справа № 2/489/946/14
рішення

Іменем україни

15 квітня 2014 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

позивача та одночасно

представника іншого позивача
ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання права власності у
порядку спадкування по заповіту та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним (нікчемним)

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_6 звернулися до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_3
про визнання права власності у порядку
спадкування за заповітом на 2/6 частки
житлового будинку АДРЕСА_2 після смерті
ОСОБА_8

У первісному позову вказано, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8, яка за
життя на користь своїх синів ОСОБА_4,
ОСОБА_3 та онуки ОСОБА_1 склала заповіт,
відповідно до якого заповіла їм ?
частину житлового будинку, з
прилеглими до нього господарськими
будівлями і спорудами, розташованого
по АДРЕСА_2.

Спадщина спадкоємцями прийнята в
установлений законом строк, але в
оформлені спадкових прав приватним
нотаріусом було відмовлено через
оспорювання відповідачем заповіту. У
зв'язку із цим, позивачі вважають, що
їхнє право порушене і підлягає захисту
в судовому порядку.

У свою чергу, відповідач подав
зустрічний позов, який ухвалою суду від
01.04.2014 прийнятий до спільного розгляду
з первісним позовом.

У зустрічному позові відповідач просив
визнати недійсним (нікчемним) заповіт
від 31.01.2013, а також винести окремі
ухвали відносно приватного нотаріуса,
свідків, за участі яких посвідчено
заповіт, та прокуратури.

Як на підставу зустрічного позову
відповідач вказав, що оспорюваний
заповіт посвідчено приватним
нотаріусом Жовтневого районного
нотаріального округу Миколаївської
області ОСОБА_11 за межами
нотаріального округу в межах якого
проживала спадкодавець. Крім того,
посвідчення заповіту відбулося за
відсутності заповідача, його матері.
При цьому, за життя і за безпосередньою
особистою участю останньої на його
користь був складений інший заповіт,
який посвідчений Другою Миколаївською
нотаріальною конторою 11.04.2006.

У судовому засіданні позивач та її
представник первісний позов
підтримали і просили задовольнити, в
задоволенні зустрічного позову -
відмовити.

Відповідач проти задоволення
первісного позову заперечував,
зустрічний позов просив задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення присутніх
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи й оцінивши зібрані у
ній докази, вважає первісний позов
таким, що задоволенню не підлягає, а
зустрічний позов - частковому
задоволенню з наступних підстав.

У ході розгляду справи встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8, якій
сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є рідними
синами, позивач ОСОБА_1 - онукою.

Вказані спадкоємці спадщину прийняли в
установлений законом строк, що
підтверджується матеріалами спадкової
справи № 1/2013.

Із спадкової справи встановлено, що за
життя спадкодавцем були складні два
заповіти.

Перший заповіт 11.04.2006, який посвідчено
Другою Миколаївською нотаріальною
конторою. Відповідно до цього заповіту,
який складно за особистою участю
спадкодавця, остання заповіла належну
їй на праві власності ? частину
житлового будинку з прилеглими до
нього господарськими будівлями і
спорудами на користь свого сина,
відповідача у справі, ОСОБА_3

Другий заповіт від 31.01.2013, посвідчено за
відсутності заповідача ОСОБА_8
приватним нотаріусом Жовтневого
районного нотаріального округу
Миколаївської області ОСОБА_11,
відповідно до якого на вказану вище
частку нерухомого майна зроблено
розпорядження на користь сторін у
справі в рівних частинах.

Заперечуючи проти зустрічного позову,
представник позивача вказував на
безпідставність вимог відповідача та
втрату заповітом від 11.04.2006 сили через
посвідчення заповіту від 31.01.2013.

Наявною у спадковій справі довідки
форми № 3 Житлово-комунального
підприємства Миколаївської міської
ради «Південь» від 01.03.2013 № 1042
підтверджується, що на час посвідчення
оспорюваного заповіту спадкодавець
ОСОБА_8 була зареєстрована АДРЕСА_1, яка
відноситься до території Ленінського
району міста Миколаєва та на яку
поширюються повноваження приватних
нотаріусів Миколаївського міського
нотаріального округу та Другої
Миколаївської державної нотаріальної
контори.

Вказані обставини сторони не
оспорювали.

Отже, спірні правовідносини стосуються
спадкових прав сторін та чинності
заповіту, як правочину, а відтак
підлягають врегулюванню
законодавством про нотаріат та
відповідними положеннями цивільного
законодавства.

Так, посвідчення правочинів є однією з
нотаріальних дій, які вчиняють
нотаріуси (пункт 1 частини першої
статті 34 Закону України «Про
нотаріат»).

У силу пункту 1 глави 1 розділу І Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 22.02.2012
N 296/5, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22.02.2012 за N 282/20595,
нотаріальні дії можуть вчинюватися
будь-яким нотаріусом на всій території
України, за винятком обмежень у праві
вчинення нотаріальних дій,
установлених статтями 9, 53, 55, 60, 66, 72, 73, 94
Закону України «Про нотаріат» та
іншими актами законодавства України.

Згідно зі статтею 13-1 Закону України
«Про нотаріат» нотаріальний округ -
територіальна одиниця, в межах якої
нотаріус здійснює нотаріальну
діяльність і в межах якого знаходиться
державна нотаріальна контора, в якій
працює державний нотаріус, або робоче
місце (контора) приватного нотаріуса.

Нотаріальні округи визначаються
відповідно до
адміністративно-територіального
устрою України. У містах з районним
поділом округом діяльності нотаріуса
є вся територія міста. У разі зміни
адміністративно-територіального
поділу України, в результаті якого
розташування робочого місця (контори)
приватного нотаріуса увійшло до іншого
нотаріального округу, нотаріальна
діяльність відповідних нотаріусів
повинна бути зареєстрована в цьому
нотаріальному окрузі.

Нотаріус не вправі здійснювати
нотаріальну діяльність за межами свого
нотаріального округу, за винятком
заміщення інших нотаріусів у випадках,
передбачених цим Законом.

Статтею 41 Закону України «Про
нотаріат» передбачено, що нотаріальні
дії можуть вчинятися будь-яким
нотаріусом чи посадовою особою органів
місцевого самоврядування, за винятком
випадків, передбачених статтями 9, 55, 60,
65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших
випадків, передбачених законодавством
України.

Згідно вимог пункту 4 глави 1 розділу І
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 22.02.2012 N 296/5, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за N
282/20595, нотаріус не вправі здійснювати
нотаріальну діяльність за межами свого
нотаріального округу, за винятком
заміщення інших нотаріусів у випадках,
передбачених законодавством.

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що нотаріальна
діяльність здійснюється нотаріусом
виключно у межах свого нотаріального
округу, крім випадків встановлених
законом.

Саме до цього зводяться правові
висновки Верховного суду України,
викладені в рішенні від 20.02.2013 по справі
№ 6-2цс/13, застосування яких обов'язкове
для судів в силу статті 360-7 ЦПК України.

Згідно частини першої статті 1257 ЦК
України заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його
посвідчення, є нікчемним.

За такого, заповіт від 31.01.2013
посвідчений приватним нотаріусом
Жовтневого нотаріального округу
Миколаївської області з порушенням
вимог Закону України «Про нотаріат»
щодо заборони нотаріусу здійснювати
нотаріальну діяльність за межами свого
нотаріального округу, є нікчемним.

За змістом статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до пункту 17 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 «Про судову практику у справах
про спадкування» заповіт, складений із
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, згідно із частиною першою
статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому
на підставі статті 215 ЦК України
визнання такого заповіту недійсним
судом не вимагається.

Однак за змістом пункту 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вимога про
встановлення нікчемності правочину
підлягає розгляду в разі наявності
відповідного спору. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. У цьому разі в резолютивній
частині судового рішення суд вказує
про нікчемність правочину або відмову
в цьому.

Оскільки між сторонами має місце спір
щодо дійсності заповіту, нікчемність
якого встановлена судом, відповідно,
підстави для задоволення первісного
позову відсутні, а зустрічний позов
підлягає задоволенню шляхом визнання
оспорюваного заповіту нікчемним.

Інші вимоги за зустрічним позовом, які
ґрунтуються на підставах, що вказують
на недійсність оспорюваного заповіту,
не впливають на висновок суду, а тому
суд не вбачає потреби в наданні їм
оцінки.

Також, відсутні підстави для
задоволення вимоги щодо прийняття
окремих ухвал, оскільки така вимога не
є матеріально-правовою.

Крім того, як підтверджується
матеріалами справи ОСОБА_3 звернувся
до правоохоронних органів із заявою
відносно дій приватного нотаріуса, яку
внесено до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 000010 від 26.01.2014,
на підставі якої проводиться досудове
розслідування.

Так як спір вирішено судом, але, як
вбачається із квитанції № 2700.596.1 від
31.03.2014, при зверненні із зустрічним
позовом відповідач оплатив судовий
збір частково в розмірі 237,17 грн.,
замість 243,60 грн., судові витрати
підлягають розподілу у порядку статті
88 ЦПК України наступним чином.

З відповідача за зустрічним позовом,
який задоволено частково, на користь
державного бюджету підлягає стягненню
6,43 грн. недоплаченого судового збору, а
з позивачів за первісним позовом, у
задоволення якого відмовлено, 243,60
грн. судового збору у рівних частинах
на користь відповідача.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 14, 60, 62, 212-214
ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні первісного позову
ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
права власності у порядку спадкування
по заповіту - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 - задовольнити
частково.

Визнати нікчемним заповіт, складений
31.01.2013 ОСОБА_8 та посвідчений приватним
нотаріусом Жовтневого районного
нотаріального округу Миколаївської
області ОСОБА_11 і зареєстровано в
реєстрі за № 112.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в розмірі 6,43 грн. (шість
гривень 43 коп.).

Стягнути у рівних частинах з ОСОБА_1
(іден. номер НОМЕР_1) та ОСОБА_4
(іден.номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 243,60 грн. (двісті
сорок три гривні 60 коп.).

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Повний текст рішення

підписано 16.04.2014.