Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області
вул. Сосновського,38 м. Коростень
Коростенський район Житомирська
провадження №2/279/429/14
Справа № 279/8650/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

у складі: головуючого судді Волкової
Н.Я.

з секретарем
Прокопчук І.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Коростені
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про розірвання договору
купівлі-продажу, стягнення вартості
придбаного товару, неустойки,
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з позовом про
розірвання договору купівлі-продажу,
стягнення вартості придбаного товару,
неустойки, моральної шкоди, в якому
зазначила, що 15.11.2012 року вона замовила
у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
(відповідач по справі) 8 дверних блоків
з їх встановленням у будинку АДРЕСА_1
загальною вартістю 14550 грн., здійснивши
попередню оплату в сумі 8550 грн.. Договір
у письмовій формі не укладався.
Відповідач зобов'язався виконати
замовлення та поставити товар до 23.12.2012
року. Дверні блоки були встановлені в
будинку 17.01.2013 року працівниками
відповідача. Нею було проведено повний
розрахунок та виявлено недоліки
товару, які працівники обіцяли усунути
в процесі роботи. Протягом 10-ти днів
почали виходити з ладу замки, на дверях
з'явились щілини, тріщини в
лакофарбовому покритті. З приводу
виявлених недоліків вона звернулась до
відповідача з вимогою про усунення
недоліків товару. Відповідач визнав
наявність недоліків, неможливість їх
усунення шляхом проведення ремонту та
пообіцяв провести заміну неякісного
товару на товар належної якості та
09.02.2013 року надав розписку про те, що
зобов'язується провести демонтаж
встановлених дверних блоків та заміну
їх на нові протягом 40 днів до 20.03.2013
року. 8 дверних блоків було доставлено
лише 19.06.2013 року, однак знову неналежної
якості, тому вона відмовилась від їх
отримання. Відповідач зобов'язався
усунути виявлені недоліки до 20.07.2013
року, а у випадку неможливості усунути
недоліки - в той же строк повернути
кошти в сумі 15.000 грн., надавши про це
розписку. На час подання позовної заяви
зобов'язання не було виконано. 13.08.2013
року вона зверталась з заявою до
Коростенського МВ. Відповідач визнав
факт отримання від неї 15000 грн., однак не
визнав, що поставив неякісний товар.
Коли вона звернулась до спеціаліста у
галузі переробки лісопродукції, який
обстежив дверні блоки, то зробив
висновок, що дверні блоки виготовлено
неякісно, з численними недоліками, з
неякісної сировини, неякісно проведено
їх монтаж та фарбування, виправлення
цих недоліків неможливо. Вважає
виявлені недоліки товару істотними,
тому пред'явила останню вимогу про
повернення сплачених за товар грошових
коштів, яка залишилась невиконаною. В
неї виникло право на отримання
неустойки за неусунення в обумовлений
сторонами строк за 253 календарні дні в
сумі 37950 грн., порушення її прав
призвело до заподіяння моральної
шкоди, яку оцінює в 10000 грн..

Просила розірвати договір
купівлі-продажу від 15.11.2012 року про
виготовлення 8-ми дверних блоків
вартістю 15000 грн., укладений між нею та
відповідачем, стягнути з відповідача
сплачені нею 15000 грн., 10000 моральної
шкоди, 37950 грн. неустойки, понесені
судові витрати.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримала з вищезазначених
підстав та просила їх задовольнити.
Пояснила, що уклала усну домовленість
з відповідачем про те, що він
виготовить і поставить 8-м дверних
блоків до 23.12.2012 року. Вона бачила
зразки дверей, які ним виготовлялись,
домовилась про те, що якість дверей
буде високою, двері будуть
виготовлятись з матеріалу відповідача.
17.01.2013 року дверні блоки були
встановлені. Вона давала свою згоду на
те, що вони були поставлені з
запізненням. Хоча в неї були зауваження
щодо якості дверей, однак вона
дозволила їх встановити. Дверні
полотна були з сучками, тріщинами,
погано окрашені. Хоча вона не хотіла
проводити повну оплату, однак гроші
віддала та просила відповідача в
телефонному режимі замінити двері.
Відповідач пообіцяв провести заміну,
коли побачив двері, погодився з
недоліками. 09.02.2013 року він написав їй
розписку. Нові двері привезли 19.06.2013
року. Вони за якістю були дещо кращими,
однак різного кольору, тому вона не
дозволила проводити перевстановлення,
бо знову були недоліки. Відповідач
пообіцяв усунути недоліки або
повернути гроші 15.07.2013 року. Другу
партію дверей забрали, а потім втретє
10.08.2013 року знову привезли ті ж двері з
недоліками. Вона відмовлялась їх
прийняти, однак дверні блоки залишили в
неї. 13.08.2013 року вона просила повернути
сплачені кошти, однак отримала відмову.
Моральна шкода полягає в тому, що вона
одна виховує двох дітей, в той період
була вагітна, а потім годувала дитину,
погіршився її стан здоров'я через
постійне нервування, змушена була
їздити та телефонувати до відповідача,
не отримала свої гроші.

Відповідач позов не визнав по пояснив,
що виготовив позивачеві двері належної
якості. Коли вона звернулась до нього з
замовленням, то побачила вже
виготовлені на замовлення іншої особи
двері, хотіла отримати двері 1-го
сорту. Міжкімнатні двері
виготовляються з деревини сосни.
Замовлення було виконано, при їх
встановленні зауважень не було. За те,
що дверні блоки мали дефекти, позивач
не доплатила частину обумовленої суми.
Він приїхав та оглянув встановлені
двері. Особливих недоліків не було: в
одному полотні була тріщина, потьоки
фарби. Ці недоліки можна було б
виправити на місці, однак він
запропонував поміняти двері, оскільки
перефарбування попередніх економічно
невигідно. З позивачем домовились, що
всі двері буде замінено. Привезли другу
партію дверей, претензій до якої не
було. Коли ж приїхали їх встановлювати,
то позивач не дозволила встановлення,
бо до дверних коробок прилипла газета.
Другу партію дверей забрали, відмочили
прилиплу газету та знову привезли для
встановлення позивачеві. Цього разу
вона також не дозволила перевстановити
двері, заявивши, що вони їй не
подобаються, та висунула вимогу про
повернення коштів. Він погодився, однак
запропонував, щоб вона дозволила
забрати другу партію дверей, щоб їх
продати, а їй повернути гроші. Однак
позивач не дозволила забрати двері,
заявивши, що в судовому порядку вона
отримає більшу суму, тому кошти їй не
повернуто. Вважає, що зобов'язання він
виконав належно.

Вислухавши пояснення сторін, свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, та проаналізувавши їх в
сукупності з дослідженими в судовому
засіданні матеріалами справи, суд
дійшов висновку про наступне :

Судом встановлено, що між сторонами
виникли правовідносини, що регулюються
положеннями глави 61 Цивільного кодексу
України, Законом України "Про захист
прав споживачів" ( далі: Закон).

Сторонами 15.11.2012 року було укладено
договір про виготовлення за
замовленням позивача з матеріалу
відповідача восьми дверних блоків, що
мали індивідуальні розміри, з
наступним їх встановленням
відповідачем за вказаною позивачем
адресою, в строк до 23.12.2012 року. Було
обумовлено вартість замовлення (15000
гривень), проведено попередню оплату в
розмірі 8550 грн..

На думку позивача між нею та
відповідачем було укладено договір
купівлі-продажу товару - дверних
блоків, що є помилковим, оскільки
згідно положень ст.656 ЦК України
предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем в майбутньому. Таке
виготовлення в майбутньому закон не
пов'язує з індивідуальним замовленням
покупця.

Правовідносини з приводу виготовлення
речі на всій ризик однією стороною
(підрядником) за індивідуальним
завданням другої сторони (замовника),
яка зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу, є договором
підряду (ст.837 ЦК України).

Тому, враховуючи, що позивач, як вказано
в поданій заяві, зробила індивідуальне
замовлення на виготовлення
відповідачем з належного йому
матеріалу та його засобами, з наступним
встановленням, дверних блоків, кожен з
яких мав індивідуальні розміри
відповідно до розмірів дверних пройм
будинку, в якому вони мали
встановлюватись, було проведено
попередню оплату замовлення, сторонами
було укладено договір підряду, який
регулюється положеннями глави 61 ЦК
України.

Договір було укладено в усній формі, що
сторонами не оспорено. Замовлення мало
виготовлятись з матеріалу
підрядника-відповідача. Він же мав
наносити на нього лакофарбове
покриття. Докази про те, що сторонами
було обумовлено сортність деревини, з
якої мало виготовлятись замовлення,
вид, тип та сортність лакофарбового
покриття виробів, способи та кратність
його нанесення, сторонами не
представлені. Позивач висловила усне
побажання про те, щоб замовленні нею
речі мали високу якість.

Договір мало бути виконано до 23.12.2012
року, за згодою позивача строк
виконання відстрочено до 17.01.2013 року.

Після виконання відповідачем договору
позивач прийняла виготовлені дверні
блоки, сплатила відповідачеві ще 6000
гривень, однак в подальшому виявила
недоліки виготовлених речей, про що
повідомила відповідача.

Відповідальність підрядника за
неналежну якість роботи передбачена
ст.858 ЦК України, відповідно до частини 2
якої підрядник має право замість
усунення недоліків роботи, за які він
відповідає, безоплатно виконати роботу
заново з відшкодуванням замовникові
збитків, завданих простроченням
виконання. У цьому разі замовник
зобов'язаний повернути раніше передану
йому роботу підрядникові, якщо за
характером роботи таке повернення
можливо.

Відповідач з зауваженнями позивача
щодо неналежної якості виготовленого
ним товару погодився та взяв на себе
зобов'язання провести його заміну,
виготовивши нові дверні блоки в строк
до 20.03.2013 року. Нова партія дверних
блоків була виготовлена та доставлена
позивачеві з порушенням домовленого
строку на 90 днів 19.06.2013 року. Доказів
того, що позивач давала згоду на
продовження обумовленого строку
усунення недоліків поставлених 17.01.2013
року речей, відповідач не представив.
Вказані обставини підтверджено
поданою позивачем розпискою
відповідача (а.6).

Таким чином, отримавши 17.01.2013 року
зроблене нею відповідачеві замовлення
та виявивши, що воно має недоліки,
позивач погодилась на заміну
виготовлених з недоліками речей до
20.03.2013 року. Відповідач виготовив та
поставив позивачеві з відхиленням в 90
днів (19.06.2013 року) від обумовленої дати
нові дверні блоки, які позивач
відмовилась прийняти, так як вважала,
що вони також мають недоліки, однак
погодилась, щоб недоліки вже цих
дверних блоків були усунуті до 20.07.2013
року, що підтверджено розпискою
відповідача від 22.06.2013 року (а.7).

Тобто, відповідач за вимогою позивача
19.06.2013 року заново виконав роботу та
провів заміну виготовлених ним речей
неналежної якості, що було ним визнано,
та нововиготовлені речі, якість яких
також позивача не задовольнила і вона
погодилась на усунення виявлених нею
недоліків нововиготовлених речей в
строк до 20.07.2013 року.

Позивачеві повторно була доставлена
друга партія виготовлених дверних
блоків, однак вона відмовилась від
заміни нею першої партії дверних
блоків та висунула відповідачеві
вимогу про повернення сплачених нею
коштів за виготовлення першої партії
дверних блоків, мотивувавши свою
відмову тим, що її не задовольняє
якість виготовлених речей. Відповідач
вважає, що друга партія дверних блоків
має належну якість і відмова позивача
від їх прийняття безпідставна. Він був
згоден повернути їй сплачені кошти за
умови, що вона дозволить продати
виготовлені дверні блоки іншій особі,
однак позивач на таку пропозицію не
погодилась. Оскільки позивач не
дозволила продати дверні блоки, які її
не влаштували, то він не мав змоги
повернути їй кошти.

Вказані обставини підтвердили свідки
ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_6 свідчив про те, що від
позивача було отримано усне замовлення
на виготовлення 8 дверних блоків, по
місцю їх встановлення було зроблено
заміри, двері було виготовлено та
встановлено. Позивач виявила недоліки,
тому не доплатила 500-700 гривень від
обумовленої суми. Акт прийому дверей не
складався. Через 1-3 тижні вона почала
телефонувати та заявляти про недоліки,
що їй не подобається їх якість. Було
прийнято рішення виготовити нові двері
безкоштовно. Коли приїхали
встановлювати нову партію, то вона не
дозволила їх встановлювати, бо фарба на
дверних коробках не досохла і до них
прилипли прокладки. Двері знову
забрали, перекрасили коробки та
привезли знову. І цього разу позивач не
погодилась на їх встановлення.

Свідок ОСОБА_5 дав показання про те, що
чув розмову між сторонами про заміну
дверей. Друга партія дверей її не
влаштувала, бо був не той колір,
висувала вимогу про повернення коштів.
Відповідач погоджувався, однак хотів
забрати та продати виготовлені двері.

Як встановлено судом, між сторонами
виник спір з приводу недоліків
виконаної роботи.

Відповідно до ст.853,ч.4 ЦК України, у
разі виникнення між замовником і
підрядником спору з приводу недоліків
виконаної роботи або їх причин на
вимогу будь-кого з ним має бути
призначена експертиза.

Сторони від призначення такої
експертизи, не зважаючи на роз'яснення
суду, відмовились.

Обов'язок доведення обставин, на які
посилається сторона як на підставу
своїх вимог або заперечень,
покладається на сторону, яка на них
посилається (ст.10 ЦПК України).

Враховуючи, що саме сторона позивача як
на підставу своїх позовних вимог
посилається на ту обставину, що
виготовлені відповідачем речі мали
недоліки, то саме сторона позивача мала
доводити ці обставини належними та
допустимими доказами.

Свою відмову від призначення по справі
відповідної судової експертизи, якою
могло б бути вирішено питання про
якість виготовлених відповідачем
речей, відповідність їх ціни та якості
сторона позивача мотивувала тим, що при
вирішенні спорів, в яких вбачається
порушення прав позивача як споживача
робіт, товарів, послуг відповідача,
тягар доказування належності
виконаної роботи покладається лише на
відповідача.

Вказане твердження є помилковим.

Оскільки між сторонами, як вказано
вище, виникли правовідносини з приводу
виконання однією стороною за завданням
другої сторони певної роботи, то захист
прав замовника як споживача послуг
підрядника регулюється ст.10 Закону,
відповідно до частини 4 якої право на
розірвання договору та відшкодування
збитків у споживача виникає лише у
разі виявлення у роботі (послузі)
істотних недоліків. Поняття «істотний
недолік» визначено п.12,ч.1,ст.1 Закону як
такий недолік, що робить неможливим чи
недопустимим використання товару
відповідно до його цільового
призначення, виник з вини виробника
(продавця, виконавця), після його
усунення проявляється знову з
незалежних від споживача причин і при
цьому наділений хоча б однією з
нижченаведених ознак: він взагалі не
може бути усунутий; його усунення
потребує понад чотирнадцять
календарних днів; він робить товар
суттєво іншим, ніж передбачено
договором. Як передбачено ст.8,ч.1 Закону
істотність недоліків, які виникли з
вини виробника товару (продавця,
виконавця), за необхідності
підтверджується висновком експертизи.

Відповідно до вищевказаного Закону
обов'язок доказування покладається на
відповідача лише в частині доведення
того, що невиконання, прострочення
виконання або інше неналежне виконання
зобов'язання та недоліки у виконаних
роботах або наданих послугах виникли з
вини самого споживача чи внаслідок дії
непереборної сили (ст.10,ч.6 Закону).

Згідно ст.10,ч.5 Закону, у разі коли
виконавець не може виконати
(прострочує виконання) роботу (надання
послуги) згідно з договором, за кожний
день прострочення споживачеві
сплачується пеня в розмірі 3% вартості
роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством.

Таким чином, судом встановлено, що
виявивши недоліки виготовлених на
замовлення речей, позивач погодилась
на виконання відповідачем замовленої
роботи заново безоплатно, тобто обрала
спосіб захисту свого порушеного права,
передбачений і ст.10,ч.3,п.3 Закону, що
відповідно до ст.858,ч.2 ЦК України
покладало на позивача обов'язок
повернення відповідачеві раніше
переданих ним їй речей.

Відповідач прострочив виконання
роботи заново на 90 днів, що відповідно
до ст.10,ч.5 Закону передбачає сплату
пені, розмір якої становить 39285,00
грн.(14550грн.х3%х90 днів), однак позивачем
заявлено вимогу про стягнення
неустойки з відповідача в розмірі 37950
грн., тому саме вказана позивачем сума
підлягає стягненню з відповідача,
оскільки суд не може вийти за межі
позовних вимог.

Враховуючи те, що позивач
погодилась з таким способом захисту
свого права як безоплатне виконання
роботи заново, доказів того, що заново
виконана робота мала істотні недоліки,
що давало б їй можливість в даному
випадку обрати такий спосіб захисту
свого порушеного права як розірвання
договору та повернення сплачених
коштів, суду не представила, вимоги про
розірвання договору та стягнення
сплачених коштів є необгунтованими та
задоволенню не підлягають.

Представлені позивачем акти
огляду дверних блоків від 16.09.2013 року
(а.с.13,14), як докази є недопустимими,
оскільки суду не представлено доказів
того, що особа, якою складались дані
акти, володіє спеціальними познаннями
в певній галузі та має повноваження
надання певних висновків. Долучені
фотознімки дверних блоків носять лише
інформаційний характер. Суд, який не
володіє спеціальними знаннями в сфері
виготоволення дверних блоків,
позбавлений можливості визначити їх
відповідність діючим стандартам, чи
було дотримано при виготовлені речей
співвідношення «ціна-якість».

Вимога про відшкодування
моральної шкоди є безпідставною,
оскільки згідно ст.ст.10,ч.10,16 Закону
відшкодуванню підлягає лише шкода,
завдана життю, здоров'ю або майну
споживача дефектною продукцією або
продукцією неналежної якості.
Позивачем не представлено доказів
того, що виготовленою відповідачем
продукцією було завдано шкоду її життю,
здоров'ю чи майну.

Таким чином позовні вимоги підлягаєть
частковому задоволенню.

На підставі викладеного ,
керуючись ст. ст. 3,6,11,15,60,209,212- 218 ЦПК
України, ст.ст.837,853,858 ЦК України,
Законом України "Про захист прав
споживачів" № 1023-ХІІ від 12.05.1991 року зі
змінами, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 37950
(тридцять сім тисяч дев'ятсот п'ятдесят)
гривень неустойки за прострочення
виконання договору підряду
виготовлення дверних блоків від 15.11.2012
року.

В решті вимог відмовити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового
збору.

Стягнути з ОСОБА_3 377 (триста сімдесят
сім) гривень 70 копійок судового збору .

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через
Коростенський міськрайонний суд в
10-денний строк з дня його проголошення,
а стороною, яка не була присутня при
його проголошенні - в той же строк з дня
отримання копії рішення.

Суддя: підпис :

Копія згідно оригіналу : суддя :