РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2014 року Дзержинський
районний суд міста Харкова у
складі:

головуючого судді -
ЛОСЄВОЇ Д.А.

при секретарі -
ВОРОНІНІ Д.Г.

за участю позивача ОСОБА_1,
представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3
та представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Харкова
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_6 про стягнення боргу за
договором позики,

встановив:

19.08.2013 року позивач ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом, в якому, з
урахуванням уточнених вимог, просить
стягнути з відповідача на її користь
суму позики в розмірі 316 801,44 грн., 3%
річних від простроченої суми в розмірі
47520,20 грн. та відсоток індексу інфляції
в розмірі 113481,84 грн., а також суму
моральної шкоди в розмірі 4778,04 грн.,
крім того просить стягнути судові
витрати в сумі 3441,00 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
в липні 2009р. ОСОБА_6 позичив у ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 316 801,44 грн. для
комерційних цілей, проведення ремонту
двох поверхів у студентському
гуртожитку №4 Харківського
національного університету ім..
Каразіна В.М. На підтвердження
укладення договору позики, у
відповідності до ч.2 ст. 1047 ЦК України,
була складена розписка, яка
зберігається у позивача. Згідно до
даної розписки відповідач повинен був
повернути отриману позику до 31.12.2011р. За
поверненням боргу вона зверталася до
відповідача з січня 2012р., однак грошей
повернути не вдалося, відповідач
ігнорував її вимоги.

Посилаючись на ст. 1050 ЦК України та ст.
625 ЦК України позивач надав до суду
розрахунок суми боргу з урахуванням 3%
річних та індексу інфляції, що загально
становило суму боргу в розмірі 477803,44
грн.

Окрім того, ОСОБА_1 вказує, що
неправомірні дії відповідача завдали
шкоди її здоров'ю, оскільки воно
погіршилося, позивач почала звертатися
за медичною допомогою. Також у неї,
через неправомірні дії відповідача,
погіршився фінансовий стан її
підприємства ТОВ «Шанс», через що вона
зверталася за отриманням кредиту до
ПАТ «ДП Ощадбанк Росії» у сумі 310651,50
грн.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позов підтримала у повному обсязі та
просила його задовольнити з мотивів
зазначених вище.

Представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3
теж підтримали позовні вимоги ОСОБА_1
та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
повідомлений своєчасно та належним
чином.

Представник відповідача ОСОБА_6 -
ОСОБА_4 у судовому засіданні
заперечували проти позову в повному
обсязі, при цьому пояснювала, що в 2009р.
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 домовились про те, що
ОСОБА_1 виконає ремонтні роботи на
п'ятому поверсі гуртожитку №5
Харківського національного
університету ім.. В.Каразіна, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а
ОСОБА_6 оплатить їй виконані роботи.
Під час виконання ремонтних робіт у
гуртожитку ОСОБА_1 попросила ОСОБА_6
надати їй свої дані (ім'я та прізвище,
серію паспорта), що останній і зробив. В
2009р. ремонтні роботи було виконано
ОСОБА_1 та обумовлені гроші за його
проведення були сплачені ОСОБА_6. Та
згодом між сторонами виникли
непорозумілості, оскільки ОСОБА_1
вимагала сплати їй додаткові гроші, які
вона нібито витратила на ремонт
гуртожитку, але які не були враховані
нею на момент розрахунку з ОСОБА_6, але
останній їй в цьому відмовив через
безпідставність та необґрунтованість
вимог ОСОБА_1 Крім того вказує, що
позивач, на підтвердження укладення
договору позики, надає до суду в якості
доказу розписку, але, з огляду на
розписку вбачається, що сторони
визначені в ній не дотримались
письмової форми вказаного позивачем
правочину, а зміст (умови) розписки не
підтверджує досягнення сторонами
згоди стосовно всіх істотних умов
договору позики. Крім того, розписка є
надрукованою та містить від руки
написане лише прізвище та ім'я ОСОБА_6,
його номер та серія паспорту. Дана
розписка не містить підпису ОСОБА_6.
Тобто, з його боку волевиявлення на
укладення договору позики не було,
розписку він не підписував, договору
позики укладено не було, а надані
позивачем докази не відповідають
нормам ЦПК України.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1,
представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,
дослідивши матеріали справи вважає, що
позов не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК
України суд розглядає справу не інакше,
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подаються сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики вважається
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

Як вбачається з розписки ОСОБА_6
повинен ОСОБА_1 грошові кошти в сумі
316801,44 грн. і повинен був повернути
позику до 31.12.2011р. (а.с. 11)

Суд критично ставиться до наданої
позивачем в якості доказу боргових
відносин за договором позики між
позивачем та відповідачем розписки,
оскільки дана розписка не свідчить про
дотримання його сторонами змісту та
форми договору позики, власне умови
розписки не підтверджують досягнення
сторонами згоди стосовно всіх істотних
умов договору позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України,
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян.

Оскільки сума боргу більш ніж в десять
разів перевищувала встановлений
законом розмір неоподаткованого
мінімуму (17 грн.) доходів громадян, то
договір позики повинен бути укладений
в письмовій формі.

Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його сторонами.

Надана суду розписка не містить
підпису ОСОБА_6, тобто волевиявлення
сторони на укладення договору позики
відсутнє. Окрім того, розписка є
надрукованою та містить від руки
написане лише прізвище та ім'я ОСОБА_6,
номер та серія паспорту.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Окрім того, з тексту (змісту) розписки
не вбачається передання грошових
коштів від позикодавця до
позичальника, як це передбачено
нормами ст. 1046-1047 ЦК України, а
зазначено лише про обов'язок повернути
вказану грошову суму.

Виходячи з аналізу норм ст. 1046-1047 ЦК
України договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками, а
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 640 ЦК України якщо
відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного
майна або вчинення певної дії.

Виходячи з зазначеного суд вважає, що
позивачем не доведена правова природа
договору позики, на підтвердження якої
ОСОБА_1 надала до суду розписку, факт
передання грошових коштів з наданої
позивачем розписки не вбачається й
позивачем не підтверджується жодним
іншим доказом, тому суд відмовляє у
задоволенні позову.

Відповідно не підлягає задоволенню і
нарахування 3% річних та індекс
інфляції, який позивач нараховує на
суму боргу, що загалом становить в
розмірі 477803,44 грн., за таким договором
позики.

Посилання позивача щодо спричинення її
здоров'ю шкоди є голослівними, оскільки
не підтверджується належними та
допустимими доказами. Позивачем також
не доведено неправомірність дій
відповідача, на які вона посилається,
як на причину свого звернення до ПАТ
«ДП Ощадбанк Росії» за кредитом у сумі
310651,50 грн., який позивач брала на своє
ім'я 17.05.2011р.

Суд не вбачає як вини відповідача, так і
причинно-наслідкового зв'язку між
нібито не поверненням грошей з боку
відповідача, та зверненням позивача за
отриманням грошових коштів до
фінансової установи, тому і у цій
частині позову слід відмовити.

Згідно до ст.88 ЦПК України суд, виходячи
з вищевикладеного, також відмовляє у
задоволенні вимог про стягнення суми
судових витрат..

Таким чином, аналізуючи вище наведене,
суд вважає, що в задоволені позову
необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, ст.ст.15, 16, 525, 625,629 1046 - 1050
Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про стягнення
боргу за договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Дзержинський районний суд міста
Харкова в 10-денний строк з дня його
проголошення.

СУДДЯ: