РІШЕННЯ

іменем України

„23" вересня 2013 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

за участі представника позивача -
ОСОБА_2,

за участі відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, де третя особа четверта
Дніпропетровська державна
нотаріальна контора про визнання
права власності на домоволодіння в
порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із
даним позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що рішенням
виконкому Амур-Нижньодніпровської
районної ради народних депутатів м.
Дніпропетровська №172/25 від 10.03.1989 р.
узаконено за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житловий
будинок А-1 по АДРЕСА_1, а також за гр.
ОСОБА_6 узаконено житловий будинок Б-1
за цією ж адресою. Цим же рішенням
затверджений акт часток, згідно якого в
користуванні гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5
перебуває 70/100 часток домоволодіння,
які складаються з: житлового будинку
А-1 та сараїв В, Д, З; в користуванні гр.
ОСОБА_6 перебуває 30/100 часток
домоволодіння, які складаються з:
житлового будинку Б-1 та літньої кухні
Ж, розташованих по АДРЕСА_1. На підставі
цього рішення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було
видано свідоцтво про право власності
на 70/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1
від 10.04.1989 р.; технічний паспорт був
виготовлений станом на 13.01.1989 р. та саме
в такому стані було узаконено
домоволодіння в цілому рішенням
виконкому №172/25.

Власниці ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були
рідними сестрами, ОСОБА_5 доводилась
племінницею ОСОБА_4 та рідною донькою
ОСОБА_6

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 07
лютого 1967 року склала заповіт на
користь ОСОБА_5 на все належне їй майно;
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 померла.

ОСОБА_5 мешкала разом зі
спадкодавцем в зазначеному
домоволодінні на момент її смерті, що
підтверджується записами в домовій
книзі. ОСОБА_5 оформила
правовстановлюючі документи на
домоволодіння вже після смерті ОСОБА_4
та спадщину належним чином на своє ім'я
не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла мати ОСОБА_5 -
ОСОБА_6; батько ОСОБА_9 помер
ІНФОРМАЦІЯ_8, тобто, раніше своєї
дружини.

Згідно ст.ст. 548, 549 ЦК України (в ред.
1963 р.) ОСОБА_5 прийняла спадщину,
фактично вступивши в управління та
володіння спадковим майном, а саме 70/200
частинами домоволодіння після смерті
рідної тітки ОСОБА_4 та 30/100 частинами
цього домоволодіння після смерті
матері ОСОБА_6, виходячи з рішення
виконкому Амур-Нижньодніпровської
райради народних депутатів №172/25 від
10.03.1989 р.

В домоволодінні після смерті тітки
і батьків ОСОБА_5 залишились проживати
її чоловік ОСОБА_10 та діти - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_10 помер, ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_10. Після смерті
мами, ОСОБА_5, відкрилась спадщина у
виді домоволодіння АДРЕСА_1. До
нотаріальної контори із заявами про
отримання спадщини ніхто не звертався,
однак, в домовій книзі на момент
відкриття спадщини були прописані двоє
спадкоємців першої черги - донька
ОСОБА_1 (змінила прізвище після
укладення шлюбу 20.07.1968 р.) та син
ОСОБА_13. Середня донька ОСОБА_14 після
укладання шлюбу виписалась із
домоволодіння 06.08.1973 р.

Позивач посилається на те, що за
ст.ст. 548, 549 ЦК України (в ред. 1963 р.)
ОСОБА_1 та ОСОБА_13 прийняли спадщину,
фактично вступивши в правління та
володіння спадковим майном. Брат
позивача - ОСОБА_13, помер ІНФОРМАЦІЯ_11.
Разом з ним в домоволодінні проживали
та були прописані його дружина ОСОБА_15
та син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4

ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_12,
таким чином, єдиним спадкоємцем після
смерті своїх батьків є ОСОБА_3.

Згідно ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо він протягом
строку, встановленого статтею 1270
цього Кодексу, він не заявив про
відмову від неї.

Протягом встановленого законом
шестимісячного строку ОСОБА_3 до
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини чи про відмову від
прийняття спадщини не звертався, та
взагалі не має наміру займатись
оформленням спадкових прав через
відсутність коштів.

Звернувшись до четвертої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори з питання
отримання свідоцтва про право на
спадщину на домоволодіння АДРЕСА_1
після померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_5
листом вих. № 3812/02-14 від 27.09.2012 р.
нотаріусом було роз'яснено позивачу
те, що у зв'язку з неможливістю подання
нею правовстановлюючих документів на
вищезазначене спадкове майно на ім'я
померлої, необхідно звернутися до
суду для визнання права власності в
порядку спадкування на вищезазначене
майно.

Предмет позову становить вимога
(з урахуванням заяви позивача про
уточнення вимог позову від 03.09.2013 р.)
встановлення факту прийняття спадщини
ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в
управління та володіння спадковим
майном, а саме 70/200 частинами
домоволодіння АДРЕСА_1 у порядку
спадкування за заповітом після смерті
рідної тітки ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_5, та 30/100 частинами цього
домоволодіння за законом після смерті
матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7,
про визнання за позивачем права
власності в порядку спадкування за
законом після смерті матері ОСОБА_5,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_10, на частину
домоволодіння АДРЕСА_1, яка складається
з: кв. 1 площею 36,6 кв.м, кв. З площею 54,7
кв.м в житловому будинку літ. А-1;
житлового будинку літ. Б-1 загальною
площею 48.4 кв.м; літньої кухні літ. Ж;
сараю літ. З; в загальному користуванні:
вбиральні літ Е; огорожі № 1, хвіртки № 2
за фактичним користуванням.

Підставу позову становлять
приписи ст.ст. 534, 541, 548, 549 ЦК України в
редакції 1063 р., ст.ст. 15, 16, 1261, 1268, 1296 ЦК
України тощо.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача вимоги позову
підтримали повністю, надали пояснення,
аналогічні викладеним в позовній
заяві, просили суд повністю
задовольнити поданий позов.

Відповідач визнав позов, не
заперечував проти задоволення позову
та пояснив, що згоден і запропонованим
позивачем порядком визнання права
власності.

Третя особа надала заяву про
розгляд справи у відсутності їх
представника, не скористалася правом
брати участь у судових засіданнях.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача та відповідача,
та дослідивши докази в межах заявлених
вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд
дійшов до висновку про наявність
підстав для задоволення позову
повністю, виходячи з наступного.

Спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК
Української РСР (в редак. 1963 р.)
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК УРСР часом
відкриття спадщини визнається день
смерті спадкодавця, а при оголошенні
його померлим - день, зазначений в
статті 21 цього Кодексу; за ст. 526 цього
кодексу місцем відкриття спадщини
визнається останнє постійне місце
проживання спадкодавця (стаття 17 цього
Кодексу), а якщо воно невідоме, -
місцезнаходження майна або його
основної частини.

Судом встановлено, що рішенням
виконкому Амур-Нижньодніпровської
районної ради народних депутатів м.
Дніпропетровська №172/25 від 10.03.1989 р.
«Про узаконення жилих будинків по
АДРЕСА_1» (а.с. 6) узаконено за ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 житловий будинок А-1 по АДРЕСА_1,
а також за гр. ОСОБА_6 узаконено
житловий будинок Б-1 за цією ж адресою.

Цим же рішенням затверджений акт
часток, згідно якого в користуванні гр.
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебуває 70/100
часток домоволодіння, які
складаються з: житлового будинку А-1 та
сараїв В, Д, З; в користуванні гр.
ОСОБА_6 перебуває 30/100 часток
домоволодіння, які складаються з:
житлового будинку Б-1 та літньої кухні
Ж, розташованих по АДРЕСА_1.

На підставі цього рішення ОСОБА_4
та ОСОБА_5 було видано свідоцтво про
право приватної власності на 70/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1 від
10.04.1989 р.; технічний паспорт був
виготовлений станом на 13.01.1989 р. та саме
в такому стані було узаконено
домоволодіння в цілому рішенням
виконкому №172/25.

Власниці ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були
рідними сестрами, ОСОБА_5 доводилась
племінницею ОСОБА_4 та рідною донькою
ОСОБА_6

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 07
лютого 1967 р. склала заповіт на користь
ОСОБА_5 на все належне їй майно;
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 померла.

ОСОБА_5 мешкала разом зі
спадкодавцем в зазначеному
домоволодінні на момент її смерті, що
підтверджується записами в домовій
книзі.

Згідно зі змістом ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні
бути вчинені протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_5 прийняла
спадщину після смерті ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_5, в силу ч. 1 ст. 549
ЦК УРСР.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла мати ОСОБА_5 -
ОСОБА_6; батько ОСОБА_9 помер
ІНФОРМАЦІЯ_8.

ОСОБА_5 прийняла спадщину, фактично
вступивши в управління та володіння
спадковим майном, а саме 70/200
частинами домоволодіння після смерті
рідної тітки ОСОБА_4 та 30/100 частинами
цього домоволодіння після смерті
матері ОСОБА_6 в силу ст.ст. 548, 549 ЦК
України (в ред. 1963 р.).

В домоволодінні після смерті тітки
і батьків ОСОБА_5 залишилися проживати
відповідно до відомостей з домової
книги її чоловік - ОСОБА_10 та діти -
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_14,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3,
тощо.

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_10 помер, ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_10.

Після смерті матері - ОСОБА_5,
відкрилась спадщина у виді
домоволодіння АДРЕСА_1. До
нотаріальної контори із заявами про
отримання спадщини ніхто не звертався,
однак, в домовій книзі на момент
відкриття спадщини були зареєстровані
двоє спадкоємців першої черги -
донька ОСОБА_1 (змінила прізвище після
укладення шлюбу 20.07.1968 р.) та син
ОСОБА_13.

Середня донька подружжя ОСОБА_5 та
ОСОБА_10 - ОСОБА_14 після укладання
шлюбу знялася з реєстрації місця
проживання з домоволодіння 06.08.1973 р.

В силу ст.ст. 548, 549 ЦК України (в
ред. 1963 р.) ОСОБА_1 та ОСОБА_13 прийняли
спадщину, фактично вступивши в
управління та володіння спадковим
майном.

Брат позивача - ОСОБА_13, помер
ІНФОРМАЦІЯ_11. Разом з ним в
домоволодінні проживали та були
прописані його дружина ОСОБА_15 та син
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4

ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_12,
таким чином, єдиним спадкоємцем після
смерті своїх батьків є ОСОБА_3.

Згідно ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо він протягом
строку, встановленого статтею 1270
цього Кодексу, не заявив про відмову
від неї.

Протягом встановленого законом
шестимісячного строку ОСОБА_3 до
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини чи про відмову від
прийняття спадщини не звертався, та
прийняв спадщину в силу ст. 1268 ЦК
України.

За наведених вище підстав, оскільки
визнання відповідачем позову не
суперечить закону, не порушує прав
інших осіб, для суду вбачаються
підстави для задоволення позову
повністю.

Питання про розподіл судових
витрат вирішено у відповідності до
ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 212, 214-215
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, де третя
особа четверта Дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
визнання права власності на
домоволодіння в порядку спадкування
задовольнити повністю.

Встановити факт прийняття
спадщини ОСОБА_5 шляхом фактичного
вступу в управління та володіння
спадковим майном, а саме 70/200 частинами
домоволодіння АДРЕСА_1 за заповітом
після смерті рідної тітки ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_6, та 30/100 частинами
цього домоволодіння за законом після
смерті матері ОСОБА_6, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_7.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
в порядку спадкування за законом після
своєї матері ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_10, на частину домоволодіння
АДРЕСА_1, яка складається з: квартири №1
площею 36,6 кв.м, квартири №3 площею 54,7
кв.м в житловому будинку літ. А-1;
житлового будинку літ. Б-1 загальною
площею 48.4 кв.м; літньої кухні літ. Ж;
сараю літ. 3; в загальному користуванні:
вбиральні літ Е; огорожі №1, хвіртки
№2 за фактичним користуванням.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору, в розмірі 391, 82 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя