
визнати за кожним з них право власності
на 1/10 частину квартири АДРЕСА_1, яка
залишилась після смерті ОСОБА_5 який
помер у ІНФОРМАЦІЯ_1 р. Позовні вимоги
обґрунтували тим, що вказана частина
квартири належала батькові та чоловіку
позивачів на підставі свідоцтва про
право власності, яке спадкоємець
належним чином не зареєстрував в
органах БТІ. Між тим, вони як спадкоємці
які проживали на момент смерті з
спадкодавцем та є єдиними спадкоємцями
першої черги, просять визнати за ними
право власності порівну на вказане
спадкове майно. Через наведені
обставини та приймаючи до уваги
неможливість позасудового
врегулювання спору, за письмовою
заявою позивачі просили суд
задовольнити їх позов та розглянути
справу за їх відсутності.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги
визнала, не заперечувала проти їх
задоволення та просила розглянути
справу за її відсутності. А тому, суд в
порядку правил ст. 169 ЦПК України
розглянув справу за її відсутності.

Третя особа держнотаріус Ляшенко В.Г. у
судове засідання не з'явилась про час
та місце розгляду справи була
повідомлена належним чином. А тому, суд
розглянув справу за її відсутності в
порядку правил ст. 169 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, суд
знаходить позов обґрунтованим і
підлягаючим задоволенню на підставі
правил ст,ст 321, 392, 1216, 1218, 1297 ЦК України.

Відповідно до вимог яких, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Власник може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно до п.1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.05.08 р. №7 і Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України (в
редакції 2003 р.), відносини спадкування
регулюються правилами ЦК України, якщо
спадщина відкрилася не раніше 1 січня
2004 р. У разі відкриття спадщини до
зазначеної дати застосовується чинне
на той час законодавство, зокрема,
відповідні правила ЦК Української РСР,
у тому числі щодо прийняття спадщини,
кола спадкоємців за законом. За
положеннями ст. 549 ЦК Української РСР,
який був чинний на час виникнення
спірних правовідносин, визнавалося, що
спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив і управління або
володіння спадковим майном; 2) якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Як убачається з інформаційного листу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» Відповідно до ст. 548 ЦК
УРСР та ст. 1268 ЦК не допускається
прийняття спадщини з умовою чи із
застереженням, а тому зі змісту цих
норм вбачається, що спадкоємець
приймає (або не приймає) спадщину в
повному обсязі. З огляду на
вищевикладене відсутні передбачені
законом підстави для задоволення таких
позовів щодо визначення додаткового
строку для прийняття спадщини, коли із
матеріалів справи вбачається, що
спадкоємець вже прийняв спадщину, а
подекуди навіть має свідоцтво про
право на спадщину на інше майно.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод та Закону
України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 р,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном на
власний розсуд, учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Як убачається з матеріалів справи, на
підставі свідоцтва про право власності
№ 511 від 16.01.1998 р. квартира АДРЕСА_1
належала наступним особам на підставі
спільної часткової власності (у рівних
частках) наступним особам: ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Між
тим, у відповідності до свідоцтва про
смерть НОМЕР_3 від 08.04.2002 р. ОСОБА_5 помер.

Згідно до свідоцтва про народження та
укладання шлюбу позивач ОСОБА_1 є
дружиною а ОСОБА_2 сином померлого
ОСОБА_5

Постановою від 27.02.2014 р. держнотаріусом
було відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з
тих підстав, що спадкове майно не було
зареєстровано за спадкодавцем.

Наведені фактичні обставини справи
підтверджені документально та ставити
під сумніви вірогідність яких суд не
убачає підстав.

За викладених обставин суд виходить з
того, що відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини справи на які вона
посилається, як на підставу своїх
вимог. Позивачі достовірно довели факт
набуття ними права власності в порядку
спадкування після смерті батька та
чоловіка на 1/10 частину спірної
квартири за кожним, тоді як вони не в
змозі оформити право власності на неї,
з огляду на відсутність оригіналів
правовстановлюючих документів та
відмови нотаріусу у видачі свідоцтва
про право власності. Через наведене,
суд вважає за необхідне також прийняти
до уваги те, що можливість позасудового
врегулювання даного спору позивачами
практично вичерпано. Таким чином суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню в повному обсязі
і є підстави для визнання права
приватної власності на зазначену
частину квартири за позивачами.

Керуючись ст,ст 10-11, 60, 209, 212-214 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1, ІНН НОМЕР_1 право
власності в порядку спадкування за
законом, після смерті ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. на 1/10 частину квартири
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНН НОМЕР_2 право
власності в порядку спадкування за
законом, після смерті ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. на 1/10 частину квартири
АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення, а особи, які
брали участь у розгляді справи, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя -

09.04.2014