інстанції: Пахолюк А.М. Провадження №
22-ц/773/559/14 Категорія: 2 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Шевчук Л.Я., Подолюка В.А.

при секретарі Захаровій Н.А.

з участю відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
визнання права власності на майно,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на майно за апеляційною
скаргою представника позивача ОСОБА_3
ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 03 грудня 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 03 грудня 2013 року
в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про визнання права власності на майно,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на майно відмовлено .

Не погоджуючись з даним рішенням, в
поданій апеляційній скарзі
представник позивача, покликаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1
та його представник ОСОБА_2 апеляційну
скаргу заперечили та просять її
відхилити.

Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Статтею ст.331 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) передбачено,
що право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна) та його державної
реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України майно,
набуте в результаті спільної праці та
за спільні грошові кошти членів сім'ї, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором,
укладеним у письмовій формі.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з того, що не
здобуто належних доказів того, що
позивач брав належну трудову та
матеріальну участь у створенні
спірного майна разом з відповідачем та
не доведено, що позивач неправомірно
являється власником житлового будинку
і видане відповідачу свідоцтво про
право власності є незаконним.
Позивачем не надано доказів в
підтвердження своїх вимог, як того
вимагає ст. 60 ЦПК України.

Судом встановлено і це підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що відповідач ОСОБА_1 згідно договору
купівлі-продажу від 28 грудня 2001 року
придбав незакінчений будівництвом
житловий будинок з ступенем готовності
51 % по АДРЕСА_1.

Вподальшому будівництво вказаного
будинку та господарських будівель було
завершено і відповідачу на підставі
рішення Липинської сільської ради № 50
від 28.11.2002 року було видано свідоцтво
про право власності серії АБ №27774 від
04.01.2003 року.

Показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7
підтверджується, що позивач та
відповідач до 2011 року проживали разом у
спірному будинку, що добудова даного
нерухомого майна здійснювалася у 2000 -
2003 роках безпосередньо ОСОБА_1, а
відповідач ОСОБА_3 періодично
допомагав у виконанні певних робіт.

Надані копії товарних чеків не можуть
бути належними доказами у справі, так
як не підтверджують факту придбання
позивачем будівельних матеріалів для
завершення будівництва спірного
будинку.

Іншим доказам, на які вказує позивач та
його представник, суд також дав вірну
оцінку.

Так, з матеріалів кримінального
провадження вбачається, що між
сторонами виникли неприязні стосунки з
приводу того, що позивач претендує на
будинок відповідача, а будь-яких
фактів, які б підтверджували участь
позивача у будівництві даним
провадженням не встановлено.

Таким чином в порушення вимог ст. 60 ЦПК
України, яка зобов'язує кожну сторону
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, із сторони ОСОБА_3 на
адресу суду не було надано об'єктивних,
переконливих доказів здійснення
даного будівництва спільними
зусиллями та на спільні кошти сторін,
як не було надано і доказів внесення
ОСОБА_3 особистих коштів в будівництво
будинку так і прийняття особистої
участі в будівництві даної
нерухомості.

Оскільки у зв'язку з наведеним підстави
для визнання права власності на ?
частину спірного будинку за позивачем
відсутні, то його позовна вимога щодо
визнання недійсним свідоцтва про право
власності, отриманого відповідачем,
також не підлягає до задоволення.

Отже, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження у суді першої
інстанції і не спростовують висновків
суду та не впливають на законність
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 03 грудня 2013 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді