АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/222/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/1141/14
Головуючий у 1-й інстанції Науменко Н. Д.
Доповідач Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Гальонкіна С.А., Панченка О.О.

при секретарі Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ТОВ
«Богодухівський молокозавод» на
рішення Козельщинського районного
суду Полтавської області від 25 лютого
2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ТОВ «Богодухівський молокозавод» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільнені та
моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_1
звернулася до суду із вказаним позовом,
просила ухвалити рішення, яким
стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільнені у сумі 3 441
грн., 2 000 грн. моральної шкоди.

Заявлені вимоги мотивовані тим,
що після звільнення з роботи 26 вересня
2013 року відповідач сплатив
заборгованість по заробітній платі
лише 12 грудня 2013 року.

Рішенням Козельщинського
районного суду Полтавської області від
25 лютого 2014 року позов задоволений
частково: стягнуто з ТОВ
«Богодухівський молокозавод» на
користь ОСОБА_1 2 865 грн. 78 коп.
середньомісячного заробітку за час
затримки розрахунку при звільнені, 500
грн. у рахунок відшкодування моральної
шкоди, 500 грн. витрат на правову
допомогу, а також 243 грн. 60 коп. судового
збору на користь Держави.

В апеляційній скарзі ТОВ
«Богодухівський молокозавод»,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
у частині задоволених позовних вимог
скасувати.

В обгрунтування вимог
апеляційної скарги відповідач
посилається на те, що затримка
розрахунку при звільнені позивачки
сталася внаслідок її поведінки, так як
вона відмовилася вчасно отримати
кошти. У справі відсутні належні докази
на підтвердження факту понесення
позивачкою витрат на правову допомогу
у зв'язку з розглядом саме цього спору у
суді.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених в
суді першої інстанції, заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь в
справі, дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково з
наступних підстав:

Відповідно до п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України апеляційний суд за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції вправі змінити рішення суду
першої інстанції у разі виявлення
неправильного застосування норм
матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
наказом №61-к від 01 серпня 2013 року
ОСОБА_1 прийнята на роботу у Харківську
філію ТОВ «Богодухівський
молокозавод» на посаду торгівельного
представника. Наказом № 77-к від 26
вересня 2013 року ОСОБА_1 звільнена з
роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України
за згодою сторін. При звільнені з
роботи заборгованість із заробітної
плати складала 2 176 грн. 06 коп. 25 жовтня і
28 жовтня 2013 року ОСОБА_1 письмово
зверталася до уповноважених органів зі
скаргами на невиплату заробітної плати
при звільнені. Трудову книжку ОСОБА_1
отримала 21 жовтня 2013 року, а
розрахункові кошти - 12 грудня 2013 року.

Суд першої інстанції з
дотриманням вимог ст.212 ЦПК України
перевірив доводи і заперечення сторін,
дав їм належну правову оцінку і дійшов
обґрунтованого про часткове
задоволення позову. При цьому суд
першої інстанції виходив з доведеності
факту порушення відповідачем вимог
ст.116 КЗпП України щодо проведення
розрахунку з працівником у день
звільнення.

Доводи апеляційної скарги про те,
що причиною затримки розрахунку при
звільненні стала поведінка позивачки,
яка не з?явилася за отриманням
розрахункових коштів, колегія суддів
визнає необґрунтованими.

Відповідно до змісту ст.116 КЗпП
України обов'язок з виплати усіх
належних сум працівнику при звільнені
покладений на роботодавця, при цьому
законом не зобов?язує працівника
вчиняти певні дії для того, щоб
поставити до відома роботодавця про
своє бажання отримати розрахункові
кошти. Окрім того, статтею 60 ЦПК України
обов'язок доказування покладається на
сторону, яка доводить ту обставину, на
яку вона посилається в обґрунтування
своїх вимог або заперечень.

Стверджуючи у апеляційній скарзі
про неявку ОСОБА_1 для отримання коштів
при звільнені, відповідач не надав
жодного належного і допустимого доказу
в обґрунтування цієї обставини. Лист
Харківської філії ТОВ «Богодухівський
молокозавод» №13 від 22 листопада 2013
року (а.с.8) не може бути прийнятий до
уваги, оскільки він направлений
позивачці вже після того, як за її
письмовими зверненнями були проведені
перевірки уповноваженими органами.

Посилання відповідача на
порушення судом норм процесуального
закону суперечать матеріалам справи,
оскільки передача справи з одного суду
до іншого відбулася у відповідності до
вимог ст.116 ЦПК України. Копія ухвали
Ленінського районного суду м.Полтави
від 14 січня 2014 року (а.с.20) отримана
Харківською філією ТОВ
«Богодухівський молокозавод» 22 січня
2014 року (а.с.22).

Таким чином, рішення суду першої
інстанції у частині стягнення з
відповідача середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільнені
і відшкодування моральної шкоди є
законним і обґрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів не
може погодитися з висновками суду щодо
обґрунтованості вимоги про стягнення
витрат на правову допомогу з наступних
підстав.

Відповідно до ст..1 ЗУ «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому
засіданні, під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_1 згідно квитанції до
прибуткового касового ордеру № 28/13
сплатила у грудні 2013 року ПП ОСОБА_3 500
грн. за надання правової допомоги (а.с.19,
29). Разом з тим, у матеріалах справи
відсутні дані про те, що вказана особа
(ПП ОСОБА_3) надавала правову допомогу
у судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза
судовим засіданням або під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді.

За таких обставин відсутні
підстави вважати доведеними вимоги
ОСОБА_1 про відшкодування витрат на
правову допомогу.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1
ст.309, ст.314, ст.316, ст.319 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ «Богодухівський
молокозавод» задовольнити частково.

Рішення Козельщинського
районного суду Полтавської області від
25 лютого 2014 року у частині задоволення
вимоги про відшкодування на користь
ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у
сумі 500 грн. скасувати. Ухвалити у цій
частині нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_1 у задоволенні позовної вимоги
про стягнення з ТОВ «Богодухівський
молокозавод» 500 грн. у рахунок
відшкодування витрат на правову
допомогу за недоведеністю.

В іншій частині рішення
Козельщинського районного суду
Полтавської області від 25 лютого 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
О.А. Лобов

Судді
С.А. Гальонкін

О.О. Панченко

З оригіналом згідно

Суддя
О.А.Лобов