Провадження : 22ц/790/1869/14
Головуючий 1-ї інстанції - Олізаренко
Справа №2-646/9507/13
Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Черкасова
В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Ткаченко Г.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2
на рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 16 січня 2014
року та ухвалу Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 31 січня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного
нотаріуса Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору міни квартири
удаваним правочином та визнання його
договором міни з доплатою,

В С Т А Н О В И
Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
приватного нотаріуса Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання договору міни квартири
удаваним правочином та визнання його
договором міни з доплатою в сумі,
еквівалентній 3 000 доларів США.

Ухвалою Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 05 грудня 2013 року за
клопотанням ОСОБА_1 було залучено до
участі у справі ОСОБА_2

В обґрунтування позову позивачка
посилалась на те, що з травня 1989 року
вона перебувала в шлюбі з відповідачем
ОСОБА_3, вела з ним спільне
господарство та проживала в АДРЕСА_2. У
1993 році ОСОБА_3 приватизував цю
квартиру, а в 1995 році запропонував її
обміняти на двокімнатну приватизовану
квартиру АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4

За обмін вказаних квартир вона
доплатила власні кошти, еквівалентні 3
000 доларів США, проте в договорі міни
зазначену доплату не було вказано, тому
просила визнати його удаваним
правочином та договором міни з
доплатою.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову
заперечував, посилаючись на його
безпідставність, оскільки обмін
зазначених квартир було здійснено без
доплати.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав та
підтримав заперечення відповідача
ОСОБА_3

Представник приватного нотаріуса
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 проти
задоволення позову заперечував, так як
під час посвідчення спірного правочину
нотаріусом було дотримано чинне
законодавство та наполягав, що
договір міни був здійснений без
доплати.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 16 січня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 31 січня 2014 року була
задоволена заява ОСОБА_1 про внесення
виправлень в рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
просять скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 31 січня 2014 року по і
передати справу на новий розгляд до
того ж суду в іншому складі.

В обгрунтування доводів апеляційної
скарги апелянти посилаються на
порушення судом норм процесуального і
матеріального права.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_1
та ОСОБА_2, які належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання, не з'явились. Відповідно до
ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або
інших осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК
України щодо неприпустимості
зловживання сторонами своїми
процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК
України щодо строку розгляду
апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо
строків процесуальних дій, а також
зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів визнала неявку
сторін в судове засідання такою, що не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що
сторонами були заявлені у суді першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, судова колегія приходить до
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно зі ст.ст. 1, 4 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
довели в суді, що укладений між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 договір міни квартир є
удаваним правочином та таким, що
приховує інший правочин і вчинений з
грошовою доплатою.

Такий висновок суду відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

Таким чином, в силу положень ст. 60 ЦПК
України позивач, заявляючи вимогу про
визнання правочину удаваним, має
довести: 1) факт укладання правочину, що
за його думкою є удаваним; 2)
спрямованість волі сторін в удаваному
правочині на встановлення інших
цивільно-правових відносин, ніж ті, які
передбачені правочином; 3) відсутність
у сторін іншої мети, ніж приховати
інший правочин, 4) настання між
сторонами інших прав та обов'язків, ніж
ті, що передбачені удаваним правочином.

Відповідно до роз'яснень,
викладених в п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» за удаваним
правочином (стаття 235 ЦК України),
сторони умисно оформляють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.
Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК
України має визнати, що сторонами
вчинено саме цей правочин, та вирішити
спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин. Якщо правочин,
який насправді вчинено, суперечить
закону, суд ухвалює рішення про
встановлення його нікчемності або про
визнання його недійсним. До удаваних
правочинів наслідки недійсності,
передбачені ст. 216 ЦК України, можуть
застосовуватися тільки у випадку, коли
правочин, який сторони насправді
вчинили, є нікчемним або суд визнає
його недійсним як оспорюваний.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 являвся власником
однокімнатної квартири АДРЕСА_2 в
м.Харкові на підставі свідоцтва про
право власності на житло, видане
Харківським міським відділом
приватизації державного житлового
фонду від 10 грудня 1993 року.

28 серпня 2995 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
уклали договір міни, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського МНО
ОСОБА_5 за реєстровим №1319, згідно з яким
ОСОБА_3 обміняв свою однокімнатну
квартиру АДРЕСА_2 в м.Харкові на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка
належала ОСОБА_4 (а.с.30).

Відповідно до пункту 5 вказаного
договору міна квартир проведена без
доплати.

Обгрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_1
посилалась на те, що договір міни є
удаваним, оскільки він фактично
проведений з грошовою доплатою у сумі
еквівалентній 3 000 доларів США, які вона
особисто передала ОСОБА_4

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч.
ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести допустимими доказами
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків встановлених
законом, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що договір міни був
проведений з грошовою доплатою
матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд першої
інстанції правильно дійшов висновку
про те, що 28 серпня 2995 року ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 уклали договір міни квартир без
доплати.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1
та ОСОБА_2 не є суттєвими та висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Відсутні також будь-які правові
підстави для задоволення апеляційної
скарги на ухвалу Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 31 січня 2014
року, оскільки вона постановлена у
відповідності ст..219 ЦПК України про
виправлення опискок в рішенні суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 312, 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 16 січня 2014 року та
ухвалу Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 31 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно,
проте може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий

Судді