АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1466/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Маймур Ф. Ф. Доповідач - Кіктенко
Л.М. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого судді: Кіктенко Л.М.

Суддів: Глущенко Н.Г.,Осіяна О.М.

при секретарі: Поляковій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" про стягнення
коштів ті відшкодування моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 грудня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" про стягнення коштів та
відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_2,
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
22 травня 2012 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір
банківського вкладу №016-03521-220512,
відповідно до умов якого, позивач
передав відповідачу грошові кошти в
сумі 220 дол. США, а відповідач прийняв
вклад, зобов'язався сплачувати за ним
проценти та повернути вклад у
встановленому цим Договором порядку
(а.с. 2-3).

27.05.2012 року сума вкладу та
нараховані проценти, а саме 242,13 дол.
США, відповідно до умов договору №
016-03521-220512 від 22.05.2013 року, були
перенесені з депозитного рахунку
НОМЕР_1 на рахунок з обліку вкладів
НОМЕР_2, який був відкритий ПАТ "Дельта
Банк" на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 23).

Також встановлено, що 19.10.2013 року
позивач звернувся до відповідача з
заявою, в якій зазначив, що
співробітники банку відмовились від
провадження операцій по
розрахунковому рахунку, посилаючись
на те, що документом, який посвідчує
особистість є виключно "паспорт
громадянина України", що
підтверджується письмовими доказами,
наявними в матеріалах справи (а.с. 4).

Встановлено, що ОСОБА_2 отримав від
ПАТ "Дельта Банк" згідно депозитного
договору №016-03521-220512 від 22.05.2012 року 242,13
дол. США, еквівалент у гривнях: 1 935 грн. 35
коп., що підтверджується заявою на
видачу готівки №75487075 від 28.10.2013 року
(а.с. 24).

Частиною 2 статтею 625 ЦК України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу процентів інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 1060 ЦК України,
якщо вкладник не вимагає повернення
суми строкового вкладу зі спливом
строку, встановленого договором
банківського вкладу або повернення
суми вкладу, внесеного на інших умовах
повернення, після настання визначених
договором обставин, договір вважається
продовженим на умовах вкладу на
вимогу, якщо інше не встановлено
договором.

Відмовляючи позивачу у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції обґрунтовано посилався на
те, що відповідачем виконані умови
договору відносно повернення позивачу
грошового вкладу та сплати процентів.

Рішення суду відповідає вимогам
норм матеріального, процесуального
права, встановленим обставинам і
матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків у
рішенні суду.

Надані позивачем суду першої та
апеляційної інстанції докази не
підтверджують невиконання
відповідачем договірних зобов*язань за
договором.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 та ч.1
ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов*язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Позивач не надав суду доказів, що
саме з вини відповідача позивачу
певний час не видавався грошовий вклад
та проценти, розрахунок по сплаті
заборгованості по інфляції відповідно
до вимог ч.2 ст.625 ЦК України позивач
суду не надав, не конкретизував період
затримки видачі вкладу.

Виходячи із того, що доказів про
наявність обставин, які мають істотне
значення і спростовують правильність
висновків суду першої інстанції
апеляційному суду не надано, судом
першої інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
справа розглянута у рамках позовних
вимог та на підставі доказів, наданих
сторонами, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
слід залишити без змін.

Керуючись ст.,ст.209,303,307, 308,314 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 03 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: