Провадження № 2/127/225/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11.04.2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області в складі:
головуючого - судді Овсюк Є. М.,

при секретарі
Олійник І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Вінницької міської
ради, Департаменту фінансів Вінницької
міської ради про визнання свідоцтва на
49/100 частки будинковолодіння недійсним
та визнання права власності на неї в
порядку спадкування за законом,
витребування майна з чужого
незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулись до суду з позовом до
Вінницької міської ради, Департаменту
фінансів Вінницької міської ради про
визнання свідоцтва на 49/100 частки
будинковолодіння недійсним та
визнання права власності на неї в
порядку спадкування за законом,
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивачі послались на те, що
будинок, що розташований в АДРЕСА_1
належав їх діду ОСОБА_3 та їх бабі -
дружині ОСОБА_3 ОСОБА_5.

Будинок глинобитний, побудований
в 1924 році .

7 травня 1938 року ОСОБА_3 був
заарештований за звинуваченням,
передбаченим ст. 54-2 та 54-11 КК УРСР, за
постановою трійки УККВС УРСР у
Вінницькій області від 9 травня 1938
року ОСОБА_3 засуджений до розстрілу
з конфіскацією всього майна.

Розстріляний ІНФОРМАЦІЯ_1 року у
м. Вінниці.

Постановою президії Вінницького
обласного суду від 13 серпня 1958 року
реабілітований посмертно.

Постановою Президії Вінницького
облсуду від 02.03.1960 р. з вироку суду
була виключена конфіскація майна.

ОСОБА_5 ( бабця позивачів) ОСОБА_7 (
мати позивачів) було повернуто 51%
будинку, а 49% не повернуто в зв'язку з
продажем цієї частки ОСОБА_8

Виконком, фінансовий орган за 49%
будинку ні грошей, ні частину будинку
не повернули.

В 1978 році ОСОБА_8 отримала
квартиру в зв'язку з ветхістю будинку.

ОСОБА_8 передала ключі ОСОБА_7,
виїжджаючи з квартири, запропонувала
їм зайняти і цю частину будинку.

З 1978 року вони користуються всім
будинком, будинок ветхій, декілька
разів був затоплений, внаслідок
зливів, стіни мають тріщини, фундамент
частково зруйнований.

Весь цей час ОСОБА_7 з позивачами
проживали в будинку, підтримували
його, вважаючи, що вони є власниками
цієї частки будинку, добросовісно нею
володіють.

В 2013 році позивачі дізналися, що
рішенням виконавчого комітету №253 від
18.04.1983 р. 49% будинковолодіння, що
складається з 2-х кімнат житловою
площею 21,9 кв.м. , кухні 5, 4 кв.м. і
тамбура по вул. Верхарній в м. Вінниці,
що належали ОСОБА_8, яка відмовилась
від належної їй частки
будинковолодіння в зв'язку з ветхістю
та одержанням державної
квартири,частки будинку взято на
баланс виконкому.

В 2008 році мати позивачів ОСОБА_7
померла, позивачі спадщину прийняли,
право на витребування майна, яке було
незаконно конфісковано, за яке, вони
не отримали компенсацію, вони
успадкували.

До 26.07.2012 року право власності на
49% будинку належало ОСОБА_8 , цю частку
будинку вона залишила позивачам та їх
матері.

26.07.2012 року Вінницька міська
рада видала свідоцтво про право
власності на 49/100 часток будинку
АДРЕСА_1, без законних на те підстав
для набуття права власності.

На думку позивачів свідоцтво про
право власності є недійсним, право
власності на частку будинку належить
їм.

В судовому засіданні представник
позивача підтримали позовні вимоги,
обґрунтовуючи позовні вимоги
додатково послались на ст. 128 ЦК
України

( в ред.. 1964 р.) ч. 3 ст. ст. 328, 344, 347 ЦК
України ( в ред.2004 р.).

Представники Вінницької міської
Ради позовні вимоги позивачів ОСОБА_1
, ОСОБА_2 не визнали, суду пояснили, що
позивачі не набули права власності на
49/100 частки будинку, що будинок належав
ОСОБА_8 від якого вона відмовилась,
міська Рада є власником цієї частки
будинку, право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо
не випливає із закону, просили в
позові позивачам відмовити.

Вислухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи,
матеріали інвентарної справи на
будинок АДРЕСА_1, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог за таких підстав.

Судом встановлено, що будинок
АДРЕСА_1 побудований в 1924 році
подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Згідно довідки від 21.08.2012 року
№140/5 Державного архіву Вінницької
області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження, українець за
національністю заарештований 7 травня
1938 року за звинуваченням, передбаченим
ст. 54-2 та 54-11 КК УРСР за постановою
трійки УНКВС УРСР у Вінницькій області
від 9 травня 1938 року ОСОБА_3
засуджений до розстрілу з
конфіскацією всього майна.
Розстріляний ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м.
Вінниці.

Постановою Президії Вінницького
обласного суду від 13 серпня 1958 року
реабілітований посмертно .

Постановою Президії Вінницького
обласного суду від 02.03.1960 р. з вироку
від 07.12.1951 р. , по якому ОСОБА_5 була
засуджена другий раз виключена
конфіскація майна.

Рішенням народного суду 4
дільниці м. Вінниці від 20 травня 1960
року за ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ( бабці та
матері позивачів) визнано право
власності на 51/100 частку
домоволодіння, розташованого в

АДРЕСА_1, право власності на 51/100
будинку визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_13
в рівних частках .

Не повернуто 49/100 часток будинку
з тієї причини, що за договором купівлі
- продажу будинок належав ОСОБА_8 як
зазначено в рішенні « по смислу ст. 60
ЦК УРСР вона є добросовісним
покупцем».

Компенсації позивачам за 49/100
часток виплачено не було.

Рішенням Староміського райсуду
м. Вінниці від 21 квітня 2010 року
визнано право власності за ОСОБА_2,
ОСОБА_1 в рівних частках на 51/100 частку
домоволодіння по АДРЕСА_1 після смерті
матері ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_7 прийняла від
ОСОБА_8 частку будинку (49/100), і з того
часу з 1978 року сім'я ОСОБА_7 мешкала в
будинку постійно, вважаючи, що частка
будинку, яка була конфіскована у
ОСОБА_5 49/100 частки повернуті їм,
оскільки право власності на 49% з 1978
року по 2012 рік не було визнано за
іншими особами, і вони володіли цим
майном добросовісно.

Вінницька міська Рада без
законних на те підстав, визнала право
власності на 49/100 частки будинку
АДРЕСА_2 за територіальною громадою
без зазначення способу набуття права
власності.

Згідно з нормами ЦК передбачено
первісні способи набуття права
власності та похідни способи набуття
права власності.

Право державної власності може
бути набутим тільки способами:

реквізиції, конфіскації,
націоналізації. Відповідно до ч. 5 ст. 11
ЦК України цивільні права можуть
виникати за рішенням суду лише у
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства.

За рішенням суду може бути
передано в комунальну власність без
хазяйну річ.

З доводом представника міської
Ради про те, що свідоцтво про право
власності видано на підставі п. 15
рішення виконавчого комітету
Вінницької міської Ради від 18.04.1983 р.
№ 253 «Про прийняття на баланс
будинковолодінь», про дозволення
Управління житлового господарства
взяти на баланс 49/100 частки
будинковолодіння , по АДРЕСА_1 , що
належали гр.. ОСОБА_8, яка відмовилась
від належної їй частки
будинковолодіння в зв'язку з ветхістю
і одержанням державної квартири» суд
погодитися не може.

Баланс підприємства є формою
бухгалтерського обліку, визначення
складу і вартості майна та обсягу
фінансових зобов'язань на конкретну
дату.

Баланс не визначає підстав
знаходження майна у власності.

Перебування майна ( приміщень,
споруд, будинків) на балансі
підприємства ще не є безспірною
ознакою його права власності.

Одним з основних критеріїв
визначення законності володіння
майном і відображення його на балансі
підприємства є джерело фінансування.

Фактично, крім зазначеного
рішення виконкома ніяких дій по
визначенню законності володіння
майном і відображення його на балансі
підприємства, не існувало і не існує.

Частка будинку не ремонтувалась,
фінансування не проводилось.

Будинок в зв'язку з ветхістю,
затопленням знаходиться в аварійному
стані.

Будинок постійно підтримували і
користувалась ним з 1978 року сім'я
ОСОБА_7: позивачі по справі та до 2008 року
їх мати - ОСОБА_7

Стосовно відмови ОСОБА_8 від
частки будинку, то з пояснень свідків
ОСОБА_16, ОСОБА_10, акту квартального
комітету вбачається, що ОСОБА_8 при
виселенні передала частку будинку
ОСОБА_7, вибачилась перед ОСОБА_7 за те,
що вона не могла раніше звільнити
частку будинку.

Відповідно до ч. 3 ст. 347 ЦК
України у разі відмови від права
власності на майно, право на яке
підлягають державної реєстрації,
право власності на нього припиняється
з моменту внесення за заявою
власника відповідного запису до
державного реєстру.

Відповідно до довідки у
інвентарній справі на будинок АДРЕСА_1
( а.с. 26) до 02 серпня 2012 року частка
будинку була зареєстрована за ОСОБА_8,
в матеріалах інвентарної справи
відсутня заява ОСОБА_8 про зняття
частки будинку з реєстру.

Знята частка будинку з
реєстрації у зв'язку з реєстрацією
права власності за Вінницькою міською
Радою в серпні 2012 р.

Враховуючи, що мати позивачів
ОСОБА_7 з 1998 року до 2008 року безперервно
користувалась спірною часткою будинку,
разом з нею користувались будинком
позивачі, проживали вони в частині
будинку відкрито, очевидно для всіх
інших осіб, в тому числі і для
відповідача.

До відповідача неодноразово
звертались позивачі з заявами та
зверненнями з питання паводків, в
зв'язку з чим будинок до половини був
залитий водою.

Позивачі самі приймали міри до
ліквідації паводків за свій рахунок.

Володіння часткою будинку було
безперервним протягом встановлених
Законом строків.

Відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України
особа, яка володіє майном , до часу
свого фактичного володіння може
приєднати час, протягом якого цим
майном володіла особа чиїм
спадкоємцем( правонаступником) вона є.

Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК
для нерухомого майна встановлено
тривалістю 10 років, починаючи з 2001 року.

Позивачі є спадкоємцями
(правонаступниками) майна, належало
ОСОБА_7, яка проживала в будинку з 1978
року по 2008 рік, по 2014 рік проживають
позивачі.

При постановленні рішення, суд
керується загальними засадами
цивільного законодавства , що
передбачені ч. 2 ст. 3 ЦК України якими
є неприпустимість позбавлення права
власності, крім випадків,
встановлених Конституцією України та
Законом.

Принцип неприпустимості
позбавлення права власності, крім
випадків, встановлених Конституцією
України та Законом, є конституційним.

Він закріплюється в ст. 41
Конституції України.

Його сутність - забезпечення
власнику можливості спокійно
здійснювати всі наявні в нього
правомочності щодо належного йому
майна з одночасним усуненням всіх
інших осіб від неправомірного
доступу до майна.

Судом також прийнято до уваги, що
будинок 1924 року забудови, знаходиться
в аварійному стані, після двох
паводків, при відсутності капітального
ремонту, необхідно будинок
відновлювати, починаючи з фундаменту.

По справі представник позивача просить
суд судові витрати залишити за
сторонами

Керуючись ст. ст. 3, 4, 15, 19, 57-61, 212-215,
218 ЦПК України, ст. ст. 128 ЦК ( в ред..
1964р.), ст. ст. 328, 344, 347, 393 ЦК України ( в
ред. 2004 р.)

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати свідоцтво на 49/100 частини
будинку по АДРЕСА_1 на ім'я Вінницької
міської ради недійсним з визнанням за
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на
49/100 частини в будинку по АДРЕСА_1 з
витребуванням зазначеної частини з
чужого незаконного володіння.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення набирає законної сили, якщо
протягом 10 днів з дня його проголошення
не була подана апеляційна скарга.

Суддя: