АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/650/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Черновський Г.В. Доповідач -
Кіктенко Л.М.Категорія 57
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. Дніпропетровськ

29 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого судді: Кіктенко Л.М.

Суддів: Глущенко Н.Г.,Осіяна О.М.

при секретарі: Нікуліній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 05 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про розірвання мирової угоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 05 листопада 2013
року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
розірвання мирової угоди задоволено.

З таким рішенням не погодився
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити позивачці у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального,
процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з ухваленням нового рішення з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Вимогам вказаного процесуального
закону оскаржуване рішення суду не
відповідає.

Як убачається із матеріалів справи
(а.с.15), ухвалою Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня
2012 року по цивільній справі № 412/10881/2012
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя була визнана мирова
угода, укладена між сторонами з приводу
поділу спільної сумісної власності
подружжя, якою квартира АДРЕСА_1 була
визнана сумісною власністю ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, останні визнають, що способом
поділу цього майна є сумісний його
продаж за суму, що визначать сторони та
поділ між собою в рівних частинах
грошових коштів, отриманих від продажу
(а. с. 15).

6 серпня 2013 року позивачка звернулася
до Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська з позовом про
розірвання мирової угоди, посилаючись
на норми матеріального права - на
ст.,ст.15,16,651,653 та 654 ЦК України.

Розглядаючи спір по суті, суд
посилався на те, що правовідносини,
які виникли між сторонами,
урегульовані нормами Цивільного
кодексу України.

Стаття 15 ЦК України встановлює, що
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частина 2 ст. 651 ЦК України
передбачає, що можливість зміни
договору за згодою сторін у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувались при укладенні договору.

Задовольняючи позовні вимоги
позивачки, суд посилався на те, що умови
укладеної між сторонами та
затвердженої судом мирової угоди не
виконуються, у позивача наявні
обґрунтовані сумніви щодо сприяння
відповідача у виконанні умов спірної
мирової угоди, суд вважає, що даний
позов підлягає задоволенню.

Погодитися з таким висновком суду
неможливо,оскільки він суперечить
вимогам процесуального права.

Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено,
що кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.16 ЦК України
способом захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1/ визнання права;

2/ визнання правочину недійсним ;

3/ припинення дії, яка порушує право;

4/відновлення становища, яке існувало
до порушення:

5/ примусове виконання обов*язку в
натурі;

6/ зміна правовідношення;

7/ припинення правовідношення;

8/ відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9/ відшкодування моральної /немайнової/
шкоди;

10/ визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Згідно вимог ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо сторони уклали мирову
угоду і вона визнана судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України про
закриття провадження у справі суд
постановляє ухвалу.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що
мирова угода укладається сторонами з
метою врегулювання спору на основі
взаємних поступок і може стосуватися
лише прав та обов'язків сторін та
предмета позову. Сторони можуть
укласти мирову угоду і повідомити про
це суд, зробивши спільну заяву. Якщо
мирову угоду або повідомлення про неї
викладено в адресованій суду письмовій
заяві сторін, ця заява приєднується до
справи. До ухвалення судового рішення у
зв'язку з укладенням сторонами мирової
угоди суд роз'яснює сторонам наслідки
такого рішення, перевіряє, чи не
обмежений представник сторони, який
висловив намір вчинити ці дії, у
повноваженнях на їх вчинення. У разі
укладення сторонами мирової угоди суд
постановляє ухвалу про закриття
провадження у справі. Закриваючи
провадження у справі, суд за
клопотанням сторін може постановити
ухвалу про визнання мирової угоди.
Якщо умови мирової угоди суперечать
закону чи порушують права, свободи чи
інтереси інших осіб, суд постановляє
ухвалу про відмову у визнанні мирової
угоди і продовжує судовий розгляд. Суд
не визнає мирової угоди у справі, в
якій одну із сторін представляє її
законний представник, якщо його дії
суперечать інтересам особи, яку він
представляє.

Тобто, мирова угода це досягнута між
сторонами в ході судового розгляду і
під контролем суду заснована на
взаємних поступках угода, яка по новому
визначає їх суб'єктивні права та
обов'язки. Метою такої угоди є
врегулювання спору між самими
сторонами, а її умови можуть
стосуватися лише прав та обов'язків
сторін та предмет спору, який
відповідно до позовної заяви
складається з суті та змісту
правовідносин сторін та є матеріально
правовою вимогою позивача до
відповідача, стосовно якої він просить
постановити судове рішення. Не може
визнаватися судом мирова угода, в якій
нічого не вирішено про долю заявлених
позивачем вимог і умови якої не
пов'язані зі спірними
правовідносинами, або яка зачіпає
права та інтереси інших осіб або
стосується інших правовідносин.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 ЦПК України
у разі закриття провадження у справі
повторне звернення до суду з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав
не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції на вказані норми
процесуального закону належної уваги
не звернув та помилково керувався
ст.,ст.15,651,654 ЦК України, які не
розповсюджуються на спірні
правовідносини.

Крім того, даний позов позивачки є
неналежним захистом її прав відповідно
до вимог ст.16 ЦК України.

У зв*язку з порушенням судом першої
інстанції норм матеріального,
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне оскаржуване
рішення суду скасувати і у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
розірвання мирової угоди відмовити.

Керуючись ст.,ст. 209,303,307,309,316 ЦПК
України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 5 листопада 2013
року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про розірвання мирової угоди
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: