справа № 619/5749/13-ц
провадження 2/619/279/14
районний суд
у складі: головуючого судді
представників ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Дергачі
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи Руськолозівська
сільська рада Дергачівського району
Харківської області, Дергачівська
державна нотаріальна контора
Харківської області, ОСОБА_5 про
визнання недійсним угоди договору
ОСОБА_3 звернулася в суд з вищевказаним
позовом до ОСОБА_4, треті особи
Руськолозівська сільська рада
Дергачівського району Харківської
області, Дергачівська державна
нотаріальна контора Харківської
області, ОСОБА_5 про визнання недійсним
угоди договору дарування.
В обґрунтування позову ОСОБА_3
посилається на те, що вона є людиною
похилого віку, пенсіонером, дитиною
війни і вимушена звернутися до суду,
оскільки іншої можливості захистити
свої права на даний момент в неї вже не
У 1993 році ОСОБА_3 за власні кошти
придбала старий будинок, розташований
за адресою: АДРЕСА_1, який на той час був
непридатним для житла.
У період з 1993 по 1998 роки на місці
вищезазначеного старого будинку
позивач за власні кошти та із власних
будівельних матеріалів побудувала
новий житловий будинок та господарські
29.04.1998 року виконкомом
Руськолозівської сільської ради
Дергачівського району Харківської
області позивачу, як повноцінному
власнику житлового будинку, було
видано свідоцтво про право власності
на даний житловий будинок, а 19.05.1998 року
позивач зареєструвала свій будинок у
МПТІ Дергачівського району.
У 1999 році позивач розірвала шлюб зі
своїм чоловіком - ОСОБА_3, після чого
останній 25.01.1999 року звернувся до
Дзержинського районного суду м.
Харкова із заявою про розподіл
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, так як на той час
позивач разом із чоловіком проживала у
Дзержинському районі м. Харкова.
Ухвалою вищезазначеного суду від 13.05.2002
року позовні вимоги ОСОБА_3 про
розподіл зазначеного вище житлового
будинку були виділені в окреме
провадження та направлені за
підсудністю до Дергачівського
районного суду Харківської області,
однак судове засідання із зазначеного
вище питання у Дергачівському
районному суді Харківської області так
31 травня 2002 року за нотаріально
посвідченим договором дарування
позивач передала в дар своєму синові -
ОСОБА_4 жилий будинок з надвірними
будівлями, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, який є єдиним для позивача
житлом. Договір укладено на вкрай
невигідних для позивача умовах,
внаслідок психологічного тиску на
позивача з боку сина при наступних
З метою недопущення розподілу у
майбутньому за заявою колишнього
чоловіка позивачки - ОСОБА_3
вищезазначеного житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, де
зараз позивач проживає разом із своїм
цивільним чоловіком - ОСОБА_7, який як і
позивач є людиною похилого віку,
пенсіонером, дитиною війни, син почав
вимагати від позивачки подарувати йому
зазначений вище житловий будинок,
погрожуючи в іншому випадку
недоглядати за нею у старості та
припинити надавати їй будь-яку фізичну
допомогу та навіть примусово виселити
позивача з її власного будинку, син
сподівався, що він буде єдиним
спадкоємцем зазначеного будинку після
смерті позивача та будь-яким способом
хотів залишити будинок собі. Спочатку
позивач не погоджувалась на вимоги
сина оскільки розуміла, що подарувавши
єдине для неї житло, вона опиниться на
вулиці, однак після того як постійні
скандали та істерики з боку сина стали
для позивача нестерпними, ОСОБА_3
погодилася на запропоновані сином
умови та під психологічним тиском все
таки подарувала сину зазначений вище
свій житловий будинок за вказаною вище
Після цього 27.09.2002 року син позивачки
ОСОБА_4 уклав зі своєю співмешканкою -
ОСОБА_5 фіктивний договір
купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними будівлями, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1, продаж будинку
вчинено за суму 2000 гривень, яка на той
момент була значно меншою ніж справжня
інвентаризаційна вартість житлового
будинку з надвірними будівлями
загальною житловою площею 57,6 кв.м.
Загальна інвентаризаційна вартість
житлового будинку за технічним
гривні, що свідчить про те, що договір
купівлі-продажу між сином позивача та
його співмешканкою ОСОБА_5 є фіктивним,
окрім цього ніяких грошей у сумі 2000 грн.
він за договором купівлі-продажу
будинку своїй співмешканці не
Крім того, під впливом психологічного
тиску з боку сина на позивача, що
виразилося у погрозі залишити позивача
самотужки у старості та виселити
позивача з її ж вищезазначеного
житлового будинку, син змусив позивача
погодитись на укладення зазначеного
вище фіктивного договору
купівлі-продажу будинку між ним та його
співмешканкою ОСОБА_5 та запевнив, що
всі документи на позивача житловий
будинок після укладання фіктивного
договору купівлі-продажу житлового
будинку залишаться у позивача, а
позивач залишиться проживати у цьому ж
будинку та запевнив позивача, що при
можливому розподілі будинку з колишнім
чоловіком позивачки ОСОБА_3 будинок
залишиться в їхній родині, а також під
впливом психологічного тиску
запропонував позивачу сплатити усі
витрати пов'язані з укладанням
договору купівлі-продажу будинку, що
позивачка і зробила.
Після укладання фіктивного договору
купівлі-продажу житлового будинку усі
правовстановлюючі документи на
житловий будинок залишились у
позивача, так як ОСОБА_5 вони були не
потрібні. Син разом із своєю
співмешканкою проживали та проживають
окремо від позивача в м. Харкові, у них є
своє житло і вони у позивача будинку не
Після цього з метою покращення своїх
житлових умов позивачка за власні
кошти разом із своїм цивільним
чоловіком - ОСОБА_7 зробила капітальний
ремонт житлового будинку, провела його
газифікацію у 2003 році, побудувала
скважину, зробила опалення будинку,
тобто за свої власні кошти та кошти
ОСОБА_7 створила усі належні житлові
умови для проживання у будинку. Усі
будівельні роботи по будинку позивач
виконувала разом із ОСОБА_7, за свої
власні кошти залучила до роботи
фахівців у галузі будівництва.
Син позивача - ОСОБА_4 та його
співмешканка - ОСОБА_5 ніякої
матеріальної та фізичної допомоги
позивачу у ремонті та будівництві
житлового будинку не надавали, участі у
цьому не приймали, крім того позивач
постійно починаючи з 1993 року та по
теперішній час із своїх коштів
сумлінно та своєчасно сплачує усі
комунальні послуги, сплачує усі
податки до сільської ради за житловий
будинок та земельну ділянку, де він
розташований, у цьому питанні син та
його співмешканка - ОСОБА_5 позивачу
ніякої допомоги не надають.
Крім того, у зазначеному житловому
будинку на даний час зареєстрована та
проживає позивачка разом із своїм
цивільним чоловіком - ОСОБА_7, у якого
свого особистого житла зовсім не має.
03.10.2013 року ОСОБА_5 звернулась до
Дергачівського районного суду
Харківської області із позовом про
усунення перешкод у користуванні жилим
будинком розташованим за адресою
АДРЕСА_1 та зняття позивача та її
цивільного чоловіка ОСОБА_7 з
реєстраційного обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України
правочин, вчинений особою, проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психологічного тиску з боку другої
сторони або з боку іншої особи,
визнається судом не дійсним.
Як зазначив Верховний Суд України в п. 21
Постанови Пленуму «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочину недійсним» № 9 від 06
листопада 2009 року, при вирішенні спорів
про визнання недійсним правочину,
вчиненого особою під впливом
насильства (ст. 231 ЦК України), судам
необхідно враховувати, що насильство
має виражатися в незаконних, однак не
обов'язково злочинних діях.
Насильницькі дії можуть вчинятись як
стороною правочину, так і іншою особою -
як щодо іншої сторони правочину, так і
щодо членів її сім'ї родичів тощо або їх
майна. Факт насильства не обов'язково
має бути встановлений вироком суду,
постановленим у кримінальній справі.
Договір дарування від 31 травня 2002 року
було укладено позивачем внаслідок
психологічного тиску на позивача з
боку сина, який знаючи про те, що
психо-емоційні навантаження для
позивача як для людини похилого віку є
нестерпними, систематично впродовж
тривалих років провокував істерики та
скандали, шантажував позивача
безпомічним станом та вимагав
подарувати йому житловий будинок за
Якби позивач була людиною не похилого
віку, а син по-людяному до неї
відносився, позивач ні за яких обставин
не подарувала єдине для неї житло.
Визнання недійсним договору дарування
від 31 травня 2002 року на наведених вище
підставах є єдиним для позивача
способом захисту її прав, зокрема
зберегти єдине для позивача житло та не
опинитися на вулиці.
Відповідно до ч. 2 ст. 267 ЦК України заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності за вимогами
про визнання недійсним правочину,
вчиненого під впливом насильства,
починається від дня припинення
Однак, враховуючи той факт, що ОСОБА_4
постійно здійснював на неї
психологічний тиск для укладення з ним
зазначеного вище договору дарування
жилого будинку, а саме починаючи з 2002
року по теперішній час постійно
погрожував позивачу виселенням з
будинку, погрожував залишити позивача
самотужки у старості без будь-якої
допомоги, змушував позивача жити у
постійному жаху, тому у неї не було
можливості увесь цей час звертатись до
суду за захистом своїх порушених прав,
тому що позивач постійно хвилювалась
та боялась залишитьсь на вулиці без
Та лише після отримання 25.10.2013 року
судової повістки про виклик до
Дергачівського районного суду
Харківської області у цивільній справі
за позовом співмешканки позивача сина
ОСОБА_5 до позивача та до її цивільного
чоловіка ОСОБА_7 про виселення з
будинку та зняття з реєстраційного
обліку позивач все ж таки наважилась та
вирішила звернутись до суду за
захистом своїх порушених прав стосовно
свого особистого житла.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3
позовні вимоги підтримує і пояснила, що
в 2002 році вона розлучилася з чоловіком.
Син ОСОБА_4 прийшов додому, щоб вона
зробила на нього договір дарування на
будинок, сказав, що буде допомагати,
доглядати до смерті, вона погодилась і
підписала договір дарування на будинок
від 31.05.2002 року. Потім їй син сказав, що
оформи купівлю-продаж будинку на свою
співмешканку ОСОБА_5. Вона виконувала
будівельні роботи, ремонтувала
будинок, а співмешканка сина
звернулася до суду з позовом про її
виселення. Син здійснював
психологічний тиск, але вона не
пам'ятає до якого часу це тривало.
Просила розірвати договір дарування
Представник позивача ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та просив визнати недійсним
Представник відповідача ОСОБА_4 та
третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_2 позовні
вимоги не визнав і пояснив, що
добровільно був укладений договір
дарування будинку, на законних
підставах. Спір за будинок виник після
спливу терміну. Керуючись помилковими
підставами позивачка звернулася з
позовом про виселення сина і невістки з
квартири, розташованої в м. Харків.
Ніяких правових підстав для визнання
договору дарування недійсним не має.
Підстав відновлення строку позовної
давності не має, т.я. тиску не було.
Просив в задоволенні позову відмовити.
Представник 3-ї особи - голова
Руськолозівської сільської ради
Дергачівського району Харківської
області Бєсєдін О.А. позов підтримав і
пояснив, що проблеми сім'ї ОСОБА_3 та
ОСОБА_7 йому добре відомі. ОСОБА_7
постійно звертається до органів
місцевої влади за допомогою, так як
продав свій будинок і передав гроші
сину позивачки, щоб той його догодував.
Син позивача обіцяв придбати квартиру,
в якій буде ОСОБА_7, але так цього і не
Представник 3-ї особи - завідувач
Дергачівської державної нотаріальної
контори Харківської області Якименко
О.І. в судове засідання не з'явилася,
згідно наданої суду заяви просила
слухати справу у відсутності
представника Дергачівської державної
нотаріальної контори Харківської
області та прийняти рішення на розсуд
суду, що суд вважає за можливе.
Суд, вислухавши сторони,
представника третьої особи, дослідивши
матеріали справи, як докази, вважає
позов таким, що не підлягає
У судовому засіданні було
встановлено, що 31 травня 2002 року за
нотаріально посвідченим договором
дарування ОСОБА_3 подарувала своєму
синові ОСОБА_4 жилий будинок з
надвірними будівлями, розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Договір посвідчено
державним нотаріусом Дергачівської
державної нотаріальної контори
Харківської області Маренич Г.П. за
реєстровим № 2-1397.
У відповідності з ч. 1 ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу. У
відповідності з ч. 1 ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю три роки.
Позивач ОСОБА_3 звернулася з
позовною заявою 04 листопада 2013 року і
посилається на відновлення
пропущеного строку для звернення до
суду за захистом порушених прав, свобод
та інтересів, посилаючись на ст. 261 ч. 2
ЦК України, тому суд вважає, що строк
позовної давності позивачем не
Згідно ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій сторона (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановлює обов'язок
обдарованого вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування. Форма договору
дарування передбачена ст. 719 ЦК України,
а саме договір дарування нерухомої
речі укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.
На підставі ст. 231 ч. 1 ЦПК України
правочин, вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психологічного тиску з боку другої
сторони або з боку іншої особи,
визнається судом недійсним.
За п. 21 Постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» судам
необхідно враховувати, що насильство
має виражатися в незаконних, однак не
обов'язково злочинних діях.
Насильницькі дії можуть вчинятися як
стороною правочину, так і іншою особою -
як щодо іншої сторони правочину, так і
щодо членів її сім'ї, родичів тощо або
їх майна. Факт насильства не
обов'язково має бути встановлений
вироком суду, постановленим у
кримінальній справі.

Позивач ОСОБА_3 посилалася, що
уклала договір дарування під впливом
психологічного тиску з боку сина
ОСОБА_4 на неї, який виражався у погрозі
залишити позивача на самотужки у
старості та виселити позивача з її ж
вищезазначеного житлового будинку.

Доказів насильницьких дій
вчинених ОСОБА_4 або іншою особою
стосовно позивачки ОСОБА_3 або членів
її сім'ї, родичів або їх майна, остання
суду не надала.

Доказами відповідно до ст. 57 ЦПК
України є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Докази
мають бути належними (ст. 58 ЦПК України)
та допустимими (ст. 59 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_3 посилалася також
на те, що вона уклала угоду дарування
під впливом тяжкої для неї обставини і
на вкрай невигідних умовах.

Згідно до ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

За п. 23 Постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин може
бути визнаний судом недійсним на
підставі статті 233 ЦК України, якщо його
вчинено особою під впливом тяжкої для
неї обставини і на вкрай невігідних
умовах, чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи, членів
її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа, яка оскаржує правочин, має
довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Згідно до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

В силу ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставами недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
ЦК України, а також якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин) (ст. 215 ЦК України). При цьому
позивачка у судовому засіданні не
надала суду докази того, що вона дійсно
була під впливом тяжких обставин.

За ч. 3 ст. 58 ЦК України суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування. На підставі ст. 59
ч. 1 ЦПК України суд не бере до уваги
докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом, а на
підставі ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Керуючись ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України,
ст. ст. 202, 203, 215, 231, 233, 256, 257, 261, 717 ЦК
України, п. 21 Постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення вступної і резолютивної
частини рішення апеляційної скарги
через Дергачівський районний суд, а
особами, які приймали участь у справі,
але не були присутні під час
проголошення рішення у той же строк з
моменту отримання копії рішення. Строк
виготовлення мотивувальної частини
рішення 16 квітня 2014 року.

Суддя:
Якименко Л.О.