Справа № 2-214
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року місцевий
Новоселицький районний суд
Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

при секретарі Кіріл С.В.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи
Станкевича М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Новоселиця
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5 про встановлення земельного
сервітуту та за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третьої особи без
самостійних вимог приватного
підприємства «МІК+» в особі філії
«Новоселицький ринок» про
встановлення земельного сервітуту, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_5 про встановлення
земельного сервітуту, посилаючись на
те, що вона користується земельною
ділянкою по АДРЕСА_1, на якій
розташований її власний магазин. Для
функціонування магазину їй потрібно
енергопостачання, лінії яких вона може
прокласти тільки через земельну
ділянку відповідача, оскільки земля
навколо магазину належить йому. Від
добровільного вирішення спору
відповідач відмовився. Враховуючи, що
без встановлення сервітуту вона не
може належним чином користуватися
своєю земельною ділянкою, здійснювати
там господарську діяльність, просила
встановити земельний сервітут на її
користь щодо земельної ділянки
відповідача для прокладання та
експлуатації ліній електропередач, а
також стягнути на її користь судові
витрати по справі.

Під час судового розгляду справи
позивачка уточнила свої позовні вимоги
та просила встановити постійний
безоплатний земельний сервітут на її
користь щодо земельної ділянки
відповідача розміром 10,7 квадратних
метрів, яка розташована під об'єктом
нерухомості по АДРЕСА_2 для прокладання
ліній електропередач.

Відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду із
зустрічним позовом до позивачки ОСОБА_1
та третьої особи без самостійних вимог
ПП «МІК+» в особі філії «Новоселицький
ринок» про встановлення земельного
сервітуту, посилаючись на те, що він є
власником земельної ділянки розміром
0,1671 га з цільовим призначенням для
роздрібної торгівлі та комерційних
послуг, яка розташована по АДРЕСА_2.
ОСОБА_1 є власником нежитлового
приміщення - магазину НОМЕР_1, який
розташований на вказаній земельній
ділянці та зі всіх боків межує з його
земельною ділянкою, тому використання
магазину можливе лише через
перетинання його ділянки, пов'язано із
постійним проходом до нього великої
кількості людей, відвантажування та
складання різних товарів. Його
земельна ділянка облаштована
асфальтним покриттям, металевим
каркасним навісом, освітленням,
спеціальним місцем для паркування,
вигрібною ямою з туалетом. Дані
поліпшення були здійснені за його
кошти. Використовуючи всій магазин для
отримання прибутку, ОСОБА_1
користується його земельною ділянкою
із здійсненнями поліпшеннями, не
приймає участь у витратах, пов'язаних
із підтримкою зазначених поліпшень. З
метою урегулювання спору, він
звернувся до ОСОБА_1 з пропозицією
укласти договір оплатного земельного
сервітуту. Оскільки ОСОБА_1 відмовилась
від вказаної пропозиції, просив
встановити право постійного оплатного
земельного сервітуту для ОСОБА_1 для
користування належної йому земельної
ділянки розміром 0,1671 га, яка
розташована по АДРЕСА_2 з правом
проходу та проїзду на транспортному
засобі по наявному шляху, а також
правом тимчасового розміщення речей
торгівлі та обов'язком сплачувати за
право користування земельним
сервітутом 1000 гривень щомісяця на його
користь, стягнувши з позивачки судові
витрати по справі.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
підтримала свій позов та просила
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. У задоволенні зустрічного
позову просила відмовити за
безпідставністю, посилаючись на те, що
її магазин розташований на земельній
ділянці відповідача розміром 10,7
квадратних метрів, якою вона фактично
користується. Відповідач же просить
встановити їй земельний сервітут щодо
площі земельної ділянки всього ринку
розміром 0,1671 га, якою вона не
користується.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов
ОСОБА_1 не визнав та пояснив, що в позові
не індивідуалізована земельна ділянка
щодо якої позивачка просить встановити
земельний сервітут, відсутня земельна
документація із землеустрою щодо даної
ділянки, допущені інші істотні
порушення порядку встановлення
земельного сервітуту. Тому, просив
відмовити у позові ОСОБА_1 за
безпідставністю, а зустрічний позов
задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи ПП «МІК+» в
особі філії «Новоселицький ринок»
позов ОСОБА_1 не визнав, а зустрічний
позов ОСОБА_5 визнав у повному обсязі,
оскільки вважає доведеним факт
користування позивачкою земельною
ділянкою відповідача.

Суд, вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, вважає, що
у задоволенні позову ОСОБА_1 про
встановлення земельного сервітуту та
зустрічного позову ОСОБА_5 про
встановлення земельного сервітуту
слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ч. 1
ст. 3 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до положень ст.ст. 10, 60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини на які вона посилається як
на підставі своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
є власником нежитлового приміщення -
магазину НОМЕР_1, загальною площею 10,70
квадратних метрів, який розташований
на земельній ділянці відповідача
ОСОБА_5 по АДРЕСА_1. Магазин позивачки зі
всіх боків межує з земельною ділянкою
відповідача, загальним розміром 0,1671 га,
яка призначена для роздрібної торгівлі
та комерційних послуг.

Між сторонами виник спір щодо
прокладання позивачкою до свого
магазину ліній електропередач та щодо
користування нею земельною ділянкою
відповідача розміром 0,1671 га, на якій
окрім магазину позивачки, розташовані
нежитлові приміщення інших осіб та ПП
«МІК+» в особі філії «Новоселицький
ринок», для вирішення якого сторони
звернулися до суду для встановлення
земельних сервітутів. Позивачка не
зверталася до відповідача з
пропозицією про укладання договору
сервітуту, текст самого договору
відповідачу не пропонувала, а наданий
відповідачкою в судовому засіданні
типовий договір про встановлення
земельного сервітуту, який був
відправлений поштою відповідачу, суд
не вважає належним доказом в
підтвердження досудового порядку
вирішення спору про встановлення
земельного сервітуту на користь
позивачки, оскільки даний договір
суперечить загальним правилам, які
встановлені статтями 626, 628, 638 ЦК
України, в ньому відсутні назва сторін,
предмет та умови договору, права та
обов'язки сторін, інші істотні умови.
Відповідач в свою чергу звернувся до
позивачки з пропозицією про
встановлення сервітуту, однак сторони
не досягли домовленості щодо його
встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції
України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, право
приватної власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності чи
обмежений у його здійсненні.

На спірні правовідносини між
сторонами, пов'язані з пред'явленням
позовів про встановлення земельних
сервітутів, поширюється дія ст.ст. 401-404
ЦК України та ст.ст. 98-100 Земельного
кодексу України.

Зокрема, відповідно до ст. 401 ЦК України
право користування чужим майном
(сервітут) може бути встановлене щодо
земельної ділянки, інших природних
ресурсів (земельний сервітут) або
іншого нерухомого майна для
задоволення потреб інших осіб, які не
можуть бути задоволені іншим способом.
Сервітут може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій, конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно зі ст. 402 ЦК України, якою
визначено порядок встановлення
сервітуту, сервітут може бути
встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду. Земельний
сервітут може бути встановлений
договором між особою, яка вимагає його
встановлення, та власником
(володільцем) земельної ділянки. У разі
недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту.

Таким чином, судове рішення є окремою
формою сервітуту.

Відповідно до ст. 404 ЦК України право
користування чужою земельною ділянкою
або іншим нерухомим майном полягає у
можливості проходу, проїзду через чужу
земельну ділянку, прокладання та
експлуатація ліній електропередачі,
зв'язку і трубопроводів, забезпечення
водопостачання, меліорація тощо. Особа
має право вимагати від власника
(володільця) сусідньої земельної
ділянки, а в разі необхідності - від
власника (володільця) іншої земельної
ділянки надання земельного сервітуту.

Згідно з п.п. 1,2 ст. 98 ЗК України право
земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).
Земельні сервітути можуть бути
постійними і строковими.

З аналізу положень ст.ст. 401, 402 ЦК
України випливає, що підставою для
встановлення судом земельного
сервітуту є недосягнення домовленості
сторін. Вказане кореспондується зі ст.
100 ЗК України, відповідно до якої
власник або землекористувач земельної
ділянки має право вимагати
встановлення земельного сервітуту для
обслуговування своєї земельної
ділянки. Земельний сервітут
встановлюється за домовленістю між
власниками сусідніх земельних ділянок
на підставі договору або за рішенням
суду. Право земельного сервітуту
виникає після його державної
реєстрації в порядку, встановленому
для державної реєстрації прав на
земельну ділянку.

Таким чином, позивачка повинна була
звернутися до відповідача з
пропозицією про укладання договору про
земельний сервітут, повинна була
запропонувати відповідачу договір, в
якому були б зазначені умови та порядок
використання земельної ділянки, а у
разі відмови відповідача укласти такий
договір, позивачка має право
звернутися з позовом до суду.

Аналогічне вбачається також із
роз'яснень, викладених у п. 38 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 лютого 2014 року
№ 5 «Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав», відповідно до якого саме
позивач має довести, що повноцінне
використання своєї земельної ділянки
неможливе без обтяження сервітутом
чужої земельної ділянки; що
задоволення потреб сервітуарія
неможливо здійснити в інший спосіб; що
відповідно до частини третьої статті 402
ЦК України він не досяг з відповідачем
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови.

З наданих сторонами доказів
вбачається, що позивачка не зверталася
належним чином до відповідача у
відповідності до ст. 402 ЦК України з
метою укладення договору про
встановлення земельного сервітуту,
сторони не вирішували питання про
укладення договору сервітуту у
встановленому порядку, а оскільки
порядок укладення договору сервітуту
не виконаний, то звернення позивачки з
позовом до суду про встановлення
такого сервітуту на даний час є
передчасним.

Крім того, з положень ч. 2 ст. 402 ЦК
України, ч. 1 ст. 98 та ч.ч. 1,2 ст. 100 ЗК
України слідує, що існування
земельного сервітуту пов'язане із
існуванням двох земельних ділянок, про
користування (обслуговування) одної з
яких, може бути заявлено власником чи
землекористувачем іншої земельної
ділянки.

Матеріалами справи встановлено, що
позивачка вимагає встановлення
земельного сервітуту для прокладання
ліній електропередач щодо земельної
ділянки, яка знаходиться під її
магазином. Однак, не дивлячись на той
факт, що навколо магазину позивачки всі
землі також належать відповідачу,
позивачка не заявила про встановлення
сервітуту щодо інших земельних ділянок
(суміжних) по яких могли бути
прокладені лінії електропередач.

Закон вимагає від позивачки надання
суду доказів того, що нормальне
використання земельної ділянки
неможливо без обтяження сервітутом
чужої земельної ділянки.

При цьому слід довести, що задоволення
потреб позивачки неможливо здійснити
яким-небудь іншим способом.

Відповідно до ст. 98 ч. 4 ЗК України
земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Зазначена норма зобов'язує сторін
чітко визначати межі ділянки, на які
встановлюється земельний сервітут, з
метою узгодження найменш обтяжливого
способу використання земельного
сервітуту, що є його істотною умовою.

В той же час, у відповідності до статті 2
Закону України "Про землеустрій",
землеустрій проводиться в
обов'язковому порядку на землях усіх
категорій незалежно від форми
власності в разі, зокрема встановлення
в натурі (на місцевості) меж земель,
обмежених у використанні і обмежених
(обтяжених) правами інших осіб
(земельні сервітути).

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України
"Про землеустрій", встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) здійснюється на основі
технічної документації із землеустрою,
якою визначається місцеположення
поворотних точок меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості).

Таким чином, для встановлення
земельного сервітуту Закон України
"Про землеустрій", встановлює
обов'язковість розроблення технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення в натурі (на місцевості)
меж земель, обтяжених земельним
сервітутом. Однак, зазначені вимоги
законодавства позивачкою не були
дотримані.

Крім того, позивачка не надала суду
належних та допустимих доказів щодо
варіанту встановлення земельного
сервітуту, його істотних умов із
зазначенням способу обтяження
земельної ділянки відповідача, дозвіл
та проект прокладання ліній
електропередач по земельній ділянці,
який б був найменш обтяжливим для
відповідача, що свідчить про
недотримання нею положень ч. 4 ст. 98 ЗК
України.

Посилання позивачки на технічні Умови
про приєднання її магазину до
електричних мереж ПАТ
«Енергопостачальна компанія
«Чернівціобленерго» № 461/2765 від 22
червня 2011 року, як на надання дозволу на
прокладання ліній електропередач, суд
вважає безпідставним, оскільки пункти
7.1, 9 даних Умов передбачає вирішення
питання щодо проектування та
погодження проекту з власником,
Новоселицьким РЕМом та іншими
зацікавленими організаціями, що
позивачка не виконала. Крім цього,
відповідно до пункту 2.2.1 договору між
позивачкою та ПАТ «Енергопостачальна
компанія «Чернівціобленерго» № 461/2765
від 22 червня 2011 року, вказані технічні
Умови мали бути виконані до 22 червня 2013
року, тобто на час подачі позову до суду
вони втратили свою чинність.

За вказаних обставин, оцінивши
досліджені докази у свій сукупності,
суд приходить до висновку про
безпідставність заявлених позивачкою
позовних вимог, у зв'язку із чим у
задоволенні її позову слід відмовити.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_5 про
встановлення земельного сервітуту для
ОСОБА_1, суд вважає за необхідне
відмовити у його задоволенні виходячи
з наступного.

Заявляючи вказаний позов відповідач
ОСОБА_5 вказав, що позивачка ОСОБА_1
користується всією земельною ділянкою
ринку площею 0,1671 га, в тому числі на
яких фактично розташовані інші
нежитлові приміщення, якій їй не
належать.

Разом з тим, відповідач не надав суду
належних та допустимих доказів, які б
підтвердили дану обставину.

Враховуючи, що розмір плати за
користування позивачкою земельним
сервітутом в сумі 1000 гривень щомісяця
вираховувався із розрахунку
користування позивачкою всією
земельною ділянкою ринку площею 0,1671 га,
що не знайшло свого підтвердження у
судовому засіданні; сторона
відповідача на пропозицію суду не
погодилась щодо призначення по справі
судових експертиз, які б могли
визначити площу, якою фактично
користується позивачка, в тому числі
для проходу та проїзду на
транспортному засобі, тимчасового
розміщення речей торгівлі та
визначення плати за земельний
сервітут, суд вважає недоведеними
позовні вимоги, у зв'язку із чим у
задоволенні зустрічного позову слід
відмовити в цілому за його
безпідставністю.

Приймаючи до уваги, що у задоволенні
позовів судом відмовлено, понесені
сторонами судові витрати по справі
відповідно до положень ст. 88 ЦК України
не підлягають відшкодуванню.

На підставі ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 321, 401-404 ЦК України, ст.ст. 98-100
Земельного кодексу України, ст.ст. 2, 55
Закону України "Про землеустрій", суд
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208-218 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5
про встановлення земельного сервітуту
та зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
третьої особи без самостійних вимог
приватного підприємства «МІК+» в собі
філії «Новоселицький ринок» про
встановлення земельного сервітуту,
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернівецької області через
Новоселицький райсуд протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя: