Великоолександрівський районний суд
Справа № 650/313/14-ц
Провадження №2/650/116/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

24.04.2014 року Великоолександрівський
районний суд Херсонської області

в складі: головуючого -
судді Коваля В.О.

при секретарі -
Пилипенко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. В.
Олександрівка справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія»
Автофінанс про захист прав споживача,
та застосування наслідків недійсного
(нікчемного) правочину,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія» Автофінанс про захист прав
споживача, та застосування наслідків
недійсного (нікчемного) правочину.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що 13.02.2014 року між ним та
відповідачем було укладено договір №
009473 фінансового лізингу з додатками,
вказавши, що відповідач приховав від
нього інформацію про відсутність у
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія»
Автофінанс ліцензії для надання
будь-яких фінансових послуг з
залученням фінансових активів від
фізичних осіб, договір лізингу
нотаріально не посвідчений, діяльність
якою займається відповідач є нечесною
підприємницькою практикою, такою, що
вводить споживачів в оману, тому
укладений договір не відповідає
вимогам Закону України «Про захист
прав споживачів» та ст. 220 ЦК України і є
нікчемним, просив стягнути з ТОВ
"Лізингова компанія "Автофінанс" на
його користь кошти в розмірі 82000 грн.
В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав
вимоги позовної заяви, вказав, що в
договорі передбачені платежі, зокрема
комісійна винагорода у розмірі 10%,
комісія 3% вартості трактора, аванс ціни
предмета лізингу, які не передбачені
законом «Про фінансовий лізинг».
Вказав, що відповідач не має ліцензії
на ведення такої господарської
діяльності, договір лізингу
нотаріально не був посвідчений, таким
чином відповідач займається на його
думку нечесною підприємницькою
діяльністю, у зв'язку з чим просить
стягнути з відповідача на його користь
82000грн., оскільки договір лізингу є
нікчемним згідно вимог ч.1 ст. 220 ЦК.

Представник відповідача до суду не
з'явився, направив заперечення у
письмовому вигляді, з якого вбачається,
що вимоги позову не визнав, просив
розглянути справу без його участі.
В запереченнях відповідач
посилається на те, що дійсно, 13.02.2014 року
між сторонами було укладено договір
фінансового лізингу № 009473 з
відповідними додатками до нього.
В заперечення
посиланням позивача на те, що
відповідач приховав від нього
інформацію про відсутність у ТОВ
«Лізингова компанія» Автофінанс
ліцензії для надання будь-яких
фінансових послуг, вказав, що
підтвердженням отримання позивачем
повної, необхідної, доступної та
достовірної інформації про положення
Договору є особисте підписання
Позивачем кожної сторінки самого
Договору та Заяви про повноту
отриманої інформації, а отже було
досягнуто згоди по всіх істотних
умовах. Відповідач вказав, що ТОВ
«Лізингова компанія» Автофінанс
займається виключно господарською
діяльністю по наданню послуг з
фінансового лізингу, для чого мають
відповідну довідку з Нацкомфінпослуг
на здійснення такого виду діяльності.
На посилання позивача, що на його думку
сплата передбаченого Договором
авансового платежу, який становить 50 %
від вартості товару, є однією з
несправедливих умов. Відповідач
вважає, що позивач робить такий
висновок без належного ознайомлення з
нормами чинного законодавства України,
так як Законом не встановленого
граничного розміру сум, які мають право
включати в Договір лізингодавці,
натомість таке право належить
сторонам. Відповідач запропонував
відповідні лізингові платежі, а
позивач в свою чергу з ними погодився
та підписав правочин на умовах,
запропонованих ТОВ «Лізингова
компанія «АвтоФінанс». На посилання
позивача про те, що даний правочин
підлягає обов'язковому нотаріальному
посвідченню, а отже має бути визнаний
недійсним з підстав недотримання
такого посвідчення сторонами,
відповідач вказав, що не існує норми,
яка б встановлювала обов'язковість
нотаріального посвідчення договорів
фінансового лізингу, незалежно від
того, якого виду майно передається у
лізинг та кому саме. На підставі
вищевказаного відповідач вважає, що
позов ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова
компанія «АвтоФінанс» є безпідставним
та необгрунтованим, таким що не
підкріплений жодним належним та
допустимим доказом, а отже не підлягає
задоволенню.
Вислухавши позивача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає.

В судовому
засіданні було встановлено, що позивач
13.02.2014 уклав з ТОВ «Лізингова компанія»
Автофінанс договір № 009473 фінансового
лізингу з додатками.
У судовому засіданні
встановлено, що позивач вважає договір
№ 009473 нікчемним, з підстав відсутності
у ТОВ «Лізингова компанія» Автофінанс
ліцензії, дану інформацію відповідач
від нього як він вважє приховав,
договір не був нотаріально
посвідчений, та даний договір має в
своєму змісті несправедливі умови.

Однак при вивчені та
аналізі заперечення відповідача,
вищевказані посилання позивача є
необґрунтованими, про що зазначив
відповідач з посиланням на конкретне
законодавство.
Підтвердженням отримання Позивачем
повної, необхідної, доступної та
достовірної інформації про положення
Договору є особисте підписання
Позивачем кожної сторінки самого
Договору та Заяви про повноту
отриманої інформації, а отже було
досягнуто згоди по всіх істотних
умовах.

З аналізу норми ст.230 ЦК України
слідує, що правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
обману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. Ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. При цьому обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.
Про це зазначено і п. 20 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» .

Відповідач здійснює свою господарську
діяльність відповідно до норм чинного
законодавства України. ТОВ «Лізингова
компанія «Автофінанс» займається
виключним видом господарської
діяльності по наданню послуг з
фінансового лізингу. Зокрема,
відповідно до Розпорядження Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг від 22.01.2004 року № 21
затверджено положення про надання
послуг з фінансового лізингу
юридичними особами - суб'єктами
господарювання, які за своїм правовим
статусом не є фінансовими установами.
Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Положення
Юридична особа має можливість надавати
послугу з фінансового лізингу, якщо у
предметі діяльності, визначеному
установчими (засновницькими)
документами, передбачено здійснення
діяльності з надання послуг з
фінансового лізингу та враховано
вимоги законодавства щодо можливості
суміщення фінансових послуг, а також за
наявності:внутрішніх правил з надання
послуги з фінансового лізингу,
затверджених уповноваженим органом
юридичної особи, згідно установчих
документів; кваліфікованих
працівників, які безпосередньо
здійснюють діяльність з фінансового
лізингу; довідки про взяття на облік
юридичної особи, виданої Держфінпослуг
та/або Нацкомфінпослуг.
Отже юридичні особи,
які займаються господарською
діяльністю по наданню послуг
фінансового лізингу, мають відповідати
всім встановленим критеріям, зокрема
має отримати відповідну Довідку з
Нацкомфінпослуг на здійснення такого
виду діяльності. Таким чином,
відповідач виконавши всі передбачені
законодавством вимоги, 11.09.2012 року
отримав відповідну Довідку, що також
зазначено в договорі. (довідка в
матеріалах справи).
Разом з тим, чинним
законодавством України не передбачено
необхідності отримання ліцензії на
надання послуг з фінансового лізингу
відповідними суб'єктами. Даний
висновок також підтверджує і
Нацкомфінпослуг своїм листом від 09.08.2013
року.(лист в матеріалах справи).
Отже, посилання позивача на
незаконність діяльності відповідача,
яка порушує його права як споживача є
безпідставними та повністю
спростованими. А твердження позивача,
що ТОВ «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» проводить нечесну
підприємницьку діяльність, яка вводить
споживача в оману є необгрунтованим та
не підкріпленим жодним належними та
допустими доказами.

Відповідно до ст.
16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» Сплата
лізингових платежів здійснюється в
порядку, встановленому договором.
Лізингові платежі можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину
вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду
лізингодавцю за отримане у
лізингмайно;

в) компенсацію відсотків за
кредитом;

г)інші витрати лізингодавця, що
безпосередньо пов'язані з виконанням
договору лізингу.

Тобто Законом не встановленого
граничного розміру сум, які мають право
включати в Договір лізингодавці,
натомість таке право належить
сторонам. Відповідач запропонував
відповідні лізингові платежі, а
позивач в свою чергу з ними погодився
та підписав правочин на умовах,
запропонованих ТОВ «Лізингова
компанія «АвтоФінанс».
Умовами Договору
передбачено, що однією з головних умов
надання Предмету Лізингу у володіння
та користування Лізингоодержувачу, є
сплата останнім на рахунок
Лізингодавця авансового платежу, який
є сумою, яка відшкодовує частину
вартості предмету лізингу. Після
сплати даної суми, ТОВ «Лізингова
компанія «АвтоФінанс» доплачує свої 50 %
від вартості товару та придбає
вказаний у специфікації предмет
лізингу у свою власність.
Зокрема, відповідно до ст.
806 параграфу 6 «Лізинг» глави 58 «Найм
(оренда)» ЦК України до договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. Особливості окремих видів і
форм лізингу встановлюються законом (
між сторонами було укладено договір
фінансового непрямого лізингу!!!).

Відповідно до ст. 759-786 параграфу 1
«Загальні положення про найм
(оренду)»глави 58 «Найм (оренда)» ЦК
України врегульовані відносини
предмету договору найму, плати за
користування, строку договору,
правових наслідків неналежного
виконання договорів тощо. При цьому
загальні положення про найм (оренду),
викладені у ст.759-786 ЦК України не
встановлюють вимог про обов'язкове
нотаріальне посвідчення договорів
оренди або лізингу.
Згідно з ст.799 параграфу 5 «Найм (оренда)
транспортного засобу» глави 58 «Найм
(оренда)» ЦК України договір найму
транспортного засобу укладається у
письмовій формі. Договір найму
транспортного засобу за участю
фізичної особи підлягає нотаріальному
посвідченню.

Проте, відповідно до ст.6
Закону України «Про фінансовий лізинг»
договір лізингу має бути укладений у
письмовій формі. Істотними умовами
договору лізингу є: предмет лізингу;
строк, на який лізингоодержувачу
надається право користування
предметом лізингу (строк лізингу);
розмір лізингових платежів; інші умови,
щодо яких за заявою хоча б однієї із
сторін має бути досягнуто згоди. Строк
лізингу визначається сторонами
договору лізингу відповідно до вимог
цього Закону.

З наведеного вбачається, що
договір фінансового лізингу повинен
відповідати вимогам статей параграфу 6
«Лізинг» глави 58 «Найм (оренда)»,
параграфу 1 «Загальні положення про
найм (оренду)» глави 58 «Найм (оренда)» ЦК
України та ЗУ «Про фінансовий лізинг»,
які не містять вимог про обов'язкове
нотаріальне посвідчення договорів
фінансового лізингу. При цьому, норма
ст.799 Цивільного кодексу України, на яку
посилається позивач, міститься у
параграфі 5 «Найм (оренда)
транспортного засобу» глави 58 «Найм
(оренда)», який взагалі не регулює
відносини фінансового лізингу та є не
спеціальною нормою, як на те вказує
позивач, а загальною, яка прямо не
регулює лізинг, а являються допоміжною
нормою.
Отже, відповідно до чинного
законодавства України, зокрема ЦК
України та ЗУ «Про фінансовий лізинг»,
яким повністю урегульовано такий вид
економічної діяльності як фінансовий
лізинг, і посилання позивача на норми
ст. 799 ЦК України є безпідставними,
оскільки передбачено, що фінансовий
лізинг повністю регулюється
спеціальними законами, а отже до
договорів лізингу можуть
застосовуватися загальні положення
про найм (оренду) лише з урахуванням
спеціальних особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. Отже, не існує норми, яка б
встановлювала обов'язковість
нотаріального посвідчення договорів
фінансового лізингу, незалежно від
того, якого виду майно передається у
лізинг та кому саме. Відповідно до
ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Як вбачається
із змісту позовної заяви, Позивачем не
наведено жодного належного доказу для
доведення тих обставин, на які він
посилається, а отже, не доведено
невиконання або неналежне виконання
зобов'язання Відповідачем.
Керуючись ст.ст. 6, 10, 11 ЦПК
України, ст.ст. 220, 799 ЦК України,
Законом України «Про захист прав
споживачів», Законом України «Про
фінансовий лізінг», Закону України
«Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг» України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія»
Автофінанс про захист прав споживача,
та застосування наслідків недійсного
(нікчемного) правочину відмовити.

На рішення суду може бути подано
апеляцію до Херсонського апеляційного
суду через місцевий суд протягом 10 днів
з дня його проголошення.

СУДДЯ
В.О.Коваль