Дата документу 02.04.2014
Справа № 334/8698/13-ц
Провадження № 2/334/237/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
Ленінський районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Лихосенко
М.О.,

при секретарі Череп М.О.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Запоріжжя цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Запорізької міської ради, третя особа :
Міське комунальне підприємство
"Основаніє" про визнання права
користування квартирою,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до
Запорізької міської ради, третя особа :
Міське комунальне підприємство
"Основаніє" про визнання права
користування житловим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1, вказавши в заяві, що
наймачем вказаної неприватизованої
квартири була її матір ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була зареєстрована та
проживала в ній з 16.11.1993р. відповідно
до ордеру № 1785.

До цього, вона разом з матір`ю ОСОБА_2
та своїм сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
мешкали в однокімнатній квартирі
АДРЕСА_7, житловою площею 15,82 кв.м.

В 1993р. її матері була надана окрема
однокімнатна квартира АДРЕСА_1,
житловою площею 20,6 кв.м., де вона
проживала самостійно.

В 2010 р. її мати досягла 88 річчя та за
своїм віком та станом здоров`я
потребувала допомоги та догляду.

В 2010р. вона перейшла та стала
проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 однією
сім`єю, за вказаною адресою, вела з нею
спільне господарство, сплачувала
комунальні послуги, допомагала
матеріально та здійснювала необхідній
догляд, оскільки мати була людиною
похилого віку та вже не могла себе
обслуговувати самостійно.

ІНФОРМАЦІЯ_5 її мати ОСОБА_2 померла.

17.09.2013р. позивач подала заяву до МКП
"Основаніє" про реєстрацію її місця
проживання за адресою : АДРЕСА_1, де
тривалий час проживала з матір`ю,
однак їй було відмовлено.
Балансоутримувач жилого будинку не
визнає за нею право користування
спірною квартирою та відмовляється
укласти з нею договір найму житлового
приміщення.

Вона займалась організацією поховання
матері ОСОБА_2 та несла витрати на
поховання.

Спільне проживання з матір`ю в
зазначеній квартирі також
підтверджується її медичною карткою та
довідкою з місця роботи, квитанцією
про сплату житлово- комунальних
послуг.

На даний час іншого місця проживання
вона не має, оскільки знялася з
реєстрації з АДРЕСА_7 та там зараз
зареєстрований та проживає її
дорослий син.

Вважає, що у відповідності до ст. 64 ЖК
України, вона як член сім`ї наймача,
набула права користування жилим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1,
оскільки заселилася до неї зі згоди
наймача та тривалий час проживала з
матір`ю однією сім`єю.

Просить визнати за нею право
користування квартирою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
Запорізької міської ради заперечував
проти задоволення позову, пояснив, що
житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться у
віданні та входить до складу житлового
фонду Запорізької міської ради і
належить до державного житлового
фонду. На цей час зазначений будинок
перебуває на балансі МКП «Основаніє».

За даними МКП «Основаніє» ордер № 1785
серія Л від 18.05.1993р. був виданий на
квартиру АДРЕСА_1 на одну особу та в ній
була зареєстрована та мешкала ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до ст.65 ЖК УРСР наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб.

В матеріалах справи відсутні
документи, що підтверджують згоду
ОСОБА_2 на вселення позивача ОСОБА_1 в
квартиру АДРЕСА_4.

Позивач ОСОБА_1 була зареєстрована за
адресою : АДРЕСА_1 з 1990р. та виписана
20.09.2013р., тобто перед поданням позовної
заяви до Ленінського районного суду, що
підтверджено довідкою МКП "Основаніє".

Питання реєстрації позивача ОСОБА_1 за
спірною адресою при житті ОСОБА_2 не
виникало. Мати позивача дозволила їй
тимчасове мешкання у зазначеній
квартирі для догляду та не вирішувала
питання про реєстрацію дочки.

Договір користування житловим
приміщенням з ОСОБА_1 не укладався.

З наданого до позовної заяви акту № 57
від 19.09.2013р. вбачається, що зі слів
сусідів в квартирі АДРЕСА_1 позивач
ОСОБА_1 мешкала разом з хворою матір'ю з
2010р. по день смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5.

Вважає, що позивач мешкала за спірною
адресою, як тимчасовий мешканець в
зв'язку з хворобою ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.98 ЖК УРСР яким
врегульовано порядок проживання
тимчасових мешканців квартири вказано,
наймач жилого приміщення та члени його
сім'ї, які проживають разом з ним,
можуть за взаємною згодою дозволити
тимчасове проживання в жилому
приміщенні, що є в їх користуванні,
інших осіб без стягнення плати за
користування приміщенням (тимчасових
жильців), в тому числі опікуна чи
піклувальника, який не є членом сім'ї
наймача. До того ж слід зазначити, що у
разі проживання особи у статусі
тимчасового мешканця, письмова згода
наймача та членів сім'ї наймача не
надається.

Статтею 99 ЖК УРСР встановлено, що
піднаймачі і тимчасові жильці
самостійного права на займане жиле
приміщення не набувають не залежно від
тривалості проживання. У разі
припинення дії договору найму жилого
приміщення одночасно припиняється і
дія договору піднайму. Піднаймач і
члени його сім'ї, а також тимчасові
мешканці зобов'язані негайно звільнити
займане жиле приміщення. У разі
відмовлення вони підлягають виселенню
без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, порядок реєстрації в
спірну квартиру не був дотриманий та
ОСОБА_1 мешкала в ній, як тимчасовий
мешканець та відсутні підстави для
задоволення позовних вимог позивача.

Просить відмовити в задоволені позову.

Представник МКП "Основаніє" в судовому
засіданні підтвердила факт проживання
позивача без реєстрації в квартирі
АДРЕСА_1 з 2010р., втім зазначила, що
вказаний будинок перебуває у них на
балансі та входить до складу житлового
фонду Запорізької міської ради і
належить до державного житлового
фонду.

Позивач оселилася до спірної
квартири без дотримання правил про
реєстрацію.

Документи на реєстрацію особи не
приймаються, якщо немає житлової
площі 13,6 кв.м. на кожного.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, свідків,
оцінивши всі представлені докази в
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.33 Конституції України,
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання.

Відповідно до ст. 47 Конституції
України, кожен має право на житло.
Держава гарантує не тільки свободу
його придбання, але й можливість
стабільного користування житлом, його
недоторканість.

Згідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї
наймача, які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сім'ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач
вправі за письмовою згодою всіх членів
сім`ї, які проживають разом з ним,
вселити в займане ним жиле приміщення
свою дружину, дітей, батьків, а також
інших осіб. Особи, що вселилися в жиле
приміщення, як члени сім`ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім`ї право користування житловим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім`ї,
які проживають з ним не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
була виділена ОСОБА_2 на підставі
ордеру № 1785 від 18.05.1993р. та вона була
наймачем вказаного житла. ОСОБА_2 була
зареєстрована та проживала в спірній
квартирі з 16.11.1993р.

З 2010р. позивач проживала разом з матір`ю
ОСОБА_2 за вказаною адресою як член її
сім"ї, вели спільне господарство,
сумісно сплачували комунальні
послуги, позивач допомагала матері
матеріально та здійснювала необхідній
догляд, оскільки мати була людиною
похилого віку та потребувала
допомоги. Вселення у житлове
приміщення позивача відбулось за
згодою основного квартиронаймача
ОСОБА_2 та не було тимчасовим,
оскільки позивач проживала там
тривалий час в якості члена сім`ї
наймача. Позивач не була
зареєстрована за вказаною адресою,
оскільки спірна житлова площа також
мала та для реєстрації була
відсутня санітарна норма.

ІНФОРМАЦІЯ_5 її мати ОСОБА_2 померла.

Після смерті ОСОБА_2 позивачка
продовжує постійно проживати в
зазначеній квартирі, визнає умови
Договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, в квартирі
знаходяться всі особисті речі
позивачки та вона фактично виконує
обов'язки наймача житлового
приміщення.

Доводи представника відповідача про
те, що в данному випадку мало місце
тимчасове мешкання, суд вважає
безпідставним.

На даний час іншого місця проживання
позивач не має. В колишній
однокімнатній квартирі житловою
площею 15 кв.м. мешкає її дорослий син.

З пояснень свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, квитанцій про сплату
комунальних послуг вбачається, що
позивач оселилася в спірній квартири
зі згоди матері, як член сім`ї та
постійно мешкала з нею тривалий час
однією сім"єю, доглядала за нею, у них
був спільний бюджет.

Письмової згоди членів сім`ї наймача на
вселення позивача в даному випадку
було непотрібно, оскільки крім матері
в спірній квартирі ніхто не був
зареєстрований.

Що стосується заселення до спірної
квартири без реєстрації, то з
пояснень представника МКП "Основаніє"
вбачається, що не приймаються на
реєстрацію документи, якщо відсутня
житлова площа на кожного в розмірі 13,
6 кв.м.

Спірна квартира є однокімнатною та
має площею 20,6 кв.м.

За таких обставин, суд вважає, що
позивач оселилася у зазначену
квартиру в 2010р. у встановленому
законом порядку, зі згоди наймача, як
член її родини та набула право
користування житловим приміщенням.

Відповідності до ст.64 ЖК УССР, суд
вважає за необхідне визнати право
користування житловим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213 ЦПК України,
ст. 64, 65 ЖК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування
житловим приміщенням в квартирі
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької
області протягом 10 днів.

Суддя:
Лихосенко М. О.