Справа № 2-2450/11 Головуючий у І
інстанції Борець Є.О.Провадження №
22-ц/780/2230/14 Доповідач у 2
інстанції ФінагєєвКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

01 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 11 лютого 2014 року
за заявою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про роз'яснення рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 22 листопада 2011
року в справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
третя особа - відділ державної
виконавчої служби Бориспільського
міськрайонного управління юстиції
Київської області про звернення
стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ПАТ КБ «Приват Банк»
звернувся до суду з заявою та просив
роз'яснити рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 22.11.2011 року, а саме в рахунок якої
суми заборгованості звернено
стягнення на предмет іпотеки
(трьохкімнатну квартиру за адресою
АДРЕСА_1) та з яких складових ця сума
складається; чи є правильним та
достатнім при здійсненні органами ДВС
дій в рамках процедури виконавчого
провадження лише за положеннями Закону
України «Про виконавче провадження» та
ігнорування порядку, передбаченого
положеннями Закону Країни «Про
іпотеку».

В обґрунтування заяви ПАТ КБ
«ПриватБанк» зазначив, що суд,
задовольняючи позовну вимогу щодо
звернення стягнення на предмет
іпотеки, не зазначив розмір наявної
заборгованості, в рахунок якої
здійснюється звернення стягнення на
квартиру АДРЕСА_1. В мотивувальній та
резолютивній частині рішення суд
зазначив звернення стягнення на
вищезазначену квартиру шляхом продажу
її на прилюдних торгах у порядку,
передбаченому Законом України «Про
виконавче провадження», а не Законом
України «Про іпотеку», що призвело до
відмови з боку ВДВС у виконанні
судового рішення за незрозумілістю.

Ухвалою Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 11 лютого 2014 року заяву публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задоволено частково.
Роз'яснено рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 22 листопада 2011 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя
особа - відділ державної виконавчої
служби Бориспільського міськрайонного
управління юстиції Київської області
про звернення стягнення на предмет
іпотеки. Роз'яснено, що в рахунок
погашення боргу за кредитним договором
у розмірі 1 956 044 грн. 42 коп., який
складається з боргу по поверненню
кредиту в розмірі 1 007 048 грн. 31 коп.,
боргу по сплаті відсотків за
користування кредитом у розмірі 407 097
грн., боргу по сплаті комісії у розмірі
75 742 грн. 74 коп., пені у розмірі 372 773 грн. 32
коп. та штрафу у розмірі 93 383 грн. 07 коп.,
звернути стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, передбаченому Законом України
«Про виконавче провадження».

В апеляційній скарзі відповідачі
просять скасувати ухвалу суду у зв'язку
з порушенням судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права та постановити нову ухвалу, якою
відмовити у задоволенні заяви про
роз'яснення рішення. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги зазначають,
що у рішенні суду зазначена сума
кредитного боргу, а тому підстави для
задоволення заяви банку про
роз'яснення рішення відсутні.

Перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Постановляючи ухвалу про часткове
задоволення заяви, суд першої
інстанції керувався ч. 1 ст. 39 Закону
України «Про іпотеку».

Однак, колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 листопада 2011
року задоволено позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя
особа - відділ державної виконавчої
служби Бориспільського міськрайонного
управління юстиції Київської області
про звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернуто стягнення на
квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу її на
прилюдних торгах у порядку,
передбаченому Законом України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст. 221 ЦПК України
якщо рішення суду є незрозумілим для
осіб, які брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту.

Відповідно до вимог ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Однак, при ухваленні рішення по суті
суд першої інстанції порушив зазначені
вимоги закону та не зазначив загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки.

Зазначені порушення є підставою до
апеляційного оскарження та зміни
рішення суду. Однак позивач таким
правом не скористався та погодився з
формулюванням резолютивної частини
рішення.

Заявляючи вимогу про роз'яснення
рішення в цій частині позивач фактично
просить змінити рішення та викласти
його резолютивну частину відповідно до
вимог закону.

Задовольняючи частково заяву банку про
роз'яснення рішення суду суд своєю
ухвалою змінив зміст резолютивної
частини рішення, що суперечить вимогам
ст. 221 ЦПК України.

При цьому позивач та суд не звернули
уваги, що банком подавались докази про
наявну суму заборгованості та
заявлялись вимоги про звернення
стягнення на предмет іпотеки саме в
рахунок зазначеної заборгованості.

Ухваливши рішення по суті суд не
вирішив зазначених вимог, які фактично
зобов'язаний був вирішити у відповідно
до Закону України "Про іпотеку".

За таких обставин колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а ухвала суду,
відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України, скасуванню з передачею
питання на новий розгляд до суду першої
інстанції.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного
суду Київської області від 11 лютого 2014
року скасувати та передати питання
роз'яснення рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 22 листопада 2011 року на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А