Справа № 401/6879/12
РІШЕННЯ

Іменем України

23 квітня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням шляхом вселення
та заборону вчинення певних дій, третя
особа: Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з даним позовом
до відповідачів, зазначивши, що з 11
лютого 1994 року позивач та ОСОБА_2 почали
проживати разом і вести спільне
господарство. Під час їх фактичного
сумісного проживання, за спільно
зароблені кошти, від зайняття
підприємницькою діяльністю, 23.03.1995р.
вони придбали деревино-глиняний, не
придатний для житла будинок, (застройки
1938р.) по АДРЕСА_1, житлова площа якого на
той час була лише -19,1 кв. м., право
власності на який за їх усною угодою
було зареєстровано на відповідача
ОСОБА_2 В подальшому за їх сумісні кошти
в період з 1995р. по 27.01.2012р. був
збудований новий будинок, загальна
площа якого складає 262,5 кв. м. житлова
площа 106,9 кв.м. Зареєстрований в будинку
позивач був постійно, а не тимчасово,
разом з ОСОБА_2 в один день 05 червня 2001
року, оскільки вони на той час
проживали, як подружжя, мали певні
права і обов'язки. 27.09.2012 року незнайомі
позивачу люди захопили будинок та в
подальшому перешкоджали позивачу у
вільному доступі до нього, фактично
незаконно виселивши його. За заявою
позивача відносно цього факту було
порушено кримінальну справу, слідство
по даному факту триває. Наразі право
власності на спірний житловий будинок
зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3
на підставі договору дарування. На
теперішній час відповідачі
перешкоджають йому проживати в
домоволодінні по АДРЕСА_1. Позивач
вважає, що має законне право проживати
в АДРЕСА_1, який було побудовано в
період з 1995 року по 2012 рік за спільні
кошти позивача і відповідача ОСОБА_2, де
він зареєстрований в установленому
законом порядку по теперішній час З
цього приводу позивач просить суд
винести рішення, яким усунути йому
перешкоди в користуванні житловим
приміщенням та вселити його у вказаний
будинок, а також просить заборонити
ОСОБА_3 здійснювати будь-які дії з
приводу реалізації спірного майна.

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги
підтримали, просили суд їх
задовольнити, надали суду пояснення
аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні проти позову
заперечувала, оскільки вважала, що
позивач втратив право користування
вказаним житловим приміщенням,
оскільки вселявся в нього як
тимчасовий жилець. Після залишення без
розгляду первісної позовної заяви до
суду не з'явилась, повідомлена належним
чином.

Відповідач ОСОБА_3 до судового
засідання не з'явились, про час, дату та
місце слухання справи повідомлені
належним чином, про причини своєї
неявки суду не повідомили.

Предстванник третьої особи до судового
засідання не з'явився, про час, дату та
місце слухання справи повідомлений
належним чином.

Вислухавши пояснення позивача, його
представника та представника
відповідача ОСОБА_2, дослідивши докази
в їх сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 була
власником житлового будинку з
надвірними спорудами, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1, на підставі
договору купівлі продаду від 03.03.1995
року, а також свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, виданого
Виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради від
27.01.2012 року на підстави рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
23.01.2012 року. Наразі власником спірного
жилового будинку з надвірними
спорудами є ОСОБА_3 на підставі
договору дарування від 10.07.2013 року,
виданого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, що
підтверджується інформаційною
довідкою з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

У вказане домоволодіння, як член сімї
власника домоволодіння 05.06.2001 року у
встановленому законом порядку був
вселений та зареєстрований в ньому
позивач ОСОБА_1, що підтверджується
довідкою квартального комітету № 002128
та відміткою в паспрті позивача.
Доказів протилежного, а саме тому, що
позивач вселявся у спірний будинок, як
тимчасовий жилець, відповідачем ОСОБА_2
суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України,
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Припинення права
власності особи на будинок припиняє
право членів її сім'ї на користування
цим будинком. Оскільки позивач не є
членом сім'ї теперішнього власника
домоволодіння АДРЕСА_1 - відповідача
ОСОБА_3, доказів цьому не надав, тому
суд вважає, що він втратив право
користування спірним будинком, а тому
позовні вимоги позивача в частині
вимог щодо усунення йому перешкоди в
користуванні житловим приміщенням
задоволенню не підлягають. При цьому
суд не приймає до уваги твердження
позивача щодо того, що спірний житловий
будинок будувався ним та відповідачем
ОСОБА_2 за спільні кошти та він брав
участь в його будівництві, утриманні та
оплаті комунальних послуг, оскільки
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 15.05.2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання чоловіка та жінки однією
сім'єю без шлюбу, визнання нерухомого
майна спільною сумісною власністю та
поділ цього майна (в тому числі
спірного будинку по АДРЕСА_1) було
відмовлено. Щодо посилань ОСОБА_1 на
його незаконне виселення, а саме без
рішення суду, то суд також їх не бере до
уваги, оскільки, як зазначав сам
позивач у судовому засіданні, будинок
був захоплений невідомими йому
особами, які перешкоджали йому доступ
до домоволодіння. Однак позивачем
належними та допустимими доказами
відповідно до ст. 60 ЦПК України не
доведено факту його виселення саме
відповідачами по справі.

Згідно із ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідач ОСОБА_3 на теперішній час є
власником домоволодіння АДРЕСА_1,
будь-яких правових підстав для
обмеження у здійсненні її права
власності позивачем суду не наведено
та не надано належних та допустимих
доказів таких підстав, тому позовні
вимоги позивача щодо заборони останній
розпоряджатись належним їй
домоволодінням також задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, ст.ст.321,386 ЦК України, ст. 156 ЖК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням
шляхом вселення та заборону вчинення
певних дій,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Амур-Нижньодніпровський
районний суд м. Дніпропетровська
шляхом подачі апеляційної скарги у
десятиденний строк з дня проголошення
рішення, а особами, що не були
присутніми при його проголошенні,- у
той же строк з дня отримання копії
рішення.

Суддя