У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області
в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

судів - Собіна І.М., Максимчук З.М.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю.,

представника відповідача ТзОВ „Глобал
Космед" Гарбузюка В.Б.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Рівненської області цивільну
справу за апеляційною скаргою
позивачки ОСОБА_5 на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 24 лютого 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_5 до товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями „Глобал Космед" про
стягнення заробітної плати, поновлення
на роботі, стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, що з'явились у
судове засідання, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського
суду Рівненської області від 24 лютого
2014 року ОСОБА_5 у позові до ТзОВ „Глобал
Космед" відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка
вказує на незаконність рішення суду
першої інстанції, яке полягає в тому, що
порушено норми матеріального і
процесуального права. Покликається на
те, що при укладенні контракту з
відповідачем була порушена ст.9 КЗпП
України, якою погіршено її становища як
працівника, порівняно з законодавством
України, а тому укладений контракт має
визнаватися недійсним. Доводить, що
після припинення дії контракту, а саме
після 30 червня 2013 року, вона виконувала
роботу за укладеним контрактом,
отримувала заробітну плату, а тому
необхідно визнати, що вона прийнята на
постійну роботу. Доводить, що наказ про
звільнення виданий після припинення
дії контракту, що також підтверджує
продовження трудових відношень з
відповідачем. Вважає, що належним чином
виконувала свої обов'язки менеджера з
питань регіонального розвитку,
дотримувалась плану виконання, а
відповідно отримувала підвищену
заробітну плату. Вважає, що відповідач
діяв в порушення трудового
законодавства, а тому за викладених
обставин, рішення суду першої
інстанції належить скасувати, прийняти
нове, яким задовольнити позов, судові
витрати покласти на відповідача.

Представник відповідача у
запереченні на апеляційну скаргу
вказує на необґрунтованість
викладених в ній доводів. Вважає
рішення суду першої інстанції законним
з посиланням на норми права, що
регулюють контракту форму трудового
договору, яка також передбачена п.13.7.1
статуту підприємства, а тому
твердження позивача щодо заперечень
такої форми договору є незрозумілі та
необґрунтовані. Твердження позивачки
про виконання трудових обов'язків
після припинення дії контракту є
безпідставні, не доведені належними
доказами та спростовані в судовому
засіданні показами свідків, які є
працівниками підприємства. За таких
обставин відсутня заборгованість по
заробітній платі відповідача перед
позивачем. За викладених обставин
просить постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається,
що 1 лютого 2013 року між ТзОВ з
іноземними інвестиціями та ОСОБА_5
укладено письмовий контракт,
відповідно до положень ст.24 КЗпП
України, за яким позивачка прийнята на
посаду менеджера з питань
регіонального розвитку торгового
відділу на строк до 28 лютого 2013 року.

Згідно доповнень до контракту від
1 лютого 2013 року його дія
продовжувалась щомісячно з кінцевим
терміном 30 червня 2013 року. Наказом
№48/1-к від 1 липня 2013 року ОСОБА_5
звільнено із займаної посади по
закінченню дії контракту, у
відповідності до п.2 ст.36 КЗпП України.

Відмовляючи у позові суд першої
інстанції обґрунтовано послався, що
контракт є особливою формою трудового
договору, відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП
України, що спрямовані на створення
умов для виявлення ініціативності та
самостійності працівника з
урахуванням індивідуальних його
здібностей і професійних навичок, що
надає сторонам контракту
встановлювати права, обов'язки та
відповідальність, передбачену нормами
кодексу законів про працю України,
підвищену відповідальність та
додаткові підстави розірвання
трудового договору.

Порядок укладення контрактної
форми трудового договору та його форма
визначена Положенням про порядок
укладення контрактів при прийнятті
(найманні) на роботу працівників,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 19 березня 1994 року
№170, який відповідає приписам ст.24 КЗпП
України, про укладення контракту з
працівником, як письмової форми
трудового договору.

Контракта форма трудового
договору з працівниками передбачена
п.13.7.1 Статуту ТзОВ з іноземними
інвестиціями „Глобал Космед".

Доводи апеляційної скарги щодо
погіршення умов позивача при укладенні
контрактної форми трудового договору
не заслуговують на увагу з тих підстав,
що позивачка особисто підписувала
контракт від 1 лютого 2013 року та
наступні доповнення щодо продовження
дії до 30 червня 2013 року. Положення
контракту позивачкою, в установлено
законом порядку, не оспорювались, а
тому свідчення про погіршення її
становища щодо умов роботи відповідно
до законодавства, є безпідставними та
необґрунтованими, адже позивачка
вказує в апеляційній скарзі на те, що
вона в повному обсязі виконувала
покладені на неї обов'язки та
отримувала відповідну заробітну плату.

Доводами апеляційної скарги не
спростовано висновок суду, що трудові
відносини між позивачкою та
відповідачем припинились по
закінченню дії контракту, що
стверджено наказом №48/1-к від 1 липня 2013
року, яким ОСОБА_5 звільнено із займаної
посади по закінченню дії контракту, у
відповідності до п.2 ст.36 КЗпП України.

Відповідно будь-які нарахування
заробітної плати для позивачки не
проводились, а тому ці посилання в
апеляційній скарзі не підтверджено
належними та допустимими доказами.

Відмовляючи у позовних вимогах
щодо поновлення позивачки на роботі,
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що не
підлягають задоволенню позовні вимоги
щодо нарахування заробітної плати за
час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди за тих
обставин, що ці вимоги є похідними від
вирішення питання щодо поновлення
позивачки на роботі.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду ухвалено
без порушень норм матеріального і
процесуального права, судом з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, в повній мірі, апеляційна
скарга не містить посилань на закон, з
порушенням якого ухвалено рішення, та
не спростовує правильності висновків
суду, а тому відсутні підстави для його
скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 24 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:
Ю.М. Рожин

Судді:
І.М. Собіна

З.М. Максимчук