Справа №490/2113/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді - Гуденко О.А.

при секретарі - Аслановій Е.Е.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Миколаївської міської ради про
визначення частки у спільному
сумісному майні, визнання права
власності на частку квартири в порядку
спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідачів, в якому
просить визначити частки в квартирі
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - по 1/3
частині за кожним співвласником;
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3
частку квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
сестри позивачки - ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Позовні вимоги позивачка обгрунтовує
ти, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її
сестра - ОСОБА_3 За час життя ОСОБА_3
разом з позивачкою та її чоловіком -
ОСОБА_2 набули на праві спільної
сумісної власності квартиру АДРЕСА_1.
Після смерті спадкодавця ОСОБА_3,
спадщину у відповідності до діючої на
момент відкриття спадщини ст. 530 ЦК УРСР
(1963 року) прийняла єдиний спадкоємець:
позивачка (рідна сестра спадкодавця),
яка постійно проживала з нею до
моменту смерті у квартирі АДРЕСА_1, а
тому у відповідності до діючого на той
час норм ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) фактично
вступила в управління спадковим майном
і прийняла спадщину у вигляді частки
зазначеної квартири.

05 лютого 2014 року 2014 року позивачка
звернулась до Третьої Миколаївської
державної нотаріальної контори із
заявою про видачу на її ім'я свідоцтва
про право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_3, але того ж дня державний
нотаріус Желєзнякова О.В. своєю
постановою відмовила у вчиненні
нотаріальних дій. Підставою для
відмови у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом, відносно частки
квартири АДРЕСА_1, стала
невідповідність свідоцтва про право
власності на житло вимогам чинного
законодавства, оскільки в ньому
містяться виправлення дати видачі, що
не застережені в передбаченому законом
порядку. З метою вирішення виниклої
проблеми, для отримання дублікату
свідоцтва про право власності на житло,
позивачка звернулась з відповідною
заявою до Управління з використання та
розвитку комунальної власності. 04
вересня 2013 року позивачка одержала
відповідь від зазначеного Управління в
якій повідомлено, що вказане питання не
відноситься до повноважень Управління
з використання та розвитку комунальної
власності Миколаївської міської ради.

Позивачка та її представник в судове
засідання не з'явились. Представник
позивача надав суду заяву про розгляд
справи у їх відсутність, позовні вимоги
підтримують в повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився. Надав суду заяву про
розгляд справи у його відсутність,
позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Представник другого відповідача -
Миколаївської міської ради в судове
засідання не з'явився. Надав суду заяву
про розгляд справи у його відсутність,
та проси рішення по справі прийняти за
наявними матеріалами справи та у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Ухвалою суду справу розглянуто у
відсутність сторін, оскільки у справі
достатньо даних про права та взаємини
сторін.

Вивчивши матеріали справи, судом
встановлені наступні факти та
відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 13
січня 1995 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
Державним підприємством «СЗ ім. 61
Комунара» було видано свідоцтво про
право спільної сумісної власності на
житло за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно до копії Свідоцтва про
смерть від 14.09.2013 року, ОСОБА_3 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 10).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 1965
року, про що свідчить копія Свідоцтва
про одруження від 24.04.1965 року (а.с. 11) та
паспортні дані сторін (а.с. 7-8).

Згідно копії Довідки ЖЕК «Забота» № 1732
від 05.06.2013 року, яка була видана
ОСОБА_1, померла ОСОБА_3 проживала та
була зареєстрована з 10.07.1990 року по день
смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року за адресою:
АДРЕСА_1. На день смерті з нею проживали
та були зареєстровані ОСОБА_1, з 30.08.1985
року по теперішній час - сестра, та
ОСОБА_2, з 30.08.1985 року по теперішній час -
чоловік сестри (а.с. 13).

Як вбачається з Довідки КП ММБТІ № 2-4912
від 17.09.2013 року, згідно даних бюро
нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1
станом на 28.12.2012 року належить ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 згідно свідоцтва про
право власності від 10.01.1995 року (а.с. 16).

Згідно копії Технічного паспорту на
квартиру АДРЕСА_1, квартира посімейного
заселення розташована на 6 поверсі 9
поверхового будинку та складається з 3
кімнат житловою площею 37,9 кв.м., у тому
числі: 1-а кімната - 11,1 кв.м., 2-а кімната -
9,7 кв.м., 3-я кімната 17,1 кв.м., коридор - 9,2
кв.м., вбиральня - 0,9 кв.м., ванна - 2,5 кв.м.,
кухня -10,5 кв.м. Загальна площа квартири -
63,4 кв.м. (а.с. 18).

05.02.2014 року державний нотаріус Третьої
Миколаївської державної нотаріальної
контори Миколаївської області
Желєзнякова О.В. видала Постанову про
відмову у вчиненні нотаріальних дій, в
якій відмовила ОСОБА_1 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті сестри ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Підставою
такої відмови стало те, що в свідоцтві
про право власності на житло, виданого
ДП СЗ ім. 61 Комунара 10 січня 1995 року на
ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, містяться
виправлення, що не застережені в
передбаченому законом порядку, що
суперечить ст. 46 ЗУ «Про нотаріат» від
1993 року, зі змінами, п.п. 1,2 глави 8
«Правил ведення нотаріального
діловодства» затвердженими Наказом
Міністерства юстиції України від 22
грудня 2010 року № 3253/5 (а.с. 19).

На підтвердження наявності родинного
зв'язку між спадкодавцем та
спадкоємцем позивачка долучила копію
свідоцтва про народження від 27.03.1946
року та копію витягу з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про державну реєстрацію
народження.

Відповідно до Повідомлення Третьої
Миколаївської державної нотаріальної
контори Миколаївської області № 595/01-16
від 21.03.2014 року, за даними алфавітних
книг та книг обліку та реєстрації
спадкових справ, які були перевірені з
2002 року по теперішній час, та за даними
Інформаційної довідки зі Спадкового
реєстру - спадкова справа після смерті
ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не
заводилась (а.с. 38-39).

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України від 16.01.2003 року ЦК
України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності ЦК
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Виходячи з того, що право спільної
сумісної власності у ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, виникло ще
до 01.01.2004 року, тобто до набрання
чинності ЦК України від 16.01.2003 року,
тому до згаданих цивільних
правовідносин необхідно застосувати
ЦК УРСР від 18.07.1963 року та інше чинне на
той час законодавство.

Згідно ст. 112 ЦК УРСР, майно може
належати на праві спільної власності
двом або кільком колгоспам чи іншим
кооперативним та іншим громадським
організаціям, або державі і одному чи
кільком колгоспам або іншим
кооперативним та іншим громадським
організаціям, або двом чи кільком
громадянам. Розрізняється спільна
власність з визначенням часток
(часткова власність) або без
визначення часток (сумісна власність).

Поряд з цим, відповідно до діючої на
теперішній час ч. 1 ст. 368 ЦК України,
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», передача квартир здійснюється
в спільну сумісну або часткову
власність за письмовою згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї, які постійно
мешкають у цій квартирі. Як вбачається
з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1,
була передана ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в
спільну сумісну власність.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно,
що є у спільній сумісній власності,
може бути поділене між співвласниками
за домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Отже, виходячи із засад рівності часток
співвласників у праві спільної
сумісної власності на квартиру, можна
визначити, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 10 січня 1995 року, належить
по 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, позов, в частині
визначення по 1/3 частки вищезазначеної
квартири за кожним із співвласників -
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, підлягає
задоволенню.

У відповідності до п. 5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України правила
книги шостої Цивільного кодексу
України застосовуються до спадщини,
яка відкрилася, але не була прийнята
ніким із спадкоємців до набрання
чинності цим Кодексом.

У інформаційному листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» роз'яснено, що норми п. 5
Прикінцевих та перехідних положень ЦК,
слід розуміти таким чином, що правила
книги шостої ЦК може бути застосовано
лише до спадщини, яка відкрилася після
01 липня 2003 року і не була прийнята ніким
зі спадкоємців, право на спадкування
яких виникло відповідно до норм статей
529 - 531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування,
спадщина по яких відкрилась і була
прийнята до 01 січня 2004 року, не
допускається застосування судами норм
ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають
норми законодавства, чинного на час
відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Отже,
застосуванню до спадкових відносин у
даному випадку підлягають норми ЦК
УРСР.

Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство
здійснюється за законом і за заповітом.
Спадкоємство за законом має місце, коли
і оскільки воно не змінено заповітом.

За приписами ст. 530 ЦК УРСР, при
відсутності спадкоємців першої черги
або при неприйнятті ними спадщини, а
також в разі, коли всі спадкоємці
першої черги не закликаються до
спадкування, успадковують у рівних
частках: брати і сестри померлого, а
також дід та бабка померлого як з боку
батька, так і з боку матері (друга
черга).

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Відповідно до діючої на теперішній час
ст. 1226 ЦК України, частка у праві
спільної сумісної власності
спадкується на загальних підставах.
Суб'єкт права спільної сумісної
власності має право заповідати свою
частку у праві спільної сумісної
власності до її визначення та виділу в
натурі.

До складу спадкового майна після
смерті ОСОБА_3 увійшла частина квартири
АДРЕСА_1, якою вона володіла на праві
спільної сумісної власності разом з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Оскільки сестра спадкодавця - ОСОБА_1,
постійно проживала разом з померлою
ОСОБА_3 та була зареєстрована разом з
нею за адресою АДРЕСА_1 по день її
смерті, суд доходить висновку, що
ОСОБА_1, як спадкоємець другої черги,
фактично вступила в управління
спадковим майном, що залишилось після
смерті, а саме: частиною квартири
АДРЕСА_1. Отже, в порядку ст. 549 ЦК УРСР,
ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину
після смерті своєї сестри - ОСОБА_3
Поряд з цим, виходячи із засад рівності
часток співвласників у праві спільної
сумісної власності на квартиру, суд
вважає за необхідне визначити, що
частка померлої ОСОБА_3 у праві
спільної сумісної власності на
квартиру за адресою АДРЕСА_1 на день її
смерті становила 1/3 частки на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 10 січня 1995 року.

Таким чином, позов підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 112, 524, 530, 548, 549 ЦК УРСР, 368, 372, 1126 ЦК
України, 14, 209, 212-215, 228 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Миколаївської
міської ради про визначення частки у
спільному сумісному майні, визнання
права власності на частку квартири в
порядку спадкування за законом -
задовольнити.

Визначити частки в квартирі АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - по 1/3 частки за
кожним співвласником.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3
частку квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
сестри - ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до Апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ
Гуденко О.А.