АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц /790/2076|14
Справа № 642/8841/134
Категорія: договір застави
Доповідач-Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді :
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» на
заочне рішення Ленінського районного
суду м. Харкова від 25 листопада 2013 року
по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк « ПриватБанк» до ОСОБА_5 про
передачу предмета застави в заклад ,-

ВСТАНОВИЛА
:

02 жовтня 2013 року представник позивач
звернувся у суд із позовом в якому,
просив вилучити у відповідача та
передати в заклад позивачу предмет
застави- автомобіль ВАЗ 21112 2008 року
випуску реєстраційний номер НОМЕР_1,
який належить відповідачу на праві
власності , а також комплект ключів та
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу на вказаний
автомобіль.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між
сторонами 17 березня 2008 року був
укладений кредитно-заставний договір
№ DN81AR56390055, за умовами якого відповідач
отримав кредит у розмірі 68086, 27 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 9, 60 % на рік на суму
залишку заборгованості з кінцевим
терміном повернення 16.03.2015 року. В
забезпечення виконання зобов'язань за
вказаним договором відповідач передав
в заставу Банку вказаний автомобіль.

Як на підставу своїх вимог представник
позивача ,з посиланням на вимоги ст. ст.
19, 20 Закону України «Про заставу» ,
ст.ст. 25, 26 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» , ст. 526 ЦК України,
посилається на те, що рішенням
Індустріального районного суду
Дніпропетровської області від 20
квітня 2012 року за позовом позивача було
звернуто стягнення на предмет
застави-вказаний автомобіль, шляхом
його продажу Банком , однак відповідач
в порушення вимог зазначених норм
матеріального права та умов договору
не виконує, предмет застави в заклад
Банку не передає ( а.с.2-3).

Справу розглянуто судом за відсутності
сторін.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м.Харкова від 25
листопада 2013 року в задоволенні
позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить скасувати вказане
заочне рішення та ухвалити нове
рішення. яким задовольнити позовні
вимоги позивача.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та порушенням судом
першої інстанції норм матеріального
права.

Представник позивача зазначає,
що при ухваленні рішення суд не
врахував, що умови і порядок передачі
заставного автомобіля в заклад
передбачені як Законом України «Про
заставу», так і п.12.2.2.укладеного між
сторонами кредитно-заставного
договору, а також зазначає, що рішенням
Індустріального районного суду
м.Дніпропетровська від 20 квітня 2012 року
в рахунок погашення заборгованості
звернено стягнення на предмет застави,
шляхом його продажу автомобіля ПАТ КБ
«ПриватБанк» та питання стосовно
передачі предмету застави у заклад
(володіння) банку не було предметом
розгляду даної справи та рішенням не
було передано предмет застави в
володіння банку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача в попередньому
судовому засіданні, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов»язковою підставою для скасування
рішення.

Відмовляючи позивачу в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з відсутності
підстав для задоволення таких вимог.

Однак погодитись з таким
висновком суду не можна.

Так, судом першої інстанції
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що заочним рішенням
Індустріального районного суду
м.Дніпропетровська від 20 квітня 2012
року, яке набрало законної сили 03
травня 2012 року та ухвалено у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк «Приват
Банк» до Публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_5 про
звернення стягнення на предмет
застави, позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приват Банк» задоволені
частково. Суд в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ DN81AR56390055 від 17.03.2008 року в сумі 156784, 13
грн. , звернуто стягнення на предмет
застави : автомобіль ВАЗ 21112 2008 року
випуску реєстраційний номер НОМЕР_1,
який належить відповідачу на праві
власності, шляхом продажу вказаного
автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк», з
укладанням від імені ОСОБА_5 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, із зняттям
вказаного автомобіля з обліку в
органах ДАІ України, а також наданням
ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу. Суд
стягнув солідарно з ОСОБА_5 та ПАТ
«Акцепт Банк» на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 10 000, 00 грн. та відмовив в
задоволенні позову в іншій частині (
а.с.10).

Вказане рішення суду також
свідчить про те, що предметом розгляду
судом , при ухваленні зазначеного
рішення, також були вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк», щодо вилучення у
відповідача ОСОБА_5 спірного
автомобіля та передачі його в заклад
(володіння) позивачу у зв»язку зі
звернення на нього стягнення та в цій
частині позовних вимог позивачу було
відмовлено.

Як свідчить надана представником
позивача копія позовної заяви, на
підставі якої Індустріальний районний
суд м. Дніпропетровська ухвалив
зазначене заочне рішення суду, при
зверненні у суд з зазначеним позовом ,
ПАТ КБ «ПриватБанк» як на підставу
вимог щодо вилучення у відповідача
предмету застави та передачі його у
заклад (володіння) позивачу,
представник позивача посилався
неможливість без фактичного
знаходження автомобіля у позивача,
звернення стягнення на вказаний
предмет застави ,шляхом продажу
вказаного автомобіля ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладанням від імені
ОСОБА_5 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, із зняттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України, а також наданням ПАТ КБ
«Приват Банк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу,
(70-71).

Вказані вище обставини справи
свідчать про те, що рішенням
Індустріального районного суду
м.Дніпропетровська від 20 квітня 2012
року , яке набрало законної сили, було
вирішено спір з приводу вилучення у
ОСОБА_5 та передачу в заставу ПАТ КБ
«ПриватБанк» спірного автомобіля, у
зв»язку зі зверненням на нього
стягнення .

В п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України
встановлено, що суд своєю ухвалою
закриває провадження у справі, якщо
набрало законної сили рішення суду,
ухвалене з приводу спору між тими самим
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав.

Як свідчить позовна заява
позивача, при наявності зазначеного
рішення суду позивач звернувся у суд з
зазначеним позовом по спору між тими ж
сторонами, про той самий предмет (
зазначений вище автомобіль) та з тих
самих підстав ( вилучення у відповідача
та передачу в заклад автомобіля у
зв»язку зі звернення на нього
стягнення ).

Cуд першої інстанції на вказані
вище обставини справи та вимоги норм
процесуального права уваги не звернув
та в порушення зазначеної норми ЦПК
України ухвалив рішення у справі при
наявності вказаного заочного рішення
суду , яке набрало законної сили ,
ухваленого з приводу спору між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав.

Порушення судом першої інстанції
при ухваленні рішення п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК
України, у відповідності до вимог ч.1 ст.
310 ЦПК України, є обов»язковою
підставою для скасування ухваленого у
справі заочного рішення та закриття
провадження у справі.

Керуючись ч.3 ст. 303, ч.1 ст. 310, п.1 ч.1
ст. 205, ст.ст. 315, 317, 319, 218 ЦПК України,
судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приват Банк» задовольнити
частково. Скасувати заочне рішення
Ленінського районного суду м. Харкова
від 25 листопада 2013 року.

Закрити провадження у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк «Приват
Банк» до ОСОБА_5 про передачу предмета
застави в заклад .

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді: