АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6011/2014 Головуючий у
1-й інстанції: Букіна О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Левенця Б.Б.,

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 19 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Орган опіки і піклування Солом'янської
районної у м. Києві державної
адміністрації про визначення місця
проживання дітей разом з батьком та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа: Орган опіки і піклування
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації про
визначення місця проживання дітей
разом з матір'ю, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 рокупредставник ОСОБА_1
звернувся в суд із зазначеним позовом,
в якому просив визначити місце
проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина,
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, з позивачем.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
проживання дітей з батьком буде їм на
користь, оскільки в нього є всі належні
умови проживання, він має стабільний
дохід.

У січні 2014 року ОСОБА_2 також звернулася
із позовом, в якому просила визначити
постійне місце проживання дітей разом
з нею, за адресою: АДРЕСА_1.

В мотивування вимог посилалася на те,
що ОСОБА_1 не цікавиться життям
малолітніх дітей та не приймає участі у
їх належному вихованні, з ними не
спілкується та не надає належної
матеріальної допомоги.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 19 березня 2014 року - позов
ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітніх
дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
задоволення його позову, посилаючись
на те, що суд ухвалив рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки не
відповідають обставинам справи та
наявним в матеріалах справи доказам.

ОСОБА_1 стверджує, що батьки ОСОБА_2
наводять порчі на дітей, що було
підтверджено екстрасенсами.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та
його представники скаргу підтримали.

ОСОБА_2 її представник,
представник третьої особи проти
апеляційної скарги заперечували,
просили рішення суду залишити без
зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Вирішуючи спір між сторонами, суд
виходив з інтересів дітей, їх віку та
відсутності правових підстав для
визначення місця проживання
малолітніх дітей з батьком, оскільки
така обставина не позбавляє його
приймати активну участь у їх вихованні.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року в усіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питанням соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини.

У силу ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та
батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може бути вирішено органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

З аналізу норм сімейного законодавства
вбачається, що у тому разі, коли батьки
дитини спільно не проживають, право
визначати місце проживання дитини
залишається за кожним з батьків.
Питання про визначення місця
проживання дитини має вирішуватись не
тільки з урахуванням інтересів кожного
з батьків, а перш за все, з урахуванням
прав та законних інтересів дитини.

Судом встановлено, що сторони з 03.06.2006
року по 25.06.2010 рік перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
двох дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
сина, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_2 після розірвання шлюбу разом з
дітьми та своїми батьками
зареєстрована і проживає в
трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 ( а.с.53).

Надаючи оцінку доказам по справі, як на
підставу задоволення зустрічного
позову ОСОБА_2, а саме: акту обстеження
житлово-побутових умов від 11.01.2014 р.
квартири №48 ( а.с. 124-126), характеристики
з місця роботи ( а.с. 38,42,51), довідки з ДКЛ
№ 4 Солом'янського району м. Києва від
15.01.2014 року, характеристики ОСОБА_3,
наданої Спеціалізованою школою І
ступеня №324, висновку психологічного
обстеження складеного міським
центром дитини Служби у справах дітей
виконавчого органу Київської міської
ради від 16.01.2014 року,
соціально-психологічного висновку,
наданого Міжнародним інститутом
глибинної психології у м. Києві від
21.01.2014 р., суд першої інстанції дійшов
аргументованого висновку про
визначення місця проживання
малолітніх дітей з матір'ю, оскільки
суд має виходити з інтересів дітей, їх
побажань та об'єктивної оцінки
відносин між колишнім подружжям, їх
способом життя.

Покази допитаних свідків є логічними,
послідовними, не суперечать матеріалам
справи, а тому вірним є висновок суду в
цій частині про те, що відповідач є
хорошою та турботливою мамою, яка
приймає активну участь у вихованні та
утриманню дітей.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні первісного
позову, з огляду на таке.

ОСОБА_1 працює в ПП «Авто-буд-сервіс» на
посаді слюсаря з 03.02.2014 року, за місцем
роботи характеризується позитивно
(а.с.131-132).

Відповідно до акта обстеження
житлово-побутових умов, наданого
Іваницькою селищною радою, позивач
разом із своїми батьками мешкає в
приватному будинку за адресою: АДРЕСА_3,
площею 77 кв.м, де для проживання дітей
створено належні умови ( а.с.124-126), проте,
у зв'язку з тим, що працює в м. Києві, він
проживає в квартирі за адресою:
АДРЕСА_2, в сім'ї своєї рідної сестри.

Отже, ОСОБА_1 не має постійного місця
проживання, а тому, на думку
апеляційної інстанції, це може
зашкодити інтересам дітей.

Разом з тим, з матеріалів справи
убачається, що позивач є турботливим
батьком, який прагне для створення
належних умов виховання та утримання
своїх дітей.

Згідно Висновку Органу опіки та
піклування Солом'янської РДА у м. Києві
№ 108-1747/01 від 24.02.2014 року доцільним
вбачається визначити місце проживання
малолітніх дітей з матір'ю - ОСОБА_2

Узагальнюючи підстави для відмови у
задоволені апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
діти мають більш тісний психологічний
зв'язок саме з мамою, а тому визначення
місця проживання з нею відповідатиме
інтересам дітей та забезпечить їх
права на належне утримання, виховання,
лікування, розвиток, оздоровлення,
безпеку та моральну стійкість.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і на
суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 19 березня 2014 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді