Справа №577/225/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Ярмак О. М.Номер провадження
22-ц/788/768/14 Суддя-доповідач - Левченко
Тетяна. Афанасіївна. Категорія - 27
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Левченко Т. А.,

суддів - Таран С. А., Собини О. І.,

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 11 березня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення боргу за договором
позики, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, який
обґрунтовує тим, що 24 жовтня 2010 року
відповідач отримав від нього кошти за
договором позики в розмірі 15 000 грн. 00
коп., що підтверджується наданою ОСОБА_3
розпискою. Вказані кошти необхідні
були відповідачу для виплати кредиту. 20
вересня 2013 року він звернувся до
відповідача з вимогою повернути борг.
Проте, ОСОБА_3 в добровільному порядку
не повернув отримані кошти, тому
просить стягнути з відповідача на його
користь борг за договором позики в
розмірі 15 000 грн.

Рішенням суду від 11 березня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
борг за договором позики від 24 жовтня
2010 року в розмірі 15 000 грн., а також
понесені судові витрати у вигляді
сплати судового збору в розмірі 243 грн.
60 коп., всього 15243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову. В
доводах апеляційної скарги
посилається на те, що судом при
ухваленні рішення було порушено норми
матеріального та процесуального права,
неповно досліджені та з'ясовані
обставини справи. Зазначає, що отримана
ним від позивача грошова сума є внеском
за договором про спільну діяльність з
надання послуг пасажирських
перевезень з використанням автобуса
«Анторус» ХАЗ 35-50.02, держ. номер НОМЕР_1.
Позивач, тимчасово керуючи вказаним
автобусом, скоїв дорожньо-транспортну
пригоду. Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди автобус
було пошкоджено та він поніс витрати на
його ремонт, а тому позивач
запропонував йому в усній формі
добровільно відшкодувати завдані
збитки за рахунок коштів, які він надав
йому згідно розписки від 24.10.2010 року.
Розписка, на яку посилається позивач,
містить елементи різних договорів, як
договору позики, так і договору про
сумісну діяльність, тому вважає, що для
вирішення даного спору слід було
застосовувати відповідні положення
обох договорів. Крім того зазначає, що
позивач звернувся до суду з пропуском
строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_3 та його представника
ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що 24
жовтня 2010 року ОСОБА_3 отримав від
ОСОБА_4 кошти в розмірі 15 000 грн. 00 коп.,
які зобов'язався повернути, що
підтверджується розпискою від 24 жовтня
2010 року на а. с. 35. Строк повернення
коштів сторони не визначили.

Вимога про повернення позики в розмірі
15 000 грн. 00 коп. була направлена ОСОБА_4
відповідачу 20 вересня 2013 року та
отримана ОСОБА_3 24 вересня 2013 року, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення на а. с. 4. Однак повернути
отримані кошти відповідач
відмовляється, посилаючись на те, що з
вини ОСОБА_4 було пошкоджено належний
йому автобус «Анторус» ХАЗ 35-50.02, держ.
номер НОМЕР_1, який повинен бути
відремонтований за кошти позивача.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
не виконав взяті на себе зобов'язання
за договором позики, а тому з нього на
користь позивача підлягає стягненню
сума боргу.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для задоволення
позову, так як суд дійшов його
правильно встановивши фактичні
обставини справи, з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовим ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

На вимогу позивача, відповідач свій
обов'язок по поверненню, отриманих ним
від позивача грошових коштів, не
виконав, а тому суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що він
повинен сплатити позивачу суму боргу.

Колегія суддів вважає помилковими
доводи апеляційної скарги про те, що
отримана ним від позивача грошова сума
є внеском за договором про спільну
діяльність і розписка, надана ним
позивачу 24.10.2010 року містить елементи
як договору позики так і договору про
сумісну діяльність, а тому до спірних
правовідносин необхідно застосовувати
положення обох договорів.

Позивач заперечує укладення між ним
та ОСОБА_3 договору про спільну
діяльність та факт здійснення такої
діяльності.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, що яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Згідно ст. 1130 ЦК України за договором
про спільну діяльність сторони
(учасники) зобов'язуються спільно діяти
без створення юридичної особи для
досягнення певної мети, що не
суперечить законові.

Ст. 1131 ЦК України передбачено, що
договір про спільну діяльність
укладається у письмовій формі. Умови
договору про спільну діяльність, у тому
числі координація спільних дій
учасників або ведення їхніх спільних
справ, правовий статус виділеного для
спільної діяльності майна, покриття
витрат та збитків учасників, їх участь
у результатах спільних дій та інші
умови визначаються за домовленістю
сторін, якщо інше не встановлено
законом про окремі види спільної
діяльності.

Зміст розписки, підписаною ОСОБА_3
24.10.2010 року не містить істотних умов
договору про спільну діяльність, які
передбачені ст. 1131 ЦК України, а тому
відповідно до положень ст. 638 ЦК України
вона не підтверджує факт укладення
сторонами договору про спільну
діяльність. Виходячи з цього, підстави
вважати, отримані ОСОБА_3 від позивача
грошові кошти в сумі 15000 грн. внеском у
спільну діяльність, відсутні.

Відповідач, під час розгляду справи
судом першої інстанції, пояснив, що
грошові кошти в сумі 15000 грн. він
отримав від ОСОБА_4 в борг для погашення
кредиту за автобус «Анторус» ХАЗ 35-50.02,
держ. номер НОМЕР_1. Вони з позивачем
спільну діяльність не здійснювали, а
договір про спільну діяльність вони
мали намір укласти лише у разі надання
позивачем в строк до січня 2011 року
коштів в сумі 25 000 грн. для ведення
спільного бізнесу щодо перевезення
пасажирів автобусом «Анторус» ХАЗ
35-50.02, держ. номер НОМЕР_1. В іншому
випадку він повинен був повернути,
отримані кошти в сумі 15000 грн., на першу
вимогу позивача. Автобус, про який йде
мова в розписці, на той час перебував в
оренді у приватного підприємця ОСОБА_6,
а ОСОБА_4 працював в м. Києві.

Враховуючи визнання ОСОБА_3 тієї
обставини, що кошти в сумі 15 000 грн. він
отримав від позивача 24 жовтня 2010 року в
борг та у випадку не укладення договору
про спільну діяльність зобов'язався
повернути їх на першу вимогу позивача,
суд першої інстанції обґрунтовано
застосував при вирішенні спору
положення параграфу 1 ЦК України (ст. ст.
1046-1049 ЦК України), який регулює
правовідносини за договором позики.
Колегія суддів погоджується з рішенням
суду в цій частині з огляду і на те, що і
в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3
стверджує, що розписка від 24.10.2010 року
містить саме елементи договору позики.
Ці твердження відповідача також
свідчать про визнання ним факту
існування між ним та позивачем
правовідносин з договору позики.

Колегія суддів не може взяти до уваги
також доводи апеляційної скарги про те,
що ОСОБА_3 виконав своє зобов'язання
перед позивачем по поверненню грошових
коштів за розпискою від 24.10.2010 року, так
як останній надав свою згоду на
відшкодування за рахунок цих коштів
збитків за пошкодження, належного
ОСОБА_3 автобусу, та обіцяв не вимагати
їх повернення. Яких-небудь належних
доказів на підтвердження вказаних
обставин, відповідач суду не надав, а
тому вони не можуть бути підставою для
відмови в позові.

Є помилковими і доводи апеляційної
скарги щодо пропуску позивачем строку
звернення до суду, так як відповідно до
ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. Так як строк
повернення боргу в розписці сторонами
не було визначено відповідно до ч. 1 ст.
1049 ЦК України зобов'язання з повернення
боргу відповідач повинен був виконати
на протязі тридцяти днів з часу
отримання письмової вимоги позивача
про його повернення (до 25.10.2013 року), а
тому саме після закінчення цього
терміну, у випадку неповернення боргу
розпочинається перебіг позовної
давності для позивача, тобто строк, в
межах якого він може звернутися до суду
з вимогою про захист свого цивільного
права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги,
за встановлених обставин, не впливають
на висновки суду по суті спору і не
містять нових даних, які б давали
підстави для скасування рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
також вважає, що відсутні порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи. Рішення
суду першої інстанції постановлене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а тому
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 11 березня

2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
у касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -