Справа № 355/1196/13 Головуючий у І
інстанції Коваленко К.В.Провадження №
22-ц/780/50/14 Доповідач у 2 інстанції
Волохов Категорія 44
РІШЕННЯ

Іменем України

10 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Баришівського районного суду
Київської області від 6 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Баришівської селищної ради
Баришівського району Київської
області, третя особа Управління
Держземагентства у Баришівському
районі Київської області про
скасування рішень селищної ради та
визнання Державного акту про право
власності на земельну ділянку
недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_1,
Баришівської селищної ради
Баришівського району Київської
області, третя особа Управління
Держземагентства у Баришівському
районі Київської області про
скасування рішень селищної ради та
визнання Державного акту про право
власності на земельну ділянку
недійсним.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог, ОСОБА_2 вказувала, що після
смерті її матері ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, спадкоємцями першої
черги залишились вона та її рідна
сестра ОСОБА_4

Позивач вказувала, що 19.07.2010 року, у
відповідності до рішення
Баришівського районного суду
Київської області, вони з сестрою
ОСОБА_4, в рівних частинах, успадкували
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами по АДРЕСА_2, а
також земельну ділянку площею 0,2500 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель і споруд та земельну ділянку
площею 0,0584 га для ведення особистого
селянського господарства, які
розташовані по АДРЕСА_2.

Також ОСОБА_2 посилалася на те, що зі
змісту виписки з Рішення № 17 від 04.03. 1994
року «Про приватизацію земельних
ділянок громадянами на території
Ради», вбачається, що виконком селищної
ради вирішив передати у приватну
власність безкоштовно земельні
ділянки наступним громадянам: ОСОБА_3,
жительці АДРЕСА_2, земельну ділянку
площею 0,40 га, з яких: 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та 0,15 га для розвитку
підсобного господарства.

У відповідності до земельно - шнурової
книги Баришівської селищної ради
Баришівського району Київської
області, з 1994 року по 2002 роки, за
домоволодінням АДРЕСА_2, рахується
земельна ділянка площею 0,39 га., що
підтверджується відповіддю селищної
ради на запит адвоката ОСОБА_5 від 24.05.2013
року.

Посилаючись на те, що рішенням суду за
нею та її сестрою було визнано право
власності на земельну ділянку площею
0,2500 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд та
земельну ділянку площею 0,0584 га для
ведення особистого селянського
господарства, тобто загальною площею
0,3084 га, таким чином решта земельної
ділянки, 0,39 - 0,3084= 0,0816 га, залишилась в
користуванні позивачки та її сестри,
оскільки відмови від даної земельної
ділянки вони не писали. В подальшому
без вилучення у попередніх
користувачів, Баришівська селищна рада
перевела дану земельну ділянку в землі
запасу та додавши ще частину з земель
запасу передає у власність ОСОБА_1
земельну ділянку площею 0,1253 га.,
просила скасувати рішень селищної ради
та визнати Державний акт про право
власності на вищевказану земельну
ділянку недійсним.

Рішенням Баришівського районного суду
Київської області від 6 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в
повному обсязі.

Скасовано Рішення Баришівської
селищної ради Баришівського району
Київської області від 26 червня 2012 року
за № 285-15-06 «Про надання згоди на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у
власність громадян», в частині надання
згоди на розробку проекту землеустрою
щодо відведення земельних ділянок у
власність ОСОБА_1, жительці АДРЕСА_1,
земельну ділянку в АДРЕСА_2, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Скасувано Рішення Баришівської
селищної ради Баришівського району
Київської області від 12 жовтня 2012 за №
319.39-17-06 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_1» в частині
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власністьплощею 0,1253 га для будівництва
і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд в
АДРЕСА_2-а гр. ОСОБА_1, Передачі у
власність земельної ділянки площею 0,1253
га для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд в АДРЕСА_2-а гр.
ОСОБА_1.

Визнано Держаний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,1253 та, для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд яка
розташована по АДРЕСА_2, виданого на
ім'я ОСОБА_1 (серії ЯИ № 262152, виданого 16
листопада 2012 року, недійсним.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
в якій просила скасувати рішення суду
першої інстанції з підстав неповного
з'ясування судом обставин, які мають
значення для справи, неправильного
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволені позову та закрити
провадження по справі.

Заслухавши доповідь доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про часткове задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих Колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції не в повній мірі відповідає
зазначеним вимогам закону, виходячи з
наступного.

Згідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Проте колегія суддів приходить до
висновку, що права позивача діями
відповідача ніяким чином не порушено.

Відповідно до положень ч. І ст.328 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

На підставі ч.І ст.1216 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.І ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.І ст.1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ч.І ст.1261 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав із спадкодавцем, має подати
до нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008р. №7 право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців за загальними правилами
спадкування (із збереженням її
цільового призначення) при
підтвердження цього права спадкодавця
державним актом на право власності на
земельну ділянку або іншим
правовстановлюючим документом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
виконкомом Баришівської селищної ради
були грубо порушенні норми чинного
земельного законодавства України та
права самої позивача.

Проте колегія суддів не погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції про задоволення позову
зважаючи на наступне.

ОСОБА_3 мала у користуванні земельну
ділянку: для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,2500 га за адресою АДРЕСА_2 та для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,0584 га за адресою
АДРЕСА_2. Технічна документація із
землеустрою щодо складання державного
акту на право власності на земельну
ділянку була розроблена, кадастровий
номер визначений, але Державний акт не
отриманий в зв'язку із смерть ОСОБА_3

Відповідно до п.1 ст.120 ЗК України у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Рішенням Баришівського районного суду
від 19.07.2010 року визнано право власності
на земельні ділянки площею 0,02500 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та площею 0,0584 га для
ведення особистого селянського
господарства за адресою АДРЕСА_2 за
спадкоємцями ОСОБА_3 - ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Згідно п.6 ст. 118 ЗК України про порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами, ОСОБА_1 було
надано дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у власність громадян із земель
запасу Баришівської селищної ради
площею 0,1253 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд за
адресою АДРЕСА_2, 12.10.2012 року рішенням
Баришівської селищної ради проект був
затверджений.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 претендує на спадщину - спірну
земельну ділянку, яка знаходилась у
спадкодавця ОСОБА_3 із цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, в той час, як
ОСОБА_1 надана земельна ділянка для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд із земель запасу
Баришівської селищної ради
Баришівського району Київської
області.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції на
вищевикладене уваги не звернув та
помилково прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі ОСОБА_1
заслуговують на увагу, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню на підставі ст.309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні вказаного
позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів Апеляційного суду
Київської області,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Баришівського районного суду
Київської області від 6 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити по справі нове
рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :