Справа № 344/1994/13-ц
Провадження № 2/344/249/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді
Польської М.В.

при секретарі c/з
Дзюбак Х.Б..

з участю позивача 1 ОСОБА_2,
представника позивачів ОСОБА_3,
представника відповідача 1,2 Медицької
С.В., представника відповідача 3
Сікомаса С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
до Івано-Франківської міської ради,
виконкому Івано-Франківської міської
ради, ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд»
про захист майнового права в порядку ч.2
ст.16 ЦК України, визнання незаконними
та скасування правових актів
Івано-Франківської міської ради та її
виконкому щодо будівництва
дев'ятиповерхового будинку ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» по вул.
Добролюбова в м. Івано-Франківську та
повного відшкодування майнової і
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
звернулися в суд з позовом до
Івано-Франківської міської ради,
виконкому Івано-Франківської міської
ради, ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд»
про захист майнового права в порядку ч.2
ст.16 ЦК України, визнання незаконними
та скасування правових актів
Івано-Франківської міської ради та її
виконкому щодо будівництва
дев'ятиповерхового будинку ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» по вул.
Добролюбова в м. Івано-Франківську та
повного відшкодування майнової і
моральної шкоди, стягнення судових
витрат.

12.12.2013 року позивачем ОСОБА_2 та
представником позивачів було
збільшено позовні вимоги, а саме
визнати незаконним та скасувати
рішення міської ради від 07.05.2005 року,
договору оренди землі від 08.08.2008р. та
виплатити грошову компенсацію в сумі
2854800 грн..

У позовній заяві зазначено, що до 1945
року сім'я ОСОБА_10, в тому числі і син
ОСОБА_11, була переселена з Польщі в
с.Пасічна Станіславського району
Станіславської (Івано-Франківської)
області, де їм надано будинку і
земельну ділянку площею 0.29 га під
будинком, а в 1950 році даний двір
віднесено до колгоспного двору. В 1954
році було оформлено купівлю даного
будинку ОСОБА_10, а станом на 1959 рік було
обліковано за нею земельну ділянку
площею 0.2464 га. В 1972 році ОСОБА_11
одружився з ОСОБА_12 (позивач 1), в
викупленому мамою будинку і залишились
проживати сім'єю, де народилися діти
(позивач 2,3,4). В 1983 році ОСОБА_10 померла,
а ОСОБА_11 в 1984 році отримав Свідоцтво
про право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1. Згідно рішення виконкому
Івано-Франківської міської ради від
19.09.2000 року за №402 ОСОБА_11 було видано
Державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0.10 га для
обслуговування будинку та споруд, а
решта землі залишилося в користування
ОСОБА_11 В 2001 році згідно генерального
плану міста територія бувшого
с.Пасічна передбачена для
реконструйованої забудови з
розміщенням багатоквартирних житлових
будинків. З 01.01.2002 року набрав чинності
новий Земельний кодекс України, однак
Івано-Франківська міська рада не
зважаючи на визначені нормами цього
кодексу повноваження, делегувала
рішенням 21.01.2002 року виконкому право на
управління землями міста, який
протягом трьох років використовував
таке делеговане право, а тому дане
рішення є незаконним. Рішенням
Івано-франківської міської ради від
07.05.2005 року було скасовано попереднє
рішення від 21.01.2002 року, яке просить
позивач 1 також скасувати, оскільки
міська рада не вправі була скасовувати
своє попереднє рішення, про що йдеться
в рішенні Конституційного Суду України
від 16.04.2009р. №7-рп/2009 (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування). Окрім того, позивачі
вказують, що при комплексній забудові
вулиць
Тролейбусної-Галицької-Добролюбова в
м.Івано-Франківську будівництво
здійснюється з грубим порушенням
земельного законодавства. Відсутні
рішення міської ради про відведення
земельних ділянок під будівництво
групи житлових будинків ПП
«Прикарпатська туристична компанія»
та ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд», а
саме будівництво здійснюється на
підставі рішень виконкому міської ради
від 21.10.2003р. №445, від 27.01.2004 року №34,36
(дано дозвіл ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» на проект
відведення землі), від 27.02.2004 р. №86
(передано в оренду ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» земельну
ділянку площею 0.5436 га), від 20.04.2004 р. №131
(дозвіл на здійснення ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд»
будівництва першої черги), від 19.10.2004р
№128, 24.11.2005 р. №422, які просять позивачі
скасувати, однак інспекція АБК
м.Івано-Франківська дала дозвіл на
виконання будівельних робіт. Так,
рішенням виконкому від 21.10.2003р. №445
дозволено проектування групи
багатоквартирних будинків з
вбудованими об'єктами торгового
призначення на
вул.Тролейбусній-Галицькій при умові
знесення існуючих будинків, в т.ч.
АДРЕСА_1,АДРЕСА_2,АДРЕСА_3 і відселення
їх мешканців та при умові знесення
існуючих торгових павільйонів, дано
дозвіл на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки. Цим же рішенням зобов'язано
замовників відселення мешканців
житлових будинків провести за рахунок
замовників. Про ці рішення позивачам не
було відомо аж до 11.10.2010 року. ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» збудував
10-поверховий багатоквартирний
житловий будинок, який зданий в
експлуатацію в 2010 році, однак не було
знесено житловий будинок позивачів
АДРЕСА_1. Перевіркою інспекції ДАБК
20.05.2010 року встановлено факт
будівництва в близькості до житлового
будинку позивачів 5.7м., при нормі 15м. В
2010 році судом було відкрито
провадження по за позовом ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» до ОСОБА_11
про виселення сімю ОСОБА_12 з житлового
будинку, однак рішення не прийнято щодо
цього на час подачі позову по даній
справі (відмітка про реєстрацію
позовної заяви ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 11.02.2013 року). Звернення ОСОБА_11
до органів прокуратури всіх рівнів не
дали належного результату заявнику.
Договір оренди земельної ділянки від
08.09.2008 року укладеного між ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» та міською
радою не зареєстровано, а тому
доповнюючи позовні вимоги позивач
ОСОБА_2 та її представник просили
визнати даний договір оренди
недійсним ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_11, а
позивач по цивільній справі ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» залишив
після смерті відповідача ОСОБА_11 позов
без розгляду (ухвала від 06.02.2013 року).
Позивачі також просили: визнати
багатоквартирний житловий будинок
самочинним і часткове захоплення
земельної ділянки позивачів,
зобов'язати ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» виконати
рішення виконкому та припис
прокуратури про знесення житлового
будинку позивачів АДРЕСА_1, стягнути
грошову компенсацію в розмірі 2 854 800
грн. (змінена вимога, до уточнення - в
рахунок компенсації надати ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» чотири
окремі квартири в новобудові),
відшкодувати моральну шкоду в сумі 100 000
грн. та стягнути всі судові витрати по
даній справі.

В судовому засіданні позивач 1,2,4 та
представник позивачів 1,2,3,4 вимоги
поданої ними позовної заяви з
уточненими вимогами позову, підтримали
в повному обсязі, просили їх
задовольнити.

Позивач 3 в судове засідання не
з'явилася, належним чином повідомлена
про судові засідання.

Представники відповідача 1,2 та 3 позов
не визнали, просили в задоволенні
позовних вимог відмовити, окрім того,
просили суд застосувати пропущені
строки позовної давності до вимог
позивачів.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши докази, які
надані на обґрунтування позовних вимог
та їх заперечення, з'ясувавши таким
чином фактичні обставини справи, суд
приходить до висновку, що позов до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивачі є
спадкоємцями ОСОБА_11, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 по 1/4 частці, а саме майна:
земельної ділянки для обслуговування
та будівництва житлового будинку та
споруд площею 0.10 га АДРЕСА_1 на підставі
Державного акту на право власності на
землю виданого 27.12.2000 року, на підставі
рішення виконкому Івано-Франківської
міської ради від 19.09.2000 року за №402,
згідно Свідоцтва про право на спадщину
за законом (а.с.9,11), автомобіль (а.с.10).
Згідно довідки №347 від 01.12.2011 року в
будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.12 зв.),
однак підтвердження прийняття
спадщини позивачами на житловий
будинок АДРЕСА_1, позивачі не надали
суду. Проте, як доказ виникнення права
на дане житло, є рішення
Івано-Франківського міського суду від
03.08.2012 року, яке набрало законної сили
14.09.2012 року, про визнання права спільної
сумісної власності за ОСОБА_2, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на будинковолодіння
АДРЕСА_1 (а.с.115).

В 1945 року сім'я ОСОБА_13, була переселена
з Польщі в с.Пасічна Станіславського
району Станіславської
(Івано-Франківської) області, де їм
надано будинок і земельну ділянку
площею 0.29 га під будинком (а.с.106), а в 1950
році даний двір віднесено до
колгоспного двору, за ОСОБА_10 близько з
1974 по 1984 роки рахувалась земельна
ділянка пл..0.25га АДРЕСА_1 (а.с.107). В 1954
році було оформлено купівлю даного
будинку ОСОБА_10, як стверджують
позивачі, а станом на 1959 рік було
обліковано за нею земельну ділянку
площею 0.2464 га.

В 1972 році ОСОБА_11 одружився з ОСОБА_12
(позивач 1), і залишились проживати
сім'єю в викупленому мамою будинку, де
народилися діти (позивач 2,3,4). В 1983 році
ОСОБА_10 померла, а ОСОБА_11 в 1984 році
отримав Свідоцтво про право власності
на домоволодіння АДРЕСА_1, що належало
до колгоспного двору (а.с.108-109). Дані
обставини вже встановлювались судом
при розгляді справи №2-273/2007, про
рішення якої буде зазначено нижче.

Рішенням виконкому Івано-Франківської
міської ради від 27.10.2003р. №445 (а.с.13)
дозволено ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд»
проектування групи багатоквартирних
будинків з вбудованими об'єктами
торгового призначення та побутового
обслуговування на
вул.Тролейбусній-Галицькій при умові
знесення існуючих будинків, в т.ч.
АДРЕСА_1,АДРЕСА_2,АДРЕСА_3 і відселення
їх мешканців та при умові знесення
існуючих торгових павільйонів на
вул.Тролейбусній, дано дозвіл на
складання проекту відведення
земельної ділянки. Цим же рішенням
зобов'язано замовників відселення
мешканців житлових будинків, знесення
будівель і споруд, розміщених в межах
будівельних майданчиків, провести за
рахунок замовників.

Рішенням виконкому Івано-Франківської
міської ради від 17.02.2004 р. №86 ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд»
затверджено проект відведення землі
площею 0.5436 га на розі
Тролейбусна-Галицька та передано її в
оренду, терміном на три роки, для
будівництва першої черги
багатоквартирного житлового будинку з
вбудованими об'єктами торгового
призначення та побутового
обслуговування, зобов'язано укласти
договір оренди землі (а.с.124-126).

Про ці рішення позивачі стверджують, що
їм не було відомо аж до 11.10.2010 року.
Однак, з таким твердженням погодитися
не можна, оскільки позивачі проживали в
житловому будинку АДРЕСА_1 поряд, де
велося будівництво, а ОСОБА_11 який був
чоловіком позивача 1 оскаржував
рішення та дії органів влади та
забудівника щодо такого будівництва в
судовому порядку.

Так, 17.12.2007 року по справі №2-273/2007 було
ухвалено рішення Івано-Франківського
міського суду за позовом (поданого в
березні 2006 року з додатковими вимогами
а.с.139-141)) ОСОБА_11 до Івано-Франківської
міської ради, виконкому
Івано-Франківської міської ради,
управління архітектури та
містобудування виконкому міської ради,
Івано-Франківського міського
управління земельних ресурсів, ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд», ТзОВ
«Прикарпатська туристична компанія»
про встановлення факту користування
земельною ділянкою площею 0.24 га,
усунення перешкод права власності на
решту 0.1464 га, зобов'язання вчинити дії
по видачі дозволу на виготовлення
технічних умов щодо приватизації
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства,
визнання незаконними та скасування
рішень: виконкому міської ради від
21.10.2003 року, від 27.02.2004 року №86, від
24.11.2005р. №422, рішення ради від 28.09.2005
року, визнання недійсним договору
оренди землі від 07.04.2004 року між
виконкомом та ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» та від
31.10.2005 року між міською радою та ТзОВ
«Прикарпатська туристична компанія»,
яким в задоволенні позову ОСОБА_11 було
відмовлено (а.с.113-114). Дане рішення суду
від 17.12.2007 року залишене без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 06.03.2008
року (а.с.77-78). Судами при розгляді даної
справи №2-273/2007 було встановлено, що
ОСОБА_11 не довів суду права на
землекористування спірною земельною
ділянкою площею 0.1464 га АДРЕСА_1, за
вимогами ст..22, 23 ЗК України в редакції
1990 року та на підставі ст..124, 125 ЗК
України діючого з 01.01.2002 року, окрім
приватизованої ним землі площею 0.10 га
під обслуговування житлового будинку
за цією ж адресою ( у відповідності до
норм безоплатної передачі земель
громадянам). Оскільки спірна земельна
ділянка (решта площі) знаходиться в
межах населеного пункту та віднесена
до категорії земель під житловою та
громадською забудовою, а використання
земель здійснюється у відповідності до
генерального плану населеного пункту,
міська рада та виконком вправі були
надавати ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» та ТзОВ
«Прикарпатська туристична компанія»
земельні ділянки під будівництво та
укладати договори оренди.

Як слідує зі ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, предметом правової оцінки і
встановлення певних обставин судами,
було не доведене право користування на
земельні ділянку площею 0.1464 га ОСОБА_11
(позивачі є члени сім'ї ОСОБА_11 - дружина
та діти), правомірність прийнятих
рішень міською радою та виконкомом, а
саме від 21.10.2003 року №445, від 27.02.2004 року
№86, від 24.11.2005р. №422, рішення ради від
28.09.2005 року (ці рішення оспорюються і
позивачами по даній справі) та
правомірність укладення договорів
оренди, в т.ч. з ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» від 07.04.2004
року.

Окрім вищезазначених рішень, яким
надана правова оцінка судом в іншій
цивільній справі, позивачі просять
визнати незаконними та скасувати також
рішення виконкому від 27.01.2004 року №34, 36,
від 20.04.2004 року №131 та від 19.10.2004 року
№128, а також рішення ради від 25.01.2002 року
та від 07.05.2005 року.

Щодо даних рішень, суд зазначає,
що рішенням виконкому від 27.01.2004 року
№34 було погоджено матеріали
попереднього погодження місця
розташування земельної ділянки ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» для
будівництва групи багатоквартирних
житлових будинків (а.с.129), а рішенням
виконкому від 27.01.2004 року №36 та
рішенням виконкому від 20.04.2004р. №131
дозволено проведення
проектно-пошукових робіт ТзОВ
«Прикарпатська туристична компанія»
для будівництва групи
багатоквартирних житлових будинків
(а.с.127-128, 131-132), рішення виконкому від
19.10.2004 року №128 взагалі не приймалось
виконкомом (засідання такого числа
відбувалось, але рішення під таким №
відсутнє, а за №128 є інше рішення яке не
стосується позивачів а.с.145), позивач же
пояснив, що дане рішення він не бачив,
однак вважає, що ним також порушено
права позивачів. Позивач оскаржуючи ці
рішення в обґрунтування оскаржень,
вважає, що про дані рішення позивачам
не було також відомо, а приймаючи їх
виконком не врахував, що вилучення
землі у ОСОБА_11 не було, тому дані
багатоквартирні житлові будинки
порушують їх право на землю, а
будівельні роботи порушують право на
житло. Щодо даних рішень, суд зазначає,
оскільки вони приймались виконкомом як
наслідок рішень, що передували їм, чи
були передумовою рішень, яким вже
надана правова оцінка судами в іншій
справі, то такі вимоги позивачів, не є
доведеними та не є обґрунтованими.

Рішенням виконкому Івано-Франківської
міської ради від 27.04.2004 р. №131 (позивач
зазначив дату прийняття 20 замість 27
числа) дано дозвіл на здійснення ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд»
будівництва першої черги
багатоквартирного житлового будинку з
вбудованими об'єктами торгового
призначення на орендованій земельній
ділянці на розі
вул.Тролейбусній-Галицькій (а.с.13 зв.).
Це рішення також прийняте з
дотриманням норм законодавства,
оскільки рішеннями було вже надано
земельну ділянку під дане будівництво,
оформлено договір оренди з
відповідачем 3 від 07.04.2004 року, а
використання земель здійснюється у
відповідності до генерального плану
населеного пункту (про що зазначалось
вище як обставина встановлена судом), а
рішення виконкому Івано-Франківської
міської ради від 27.10.2003р. №445, яким
дозволено ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд»
проектування групи багатоквартирних
будинків з вбудованими об'єктами
торгового призначення та побутового
обслуговування на
вул.Тролейбусній-Галицькій, визнано
судом таким, що відповідає вимогам
закону.

Що стосується визнанням недійсним
договору оренди землі від 08.09.2008 року,
що укладений між ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» та міською
радою терміном дії на 3 роки (а.с.110), а
саме з підстав тих, що він не
зареєстрований в органах реєстрації,
про що вказують позивачі,. судом
встановлено, що копія даного договору
від 08.09.2008 року надана стороною
позивачів без звірення з оригіналом, як
пояснили позивачі такий договір знято
з матеріалів іншої цивільної справи.

Натомість, відповідачем 1, 2 надано
договір оренди землі від 08.09.2008 року
укладений між ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» та міською
радою терміном дії на 3 роки,
засвідчений з оригіналом, на якому є
відмітка про державну реєстрацію
реєстрацію такого договору 04.10.2010 року
за №47 (а.с.163-164), а тому вимога
позивачів про визнання недійсним
даного договору оренди землі через
відсутність його реєстрації не є
обґрунтованою, та спростована належним
доказом. Інших підстав недійсності
даного договору позивачі не
застосовували. При цьому, судом по
іншій цивільній справі надано вже
правову оцінку договору оренди землі
від 07.04.2004 року, який передував даному
договору (було укладено договір в 2008
році на новий термін, тобто продовження
дії попереднього договору).

Правочин - правомірна, тобто не
заборонена законом, вольова дія
суб'єкта цивільних правовідносин, що
спрямована на встановлення, зміну чи
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правомірність є
конститутивною ознакою правочину як
юридичного факту. Недійсність
правочину виникає через те, що дія
схожа на правочин, але за своєю суттю не
відповідає його характеристикам.
Недійсність правочину зумовлюється
наявністю дефектів його елементів:
дефекти (незаконність) змісту
правочину; дефекти (недотримання)
форми; дефекти суб'єктного складу;
дефекти волі - невідповідність волі та
волевиявлення.

Відповідно до статей 203, 204 ЦК підстави і
наслідки недійсності правочину можуть
бути передбачені винятково законами.
Проте положення зазначених статей
необхідно застосовувати з урахуванням
ст. 4 ЦК. Виходячи з буквального
тлумачення норм статей 4 та 203 ЦК, зміст
правочину має відповідати: ЦК; іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
ЦК; актам Президента України у
випадках, встановлених Конституцією;
постановам Кабінету Міністрів України;
актам органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим, що видаються у випадках і в межах,
встановлених Конституцією та законом.

Таким чином, враховуючи загальні
принципи цивільного права, правочини
не повинні суперечити положенням
законів, галузевих законодавчих актів
та нормативно-правових актів,
прийнятих відповідно до Конституції.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК недодержання
сторонами або стороною в момент
вчинення правочину вимог, встановлених
частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК, як правило,
має наслідком визнання правочину
недійсним. Відповідно до вимог статті
214 ЦК України відмова від
двостороннього правочину може
відбуватися лише за взаємною згодою
сторін.

Проте, позивачем не доведено наявність
вимог щодо недійсності правочину.
Даний правочин 2004 року та 2008 року щодо
оренди землі, відповідав вимогам
правочину і волевиявлення сторін, які
його уклали, про що встановлено як факт
щодо правочину 2004 року судом.

Окрім того, згідно рішення міської ради
від 07.06.2011 року №223 дана земельна
ділянка припинена у праві користування
нею (оренди) ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд», тобто
договір оренди припинено в дії згідно
рішення власника, оскільки будинок
передано на баланс ПП
«ЖЕО-Житло-Сервіс» (а.с.146-147, 148).

Що стосується оскаржень рішень міської
ради від 21.01.2002 року, яким рада
делегувала виконкому право на
управління землями міста та від 07.05.2005
року яким скасовано попереднє рішення
від 21.01.2002 року, то суд зазначає таке.

Позивач зазначає, що з 01.01.2002 року
набрав чинності новий Земельний кодекс
України, однак Івано-Франківська
міська рада не зважаючи на визначені
нормами цього кодексу повноваження,
делегувала рішенням 21.01.2002 року
виконкому право на управління землями
міста, який протягом трьох років
використовував таке делеговане право,
а тому дане рішення є незаконним.
Рішенням Івано-Франківської міської
ради від 07.05.2005 року було скасовано
попереднє рішення від 21.01.2002 року, яке
просить позивач 1 також скасувати,
оскільки міська рада не вправі була
скасовувати своє попереднє рішення,
про що йдеться в рішенні
Конституційного Суду України від
16.04.2009р. №7-рп/2009 (справа про скасування
актів органів місцевого
самоврядування).

В частині оскаржуваних рішень
виконкому щодо земельних питань, як
підстава прийняття їх стало, в тому
числі, рішення ХХІ-ої сесії третього
демократичного скликання
Івано-Франківської міської ради від 25
січня 2002 року «Про делегування окремих
повноважень щодо управління землями
міста».

Доказів на підтвердження того, що
рішення ХХІ-ої сесії третього
демократичного скликання
Івано-Франківської міської ради від 25
січня 2002 року «Про делегування окремих
повноважень щодо управління землями
міста» оскаржувалось у встановленому
чинним законодавством порядку під час
дії такого рішення, суду не надано.
Окрім того, міська рада як власник
земель в межах населеного пункту на
сесії, виходячи з власних повноважень ,
скасувала своє попереднє рішення
рішенням від 07.05.2005 року (а.с.121).

Так, здійснюючи публічно-правові
функції щодо відповідача 3 (в сфері
надання земельної ділянки у оренду та
передуючі цьому дозволи), виконавчий
комітет Івано-Франківської міської
ради діяв як орган місцевого
самоврядування і повинен був
ухвалювати свої рішення в межах
чинного на той час законодавства. Саме
виконавчий комітет Івано-Франківської
міської ради мав делеговані
повноваження щодо передачі земель.
Самі по собі допущені органами
публічної влади порушення при
визначенні умов та порядку надання
земельної ділянки в оренду не можуть
бути безумовною підставою для
скасування прийнятих в подальшому
рішень щодо права користування, якщо
вони не допущені внаслідок винної,
протиправної поведінки самого
правонабувача. Відтак, в спірних
правовідносинах, навіть у випадку
наявності доведених фактів порушення
Відповідачем 1,2 вимог чинного
законодавства України про відведення
земель відповідачу 3, це не могло б бути
безумовною підставою для скасування
прийнятих з порушенням на той час
чинного земельного законодавства
України рішень, які не стосуються при
цьому позивачів

ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» було
збудовано 10-поверховий
багатоквартирний житловий будинок,
який зданий в експлуатацію в кінці 2009
року (а.с.144), а тому вимога позивачів про
визнаня багатоквартирного житлового
будинку самочинним, не є обгрунтованою.
Однак, як надав пояснення суду
відповідач 3 не було знесено житловий
будинок позивачів АДРЕСА_1, оскільки
будівництво першої черги не охоплювало
питання знесення будинку АДРЕСА_1
позивачів (які набули право на нього в
2012 році за рішенням суду, тобто після
введення в експлуатацію даного
об'єкта).

Судом також встановлено, що міська рада
дала дозвіл ОСОБА_2 на складання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0.0373 га поруч
будинку АДРЕСА_1 (вільна земельна
ділянка) для особистого селянського
господарства (а.с.138,133).

В 2010 році судом було відкрито
провадження по за позовом ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» до ОСОБА_11
про виселення сім'ї ОСОБА_12 з житлового
будинку, а оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_11, то позивач ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» залишив
після смерті відповідача позов без
розгляду (ухвала від 06.02.2013 року). ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» підтвердив
листом від 27.08.2010 року можливий
подальший розгляд питання про
відселення та зносу будинку ОСОБА_11
(а.с.16), при цьому даний лист поданий
після введення в експлуатацію
будівництва першої черги, оскільки
будівництво передбачає декілька черг
такого будівництва.

Щодо вимоги позивачів про часткове
захоплення їхньої земельної ділянки
АДРЕСА_1, то наданий Акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства датований 16.09.2011 року
щодо захоплення будівельним
майданчиком землі ОСОБА_11 площею 0.0016га
(а.с.20), однак відповідач 3 звернув увагу
суду, що дана огорожа була наявна ще в
2011 році, а на час спору в суді факт
захоплення земельної ділянки
відсутній, на доведення даної вимоги,
суд рекомендував надати позивачам
підтвердження такого спору на час
розгляду справи в суді, однак в
підтвердження цього позивачі не надали
суду належних доказів такого
захоплення на час розгляду справи в
2013-2014 роках, а тому дана вимога є не
доведеною.

Позивачі також просили стягнути з
відповідача 3 грошову компенсацію в
розмірі 2 854 800 грн. (змінена вимога, до
уточнення - в рахунок компенсації
надати ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» чотири
окремі квартири в новобудові) та
відшкодувати моральну шкоду в сумі 100 000
грн. Вимога позивачів щодо грошової
компенсації, обґрунтовується ними
поданою комерційною пропозицією від
05.10.2010 року ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» до ОСОБА_11
(а.с.111 зв.) згідно якої пропонувалось в
рахунок названої ціни (зі сторони
ОСОБА_11 в сумі 360 000 у.о.) передача в
новозбудованих будинках квартири
(кількість не зазначено), та прохання
надати відповідь адресату в
найкоротший термін. Судом
досліджувалось наслідки розгляду
такої пропозиції в 2010 році, однак, як
повідомили позивач та представник
позивачів, відповідь на дану
пропозицію до дня смерті ОСОБА_11
(ІНФОРМАЦІЯ_1) він не надавав.

Так, за ст..328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів, а за вимогами статті 346 ЦК
України відбувається припинення
такого права власності. Однак, позивачі
вимогу щодо припинення права власності
на будинок та земельну ділянку до суду
не предявляли. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом. Правочини щодо
цього між ОСОБА_11 та ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» не
укладались щодо викупу житлового
будинку чи земельної ділянки площею 0,10
га.

Вимога, щодо стягнення компенсації в
сумі 2 854 800 грн. по курсу долара до суми
360 000, не є обґрунтованою, оскільки таку
суму визначав померлий ОСОБА_11 з однієї
сторони, а пропозиція зі сторони ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» не була
прийнята, натомість узгоджувалось на
подальше отримання квартир, що
залишено без відповіді протягом 2010-2011
років.

Не підлягає до врахування судом заява
відповідачів про застосування строків
позовної давності до позовних вимог, що
є підставою для відмови у задоволенні
позову за вимогами ч.3, 4 ст.267 ЦК України,
оскільки вимоги позивачів не доведені
в цілому.

Відповідно до вимог ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

На підставі наведеного, відповідно до
ст. ст. 203, 215. 328. 346 ЦК України, керуючись
ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,
-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Івано-Франківської
міської ради, виконкому
Івано-Франківської міської ради, ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» про захист
майнового права в порядку ч.2 ст.16 ЦК
України, визнання незаконними та
скасування правових актів
Івано-Франківської міської ради та її
виконкому щодо будівництва
дев'ятиповерхового будинку ТзОВ
«Івано-Франківськміськбуд» по вул.
Добролюбова в м. Івано-Франківську та
повного відшкодування майнової і
моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Довідка: повний текст рішення
виготовлено 07 квітня 2014 року.

Суддя
Польська М.В.