АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4949/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Волокітіна
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 на рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 16 січня 2014 року в цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Родовід
банк» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6 про
звернення стягнення на нерухоме майно,
-

в с т а н о в и
л а:

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 16 січня 2014 року
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Родовід
банк» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6 про
звернення стягнення на нерухоме майно
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 23 165 792,65
грн. шляхом звернення стягнення на
квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу
предмету іпотеки на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження за початковою ціною
встановленою на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 16 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує
тим, що рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, є
необґрунтованим, незаконним, таким, що
порушує права і охоронювані законом
інтереси відповідача. Вказує на те, що
позивачем не доведено обставини
здійснення фактичної виплати ОСОБА_6
кредитних коштів, оскільки сама по собі
заява на отримання кредиту не є
безумовним доказом фактичного надання
кредиту. Таким чином, позивач не
виконав належним чином свої
зобов'язання за кредитним договором в
частині передачі суми кредиту ОСОБА_6,
а тому суд 1-ї інстанції не мав правових
підстав для стягнення заборгованості
по кредиту з ОСОБА_3, як майнового
поручителя ОСОБА_6, шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Судом 1-ї
інстанції також не дотримано вимог
ст.39 Закону України «Про іпотеку»,
оскільки в резолютивній частині
рішення не вказано початкової ціни
квартири для її подальшої реалізації
на прилюдних торгах. Крім того, судом 1-ї
інстанції не надано правової оцінки
дисбалансу відносин за договором
споживчого кредиту. Так пунктом 4.5
кредитного договору встановлено, що за
порушення строків повернення кредитів
та/або сплати процентів за
користування кредитами, позичальник
зобов'язується сплачувати банку пеню
за кожен день просрочки у розмірі 1,6%
від суми простроченої заборгованості.
Вважає таку умову договору
несправедливою, оскільки вона
встановлює вимоги щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації у разі невиконання ним
зобов'язань за договором. Крім того,
судом 1-ї інстанції безпідставно
відмовлено в задоволенні клопотання
щодо зупинення провадження у справі до
вирішення по суті Подільським районним
судом міста Києва позову ОСОБА_6 до
Публічного акціонерного товариства
«Родовід банк» про визнання кредитного
договору та договору іпотеки
недійсними.

В судовому засіданні представник
Публічного акціонерного товариства
«Родовід банк» ОСОБА_7 проти доводів
апеляційної скарги заперечував,
посилалась на те, що вони є
безпідставними, а рішення суду першої
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_8 в судове засідання не з'явились,
про день та час слухання справи судом
повідомлені у встановленому законом
порядку, представник відповідача
ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням
про відкладення розгляду справи у
зв»язку з його зайнятістю у розгляді
кримінальної справи, проте належних та
допустимих доказів на підтвердження
вказаної обставини суду не надав, а
тому у суду відсутні підстави для
визнання причини його неявки в судове
засідання поважною, відповідач ОСОБА_8
причину своєї неявки в судове
засідання не повідомив, а тому, колегія
суддів вважає можливим слухати справу
в їх відсутності .

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання
не з»явився. про день та час слухання
справи судом повідомлений у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомив, а тому,
колегія суддів вважає можливим слухати
справу в його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова,
установа зобов'язується надати грошові
кошти /кредит/ позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2007 року
ОСОБА_6 звернувся до Відкритого
акціонерного товариства «Родовід
банк» з заявою про відкриття йому
кредитної лінії у розмірі 400 000 доларів
США строком на 36 місяців під 15 % річних
на споживчі цілі.

01.11.2007 року між Відкритим акціонерним
товариством «Родовід банк» та ОСОБА_6
було укладено кредитний договір
№77.2/СЖ-378.07.2, відповідно до умов якого,
банк відкриває позичальнику
відновлювальну кредитну лінію на
споживчі цілі у розмірі 320 000 тисяч
доларів США, строком до 01.11.2010 року
включно, зі сплатою 15 % річних.

Для забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором №77.2/СЖ-378.07.2, 01.11.2007 року між
Відкритим акціонерним товариством
«Родовід банк» та ОСОБА_3 було укладено
договір іпотеки, відповідно до умов
якого, ОСОБА_3 (іпотекодавець) передав
Відкритому акціонерному товариству
«Родовід банк» (іпотекодержатель) в
іпотеку належну йому на праві
власності квартиру АДРЕСА_1. Договірна
вартість предмета іпотеки встановлена
сторонами в сумі 511 132 долари США, що за
курсом НБУ складає 2 581 216,60 грн.

Правонаступником Відкритого
акціонерного товариства «Родовід
банк» є Публічне акціонерне товариство
«Родовід банк».

Оскільки ОСОБА_6 свої обов'язки за
кредитним договором №77.2/СЖ-378.07.2 від
01.11.2007 року не виконав, що призвело до
виникнення заборгованості, то позивач
звернувся до суду з позовною заявою та
просив в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_6 за кредитним
договором №77.2/СЖ-378.07.2 від 01.11.2007 року в
сумі 52 484 018,77 грн. звернути стягнення на
предмет іпотеки, а саме: квартиру
АДРЕСА_1 яка належить на праві
власності ОСОБА_3, шляхом проведення
прилюдних торгів за початковою ціною,
встановленою на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Задовольняючи частково позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Родовід банк» та стягуючи з ОСОБА_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 23 165 792,65 грн. шляхом звернення
стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом
продажу предмету іпотеки на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження за початковою ціною
встановленою на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій, суд 1-ї інстанції посилався на те,
що позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Пунктом 4.1, 4.2 кредитного договору
№77.2/СЖ-378.07.2 від 01.11.2007 року
встановлено, що позичальник
зобов'язується забезпечити повне
повернення суми кредитів не пізніше
01.11.2010 року шляхом внесення готівкою чи
перерахування зі свого
поточного/депозитного рахунку.

Сплачувати банку нараховані проценти
за користування кредитами до 10-го числа
кожного календарного місяця включно,
починаючи з місяця наступного за
звітним, а також 01 листопада 2010 року або
в день повного дострокового погашення
заборгованості за кредитами шляхом
внесення готівкових грошових коштів у
касу банку або безготівкового
перерахування зі свого поточного
рахунку.

Проте, ОСОБА_6 свої обов'язки за
кредитним договором №77.2/СЖ-378.07.2 від
01.11.2007 року належним чином не виконував,
що призвело до виникнення
заборгованості.

У відповідності до ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми, якщо інший розмір не
встановлений договором або законом.

Станом на 30.11.2012 року згідно з
розрахунками банку заборгованість
ОСОБА_6 за кредитним договором
№77.2/СЖ-378.07.2 від 01.11.2007 року становила 52
484 018,77 грн., в тому числі: 2 557 760 грн. -
заборгованість за кредитом, 776 764,78 грн. -
заборгованість по відсоткам, 34 212 597,76
грн. - пеня за прострочення погашення
тіла кредиту, 14 685 957,84 грн. - пеня за
несвоєчасне погашення процентів по
кредиту, 175 557,23 грн. - 3% річних від суми
простроченого кредиту, 75 381,16 грн. - 3%
річних від суми прострочених
відсотків.

Оскільки факт не виконання ОСОБА_6
взятих на себе зобов'язань по
кредитному договору №77.2/СЖ-378.07.2 від
01.11.2007 року достовірно встановлений, то
наявні всі правові підстави для
стягнення заборгованості за даним
кредитним договором в судовому
порядку.

Поряд з цим, згідно з ч.2 ст.258 ЦК України
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік до вимог, у тому
числі, про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

З розрахунку заборгованості за
договором кредиту №77.2/СЖ-378.07.2 від
01.11.2007 року вбачається, що Публічне
акціонерне товариство «Родовід банк»
просить стягнути заборгованість по
сплаті пені за прострочення погашення
тіла кредиту в розмірі 34 212 597,76 грн. та
пеню за несвоєчасне погашення
процентів по кредиту в розмірі 14 685 957,84
грн., всього на загальну суму 48 898 555,60
грн. за період з 12.03.2008 року по 30.11.2012
року.

Згідно з частиною 3 статті 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Під час розгляду справи в суді 1-ї
інстанції представником відповідача
була подана заява про застосування
строку позовної давності до позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк», а тому суд
1-ї інстанції обґрунтовано застосував
до позовних вимог в частині стягнення
пені строк позовної давності та
прийшов до вірного висновку про
необхідність стягнення пені за період
з 29.11.2011 року по 29.12.2012 року в сумі 19 580
329,49 грн.

За наведених обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду 1-ї
інстанції про необхідність стягнення
заборгованості за договором кредиту
№77.2/СЖ-378.07.2 від 01.11.2007 року в розмірі 23
165 792,65 грн., в тому числі: 2 557 760 грн. -
заборгованості за кредитом, 776 764,78 грн. -
заборгованості по відсоткам, 14 978 242,56
грн. - пені за прострочення погашення
тіла кредиту, 4 548 734,53 грн. - пені за
несвоєчасне погашення процентів по
кредиту, 175 557,23 грн. - 3% річних від суми
простроченого кредиту, 75 381,16 грн. - 3%
річних від суми прострочених
відсотків.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про
іпотеку» іпотечний договір є похідною
угодою, яка укладається для
забезпечення виконання іншої угоди,
зокрема кредитного договору, і не може
існувати самостійно.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України
«Про іпотеку» за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

В силу приписів ч.1 ст.35 Закону України
«Про іпотеку» у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч.1 ст.33, ст.39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки; передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду.

Пунктом 3.1.1 договору іпотеки від 01.11.2007
року встановлено, що при порушенні
позичальником умов основного
зобов'язання щодо строків погашення
заборгованості по кредитам, сплати
процентів за користування грошовими
коштами, відшкодування збитків,
неустойки, штрафів, пені та іншої
заборгованості, а також при порушенні
іпотекодавцем умов даного договору та
у випадках встановлених законом у
іпотекодержателя виникає право
задоволення своїх вимог за основним
зобов'язанням, шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 свої
обов'язки за кредитним договором
№77.2/СЖ-378.07.2 від 01.11.2007 року належним
чином не виконує, що призвело до
виникнення заборгованості, а тому у
позивача наявні всі правові підстави
для звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 що
належить на праві власності ОСОБА_3.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд 1-ї інстанції правильно
визначив характер правовідносин між
сторонами, застосував норми
матеріального права, що їх регулюють,
надав правильну правову оцінку доказам
у справі та дійшов законного та
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» та стягнення з ОСОБА_3 на користь
банку заборгованості за кредитним
договором в розмірі 23 165 792,65 грн. шляхом
звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1 шляхом продажу предмету
іпотеки на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження за
початковою ціною встановленою на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачем не доведено обставини
здійснення фактичної виплати ОСОБА_6
кредитних коштів, оскільки заява на
отримання кредиту не є безумовним
доказом фактичного надання кредиту,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки відповідно до вимог
Інструкції про ведення касових
операцій банками в Україні,
затвердженої постановою правління
Національного банку №174 від 01.06.2011 року,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 25 червня 2001 року за №790/19528
заява на видачу готівки є видатковим
касовим документом.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом 1-ї інстанції не надано правової
оцінки дисбалансу відносин за
договором споживчого кредиту, колегія
суддів вважає необґрунтованими, з
огляду на наступне.

Пунктом 4.5 кредитного договору
№77.2/СЖ-378.07.2 від 01.11.2007 року встановлено,
що за порушення строків повернення
кредитів та/або сплати процентів за
користування кредитами, позичальник
зобов'язується сплачувати банку пеню
за кожен день просрочки у розмірі 1,6%
від суми простроченої заборгованості.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст.551 ЦК України, якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом може
бути збільшений у договорі.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про
захист прав споживачів», продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Несправедливими є, зокрема,
умови договору про встановлення вимоги
щодо сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань за договором.

З положень даної норми закону
вбачається, що сума сплати компенсації
у разі невиконання ним зобов'язань є
непропорційно великою тоді, коли у разі
невиконання зобов'язань сума
компенсації становить понад п'ятдесят
відсотків вартості продукції, однак,
оспорюваним положенням договору
встановлено, що сума такої пені
становить 1,6% від несплачених сум за
кожен день прострочення платежу, що аж
ніяк не перевищує 50% суми кредиту, тобто
зазначена умова не суперечить вимогам
Закону.

Таким чином твердження апелянта, що
розмір пені є непропорційно великим є
безпідставним, оскільки укладений
договір кредиту був добровільно
підписаний позивачем, а відтак,
останній погодився зі всіма умовами
даного договору, в тому числі і з
пунктом 4.5.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ухвалюючи рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд 1-ї
інстанції не дотримався вимог ст.39
Закону України «Про іпотеку», оскільки
в резолютивній частині рішення не
вказав початкової ціни квартири для її
подальшої реалізації на прилюдних
торгах, колегія суддів вважає такими,
що не заслуговують на увагу, з огляду на
наступне.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

При цьому, відповідно до роз»ясень п.42
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, суд
може зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Таким чином, резолютивна частина
рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 16 січня 2014 року
повністю відповідає вимогам чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції, в порушенні вимог
п.4 ч.1 ст. 201 ЦПК України, відхилив
клопотання представника відповідача
про зупинення провадження у даній
справі до вирішення Подільським
районним судом міста Києва позову
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства «Родовід банк» про визнання
кредитного договору та договору
іпотеки недійсним, правильність
висновків суду не спростовують, так як
в даному випадку у суду не було
підстав для обов»язкового зупинення
розгляду даної справи. Рішенням
Подільського районного суду міста
Києва від 27 січня 2014 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду міста
Києва від 13 березня 2014 року, ОСОБА_6
було відмовлено в задоволенні позовних
вимог до Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк», третя особа:
ОСОБА_3 про визнання кредитного та
договору іпотеки недійсними. Таким
чином, кредитний договір та договір
іпотеки недійсними не визнані, є
чинними, а тому сторони зобов'язані їх
виконувати.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене судом з
порушенням норм матеріального права,
при неповному з'ясуванні обставини, що
мають значення для справи, а викладені
в рішенні висновки не відповідають
обставинам справи, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки суд
повно та об'єктивно встановив дійсні
обставини справи, дослідив надані
сторонами докази, дав їм вірну правову
оцінку та ухвалив рішення у
відповідності з вимогами
матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду 1-ї
інстанції також не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 16 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: