Справа № 201/1857/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про витребування безпідставно
отриманих коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про
стягнення безпідставно отриманих
коштів. В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач посилається на те, що 31
липня 2012 року до нього звернулась
відповідач з вимогою про повернення їй
боргу в розмірі 3 100 доларів США, які
вона начебто позичала його сину ОСОБА_3
12 лютого 2012 року. В 2012 році син
позивача ОСОБА_3 тяжко захворів, а саме
у нього було виявлено злоякісну
меланому нижньої кінцівки, ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3 помер. Знаходячись в
схвильованому стані, в зв'язку з тяжкою
хворобою свого сина, позивач 31 липня 2012
року віддав відповідачу грошові кошти
в розмірі 3 100 доларів США, після чого
згодом у вересні 2012 року дізнався, що
син не позичав у ОСОБА_2 ніякі грошові
кошти, тому позивач просить суд
повернути йому безпідставно отриманні
грошові кошти.

В судовому засідлані позивач та його
представники позовні вимоги
підтримали та просили їх задовольнити
в повному обсязі.

Відповідач та її представник в
судовому засіданні заперечували проти
задоволення позовних вимог та
наполягали, що грошові кошти ОСОБА_2
отримала саме від ОСОБА_3.

Вислухати пояснення сторін,
допитавши свідка, оцінивши надані та
добуті докази, перевіривши матеріали
справи, суд вважає позовні вимоги не
обґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона передає
у власність другій стороні грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку
ж кількість речей того ж роду та такої
ж якості.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що
договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа -
незалежно від суми.

Відповідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов*язана повернутим
майно і тоді, коли підстави, на якій
воно було набуте , згодом відпала.

В судовому засіданні встановлено, що в
лютому 2012 році ОСОБА_2 надала ОСОБА_3
грошові кошти в розмірі 3 100 доларів США
про що була складена розписка.

Як пояснила в судовому засіданні
ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3, з березня 2012
року по травень 2012 рік проживали
однією сім*єю, вели спільний бюджет. В
травні вони посварилися та відповідач
переїхала проживати до своєї матері. В
зв'язку з виниклою сваркою ОСОБА_2
стала прохати ОСОБА_3 про повернення їй
грошових коштів оскільки на той час
вона була вагітна та їй потрібні були
грошові кошти.

31 липня 2012 року ОСОБА_3 повернув ОСОБА_2
грошові кошти в розмірі 3 100 доларів США,
про що ОСОБА_2 надала ОСОБА_3 розписку
/а.с.63/.

Факт існування боргу ОСОБА_3 перед
ОСОБА_2 та факт передачі грошових
коштів саме ОСОБА_3 підтверджується
висновком експертного дослідження
мобільного телефону ОСОБА_2 від 07
березня 2014 року № 70/39-02, де зафіксовано
смс спілкування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
стосовно існуючого боргу ОСОБА_3 перед
ОСОБА_2 /а.с. 24-33/

Сторони в судовому засіданні не
заперечували факт написання розписки
ОСОБА_2.

Заперечення позивача про те, що
грошові кошти відповідачу передавав
саме він, а не його син не можна
прийняти до уваги, оскільки розписка
написана ОСОБА_2 саме ОСОБА_3.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Стаття 58 ЦПК України встановлює, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до положень статті 212
ЦПК України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір, а саме
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Отже, заслухавши сторони та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає їх належними та достатніми для
вирішення справи по суті, та такими, що
відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК
України, згідно яких належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування, а сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене суд вважає за
необхідне позовні вимоги позивача не
обгрунтованими та такими що не
підлягають задоволенню, оскільки
позивачем не надано жодного доказу на
підтвердження факту передачі грошових
коштів саме ним.

Стосовно заявлених вимог ОСОБА_2 про
стягнення на її користь з позивача, у
випадку відмови в задоволенні позовних
вимог або залишення позовних вимог без
розгляду, сплачених нею грошових
коштів за надання юридичної допомоги
та проведення експертизи, суд вважає за
необхідне відмовити з наступних
підстав.

Так, відповідачем не доведено
належними, допустимими та достатніми
доказами те, що вона сплатила адвокату
ОСОБА_5 саме 1 000 грн. в рахунок правової
допомоги та чи було сплачену зазначену
суму грошових коштів взагалі, оскільки
долучена до матеріалів справи довідка
адвоката про сплату адвокатського
гонорару з огляду на положення Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні», який
визначає загальні засади систем
розрахунків в Україні, Глави 74 ЦК
України, Положення про ведення касових
операцій в національній валюті в
України (затв. Постановою НБУ від 15.12.2004
року № 637), Інструкції «Про
безготівкові розрахунки в України в
національній валюті» (затв. Постановою
НБУ від 22.01.2004 року № 22), не є фінансовим
платіжним документом та не підтверджує
ані переказ, ані передачу грошових
коштів.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до
судових витрат належать витрати,
пов'язані із залученням свідків,
спеціалістів, перекладачів та
проведення судових експертиз. Тобто
дана стаття передбачає компенсацію
тільки судових експертиз, які
проводяться відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК
України.

Експертиза мобільного телефону
ОСОБА_2 від 07 березня 2014 року № 70/39-02 не
призначалась судом, а була проведена з
власної ініціативи відповідача, а отже
підстави для її компенсації відсутні.

Судові витрати розподілити на
підставі ст.. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, Керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про витребування безпідставно
отриманих коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С.О. Демидова