Єдиний унікальний номер: 378/329/14-ц
Провадження № 2/378/108/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2014 р. Ставищенський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді:
Гуртовенко Р. В.

за участю секретаря:
Шевченко Т. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Ставище
Київської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
Ставищенської селищної ради про
визнання права на спадщину за
заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулися
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер їх батько
ОСОБА_3. Спадкоємцями за заповітом,
посвідченим 05 листопада 2007 року
державним нотаріусом Ставищенської
районної державної нотаріальної
контори Цимбалюк В.М. за реєстром №3724,
щодо житлового будинку та земельної
ділянки по АДРЕСА_1, які подали заяви
про прийняття спадщини до приватного
нотаріуса Ставищенського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 є вони:
ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Рішенням виконавчого
комітету Ставищенської селищної ради
народних депутатів №3 від 18 березня 1964
року виконком Ставищенської селищної
ради Тетіївського району Київської
області визнав, що домоволодіння
АДРЕСА_1 належить на праві особистої
власності ОСОБА_3, як побудувавшому цей
будинок за дозволом Ставищенської
селищної ради від 08.06.1960 р. 10 квітня 1964
року Білоцерківським бюро технічної
інвентаризації виготовлено свідоцтво
про право особистої власності на
будівлі на ім'я ОСОБА_3 на домоволодіння
АДРЕСА_1 та зареєстроване в реєстровій
книзі №737. Проте, реєстрація вказаного
свідоцтва була проведена до його
видачі уповноваженим органом. 29 квітня
2010 року ОСОБА_3 отримав державний акт на
право власності на земельну ділянку на
бланку серії ЯК №316548 на земельну
ділянку кадастровий номер :01:052:0015
площею 0,1500 га цільове призначення: для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, розташовану по АДРЕСА_1. Проте, у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на вказаний житловий будинок нотаріус
відмовила, оскільки
правовстановлюючий документ не
відповідає вимогам п.2 ст.80 Закону
України «Про нотаріат», а саме:
відсутні підпис посадової особи та
печатка видавника документа. Внести
зміни в документ або ж видати його
дублікат Ставищенська селищна рада
відмовилася. Видача дублікатів
документів на ім'я померлих та державна
реєстрація права власності на майно на
підставі таких дублікатів чинним
законодавством України не передбачена.
18 березня 1964 року Рішенням виконавчого
комітету Ставищенської селищної ради
народних депутатів ОСОБА_3 отримав
право приватної власності на житловий
будинок за вказаною адресою, але
належним чином дане рішення в бюро
технічної інвентаризації не
зареєстрував, чим порушив діючу на той
час інструкцію Міністерства юстиції та
Держплану УРСР, від 29 липня 1959 року «Про
порядок реєстрації домоволодінь в
містах і селищах міського типу
Української РСР». Згодом видача
свідоцтв про право власності на
житлові будинки належала до
делегованих повноважень органів
місцевого самоврядування і
покладалася на них. Законом
Української РСР "Про місцеві Ради
народних депутатів Української РСР та
місцеве самоврядування", п.п.10 пункту
«б» ст. 30 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», п. 6.1
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України № 7/5 від 7
лютого 2002 року. Отже, право власності на
збудоване до набрання чинності Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» нерухоме майно набувається в
порядку, який існував на час його
спорудження, а не виникає у зв'язку із
здійсненням державної реєстрації
права власності на нього в порядку,
передбаченому цим Законом, яка є лише
офіційним визнанням державою такого
права, а не підставою його виникнення.

Вважають, що ОСОБА_3 за життя набув
права власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 а тому вказане право увійшло до
складу спадщини, яка відкрилася
ІНФОРМАЦІЯ_3 року внаслідок смерті
останнього. Житловий будинок
загальною площею 73,90 кв. метри, житловою
площею 42,6 кв. метри, вартістю 128595
гривень.

Позивачі просять суд визнати за кожною
з них право власності в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3 року їх батька ОСОБА_3 на ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1
загальною площею 73,90 кв. метри, житловою
площею 42,6 кв. метри, вартістю 64297
гривень 50 копійок.

В судове засідання позивачі не прибули,
направили до суду заяви, в яких позовні
вимоги підтримали, просять справу
розглядати без їх участі.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув. Відповідач
направив до суду заяву, в якій позовні
вимоги визнав, просить справу
розглядати без участі його
представника.

Суд, розглянувши матеріали справи,
письмову заяву про визнання позову
відповідачем, та дослідивши матеріали
справи, вважає, що визнання
відповідачем позову не суперечить
закону та не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову, суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Матеріалами справи встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_3.
Спадкоємцями за заповітом, посвідченим
05 листопада 2007 року державним
нотаріусом Ставищенської районної
державної нотаріальної контори
Цимбалюк В.М. за реєстром №3724, щодо
житлового будинку та земельної ділянки
по АДРЕСА_1, які подали заяви про
прийняття спадщини до приватного
нотаріуса Ставищенського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 є ОСОБА_2
та ОСОБА_1 (а. с. 29).

Рішенням виконавчого комітету
Ставищенської селищної ради народних
депутатів №3 від 18 березня 1964 року
виконком Ставищенської селищної ради
Тетіївського району Київської області
визнав, що домоволодіння АДРЕСА_1
належить на праві особистої власності
ОСОБА_3, як побудувавшому цей будинок за
дозволом Ставищенської селищної ради
від 08.06.1960 р. (а. с. 19).

10 квітня 1964 року Білоцерківським бюро
технічної інвентаризації виготовлено
свідоцтво про право особистої
власності на будівлі на ім'я ОСОБА_3 на
домоволодіння АДРЕСА_1 та
зареєстроване в реєстровій книзі №737.
Проте, реєстрацію вказаного свідоцтва
проведено до його видачі уповноваженим
органом (а. с. 14, 16, 58 ).

29 квітня 2010 року ОСОБА_3 отримав
державний акт на право власності на
земельну ділянку на бланку серія ЯК
№316548 на земельну ділянку кадастровий
номер :01:052:0015 площею 0,1500 га
цільове призначення: будівництво та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
розташовану по АДРЕСА_1 (а. с. 20).

Проте, у видачі свідоцтва про право на
спадщину на вказаний житловий будинок
нотаріус відмовила, оскільки
правовстановлюючий документ не
відповідає вимогам п.2 ст. 80 Закону
України «Про нотаріат», а саме:
відсутні підпис посадової особи та
печатка видавника документа (лист
№300/02-14 від 06.12.2013 року) (а. с. 15).

Внести зміни в документ або ж видати
його дублікат Ставищенська селищна
рада відмовилася (лист №721 від 12.12.2013
року) (а. с. 17).

Видача дублікатів документів на ім'я
померлих та державна реєстрація права
власності на майно на підставі таких
дублікатів чинним законодавством
України не передбачена.

У відповідності до вимог статей 100,101 ЦК
УРСР (1963 року) чинних на час виникнення
правовідносин, в особистій власності
громадян можуть бути предмети вжитку,
особистого споживання, комфорту і
підсобного домашнього господарства,
жилий будинок і трудові заощадження. В
особистій власності громадянина може
бути один жилий будинок (або частина
його).

Порядок оформлення права власності на
будинок або домоволодіння при
відсутності правовстановлюючих
документів визначався Інструкцією
Держплану УРСР і Міністерства юстиції
УРСР від 29 липня 1959 року "Про порядок
реєстрації домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР",
у відповідності до якої після
винесення виконкомом рішення про
оформлення права власності на будинок
або домоволодіння, органи комунального
господарства, а де їх немає - виконком
місцевої Ради депутатів трудящих видає
власникові свідоцтво про право
особистої власності на будинок за
встановленою формою.

Як вбачається зі змісту вказаної
Інструкції, яка втратила чинність,
виникнення права власності на будинки
та споруди не залежало від державної
реєстрації, хоча вказаний нормативний
акт передбачав державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно.
Вказаною Інструкцією визначено
перелік об'єктів, що підлягають
реєстрації, до них віднесено будинки та
домоволодіння з окремим порядковим
номером по вулиці, провулку, площі.
Реєстрація проводилася бюро
технічної інвентаризації виконкомів
місцевих Рад депутатів трудящих на
підставі документів, що встановлюють
право власності (правовстановлюючих
документів).

Таким чином, 18 березня 1964 року Рішенням
виконавчого комітету Ставищенської
селищної ради народних депутатів
ОСОБА_3 отримав право приватної
власності на житловий будинок за
вказаною адресою, але належним чином
дане рішення в бюро технічної
інвентаризації не зареєстрував, чим
порушив діючу на той час інструкцію
Міністерства юстиції та Держплану
УРСР, від 29 липня 1959 року «Про порядок
реєстрації домоволодінь в містах і
селищах міського типу Української
РСР».

Згодом видача свідоцтв про право
власності на житлові будинки належала
до делегованих повноважень органів
місцевого самоврядування і
покладалася на них Законом
Української РСР "Про місцеві Ради
народних депутатів Української РСР та
місцеве самоврядування", п.п.10 пункту
«б» статті 30 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», п. 6.1
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України № 7/5 від 7
лютого 2002 року.

Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих
та Перехідних положень ЦК України цей
Кодекс застосовується до цивільних
правовідносин, що виникли після
набрання ним чинності, тобто після 1
січня 2004 року.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації, а
порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість і
підстави відмови в ній установлюються
законом.

Як видно із ч.4 статті 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01
липня 2004 року № 1952-IV права на нерухоме
майно та їх обтяження, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за умови, якщо реєстрація
прав та їх обтяжень була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав та їх обтяжень
діяло законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, право власності на збудоване до
набрання чинності Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
нерухоме майно набувається в порядку,
який існував на час його спорудження, а
не виникає у зв'язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
Законом, який є лише офіційним
визнанням державою такого права, а не
підставою його виникнення.

Згідно з положеннями ст. 1218, ч. 1, 2 ст. 1220
ЦК України спадщина відкривається
внаслідок смерті особи, до складу
спадщини входять усі права і обов'язки,
що належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті. Часом відкриття
спадщини є день смерті особи.

Відповідно до статті 1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені в заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу.

Як видно із статті 1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Частиною 3 статті 1268 ЦК
України передбачено, що спадкоємець,
який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України
спадщина належить спадкоємцю
незалежно від часу її прийняття з часу
відкриття спадщини. Слід зазначити, що
порядок та процедуру прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів встановлено на законодавчому
рівні 5 серпня 1992 року постановою
Кабінету Міністрів України від 05.08.1992
року №449 «Про порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів державного замовлення»
(втратила чинність).

З урахуванням положень ч.1 ст.15, ст.392 ЦК
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності. За
змістом наведених норм права потреба в
такому способі захисту виникає тоді,
коли наявність суб'єктивного права
власника не підтверджена відповідними
доказами (документами), підлягає
сумніву, не визнається іншими особами
або ними оспорюється.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною
площею 73,90 кв. метри, житловою площею 42,6
кв. метри, вартістю 128595 гривень (а. с. 16,
21-23).

Із словника-довідника «Власні імена
людей» (за ред.. Л.Г.Скрипник,
Н.П.Дзятківська Інституту мовознавства
ім.О.О.Потебні Національної академії
наук України. Київ: Наукова думка, 2005)
видно, що імена «ОСОБА_3» та «ОСОБА_3 є
тотожними.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2
слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 2, 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01
липня 2004 року № 1952-IV, ст. ст. 100, 101 ЦК
України (1963 р.), ст. ст. 15, 182, 392, 1218, 1220, 1223
ч. 1, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88,
174, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності в порядку спадкування за
заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3
року батька ОСОБА_3 на ? (одну другу)
частину житлового будинку АДРЕСА_1
загальною площею 73,90 кв. метри, житловою
площею 42,6 кв. метри, вартістю 64297
гривень 50 копійок.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності в порядку спадкування за
заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3
року батька ОСОБА_3 на ? (одну другу)
частину житлового будинку АДРЕСА_1
загальною площею 73,90 кв. метри, житловою
площею 42,6 кв. метри, вартістю 64297
гривень 50 копійок.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Київської області через Ставищенський
районний суд Київської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення, протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя
Р. В. Гуртовенко