ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Дубаса
В.А.,

при секретарі:
Ридзель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за первісним позовом
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Граве Україна» до
ОСОБА_2 про стягнення страхового
відшкодування в порядку регресу; за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Граве Україна» про
визнання договору недійсним, -

в с т а
н о в и в :

У серпні 2013 року ПАТ «СК «Граве
Україна» звернулось до суду з позовом
до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, в
порядку регресу. Обґрунтовуючи позовні
вимоги позивач вказував на те, що 30.01.2010
року з вини відповідача ОСОБА_2 сталась
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої було пошкоджено
автомобіль «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_4, під
керуванням ОСОБА_3

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 була застрахована позивачем,
згідно полісу №ВС/8272202.

ПАТ «СК «Граве Україна» 04.02.2011 року
виплатило на користь ВАТ СТ
«Іллічівське» (у якому ОСОБА_3 було
застраховано майнові інтереси
пов»язані з володінням, користуванням
і розпорядженням автомобілем ВАЗ д.н.з.
НОМЕР_4) страхове відшкодування у сумі 23
378 грн. 83 коп., а 23.01.2012 року ПАТ «СК
«Граве Україна» згідно рішення суду
виплатило на користь ОСОБА_3 1611 грн. 67
коп. страхового відшкодування та
судові витрати.

Таким чином, позивач виплатив страхове
відшкодування на загальну суму 24 990 грн.
00 коп.

З огляду на викладене, ПАТ «СК «Граве
Україна» просить суд стягнути з ОСОБА_2
вказану шкоду у порядку регресу,
оскільки останній у встановленому
законом порядку не повідомив у
триденний строк страховика про
настання страхового випадку.

Ухвалою суду, яку занесено до журналу
судового засідання, від 30.01.2014 року
прийнято до спільного розгляду та
об'єднано у одне провадження первісний
позов із зустрічною позовною заявою
ОСОБА_2 до ПАТ «СК «Граве Україна» про
визнання договору недійсним.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 посилався
на те, що згідно договору (полісу)
№ВС/8272202 укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ
«СК «Граве Україна» в графі «статус
страхувальника» проставлено літеру
«П», що означає пільгова категорія
громадян, що має право на знижку при
укладанні договору страхування. Крім
того, в графі «Примітки» вказаного
договору було внесено серію та номер
посвідчення ОСОБА_2, як учасника
бойових дій. При укладанні договору
№ВС/8272202 ПАТ «СК «Граве Україна» було
взято у ОСОБА_2 пільговий страховий
платіж у розмірі 50%, тоді як відповідно
ст.13 ч.1 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» учасники
бойових дій, які особисто керують
належними їм транспортними засобами,
взагалі звільнені від обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності на території України,
з огляду на, що відповідач просив суд
визнати договір страхування №ВС/8272202
недійсним на піставі ст. 230 ЦК України.

У судове засідання представник
позивача з'явився, первісний позов
підтримав та просив суд його
задовольнити, проти зустрічного позову
заперечував.

Представник відповідача у судовому
засіданні вимоги первісного позову не
визнав, просив суд залишити його без
задоволення, вимоги зустрічного позову
підтримав.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що первісний та
зустрічний позови необхідно відхилити
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 30.01.2010 року о 09.10 год. в районі 20
км. Північно-східного обходу м.Київ,
Бориспільського району, керуючи
автомобілем «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_5 при
виїзді з другорядної дороги на головну
не дотримався вимог дорожнього знаку 2.1
«Дати дорогу», не надав переваги в русі
автомобілю «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_4 під
керуванням водія ОСОБА_3, який рухався
по головній дорозі, що призвело до
зіткнення та пошкодження транспортних
засобів, чим порушив п.п. 2.1, 16.11 ПДР
України, вчинив правопорушення
передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Дарницького районного суду
м.Києва від 26.02.2010 року ОСОБА_2 визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення передбаченого ст.124
КУпАП та накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляду
штрафу (а.с.7).

Між ПАТ «СК «Граве Україна» та ОСОБА_2
03.08.2009 року було укладено поліс №ВС/8272202
обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (а.с. 5).

ВАТ СТ «Іллічівське», в якому було
застраховано цивільно-правову
відповідальність власника автомобіля
«ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_3, згідно
договору №ЦО-05-003369страхування
наземного транспорту, 06.01.2011 року
звернулось до ПАТ «СК «Граве Україна» з
претензією про виплату страхового
відшкодування (а.с.6).

Згідно страхового акту
№ЦО-14670-ЦО-05-003369-01 від 19.03.2010 року
пошкодження транспортного засобу
«ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_4 визнано страховим
випадком та призначено до виплати у
якості страхового відшкодування 24 188
грн. 83 коп. (а.с.26).

Згідно страхового акту № ОСЦВ/ВС.8272202/1
від 31.01.2011 року пошкодження
транспортного засобу «ВАЗ» д.н.з.
НОМЕР_4 визнано страховим випадком та
призначено до виплати у якості
страхового відшкодування 23 378 грн. 83
коп. (а.с.28).

Позивач у справі відповідно до
платіжного доручення №18041 від 04.02.2011
року переказав 23 378 грн. 83 коп. ВАТ СТ
«Іллічівське» страхове відшкодування
вартості матеріального збитку (а.с.29).

На виконання рішення Апеляційного суду
Київської області від 28.10.2011 року
(а.с.30-31) ПАТ «СК «Граве Україна» також
виплатило ОСОБА_3 страхове
відшкодування та судові витрати на
загальну суму 1782 грн. 67 коп., що
підтверджується платіжним дорученням
№27204 від 23.01.2012 року (а.с.35).

Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено,
що шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
об'єктом, використання, зберігання або
утримання якого створює підвищену
небезпеку.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.03.1992
року джерелом підвищеної небезпеки
належить визнавати будь-яку
діяльність, здійснення якої створює
підвищену імовірність заподіяння
шкоди через неможливість контролю за
нею людини, а також діяльність по
використанню, транспортуванню,
зберіганню предметів, речовин і інших
об'єктів виробничого, господарського
чи іншого призначення, які мають такі ж
властивості. Майнова відповідальність
за шкоду, заподіяну діями таких джерел,
має наставати як при цілеспрямованому
їх використанні, так і при мимовільному
прояву їх шкідливих властивостей
(наприклад, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок мимовільного руху
автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа
або громадянин, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав (договору оренди, довіреності
тощо). Не вважається володільцем
джерела підвищеної небезпеки і не несе
відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка управляє
джерелом підвищеної небезпеки в силу
трудових відносин з володільцем цього
джерела (шофер, машиніст, оператор і
т.ін.).

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом, що передбачено ч.1 ст.1191 ЦК
України.

Згідно зі ст.993 ЦК України та ст.27 Закону
України «Про страхування» до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідно до п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

Згідно з п.п.38.1.1.«ґ» п.38.01. ст.38 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

У той же час відповідно до п. 13.1 ст. 13
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» учасники
бойових дій та інваліди війни, що
визначені законом, інваліди I групи,
які особисто керують належними їм
транспортними засобами, а також
особи, що керують транспортним засобом,
належним інваліду I групи, у його
присутності, звільняються від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності на
території України. Відшкодування
збитків від дорожньо-транспортної
пригоди, винуватцями якої є зазначені
особи, проводить МТСБУ у порядку,
визначеному цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
учасником бойових дій, що
підтверджується посвідченням, яке
видано Харківським РВК м. Києва 20.12.2001
року (а.с 60).

Частиною 1 стаття 11 ЦК України
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права
та обов'язки.

У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства. (ч. 3 ст. 11 ЦК України).

Згаданий Закон України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» є одним зі спеціальних актів
цивільного законодавства, яким
врегульовано відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів і який спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Цим же Законом п. 13.1 ст. 13 передбачено,
що відшкодування збитків від
дорожньо-транспортної пригоди,
винуватцями якої є зокрема: учасники
бойових дій, проводить МТСБУ у порядку,
визначеному цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, оцінивши зібрані у справі
докази, суд приходить до висновку, що
вимоги первісного позову не
ґрунтуються на вимогах закону, а тому
позовну заяву ПАТ «СК «Граве Україна»
про стягнення саме з ОСОБА_2 страхового
відшкодування в порядку регресу
необхідно відхилити.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_2,
то суд виходить з наступних підстав.

Згідно зі ст. 230 ЦК України якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (частина перша
статті 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.
Сторона, яка застосувала обман,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Частиною 1 статті 229 цього Кодексу
визначено, що якщо особа, яка вчинила
правочин, помилилася щодо обставин, які
мають істотне значення, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.
Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Пунктом 20 Постанови №9 Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
передбачено, що правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Судом встановлено, що поліс №ВС/8272202
обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 03.08.2009 року був підписаний
усіма сторонами, страхувальник сплатив
страхову премію, тобто за правилом ч.1
ст.638 ЦК України поліс (договір) є
укладеним, оскільки сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору та прийняли на себе
зобов'язання щодо його виконання
протягом строку його дії.

Укладений правочин (поліс) прямо не
суперечить Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», оскільки ним безпосередньо
не заборонено укладати договір (поліс)
обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів з учасниками бойових дій,
водночас цим Законом прямо передбачено
обов»язок МТСБУ у порядку, визначеному
цим Законом, відшкодувати збитки від
дорожньо-транспортної пригоди,
винуватцями якої є зокрема: учасники
бойових дій.

У той же час суд зважає на те, що однією
із загальних засад цивільного
законодавства є: свобода договору, як
це випливає зі ст. 3 ЦК України, а
статтею 6 цього ж Кодексу визначено, що
сторони мають право укласти договір,
який не передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства. Сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_2 та/або
його представником суду не надано
жодних належних та допустимих доказів
в підтвердження зустрічних позовних
вимог, а саме: щодо вчинення правочину
під впливом обману, навмисного
введення ОСОБА_2 працівником
(представником) ПАТ «СК «Граве Україна»
в оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину, не здобуто таких
доказів і в ході судових засідань.

Зважаючи на викладене, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 131, 209, 212-215 ЦПК України,
суд -

в и р і
ш и в :

У задоволенні первісної позовної заяви
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Граве Україна» до
ОСОБА_2 про стягнення страхового
відшкодування в порядку регресу -
відмовити.

У задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_2 до приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Граве Україна» про визнання
договору недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: