Справа № 305/1186/13-ц
Провадження по справі 2/305/29/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2014 року Рахівський районний суд
Закарпатської області

у складі: головуючої - судді Бліщ
О.Б.

при секретарі - Вербещук
В.А.

з участю: представника позивача -
ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

представника третьої
особи - Балота І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Рахів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_4, яка діє у своїх
інтересах та як законний представник в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи без
самостійних вимог: приватний нотаріус
Рахівського районного нотаріального
округу ОСОБА_8, служба у справах дітей
Рахівської РДА Закарпатської області,
прокуратура Рахівського району,
Закарпатської області про захист
житлових прав шляхом визнання
правочину недійсним, -

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_1, як представник за
дорученням в інтересах
ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та як
законний представник в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
треті особи без самостійних вимог:
ОСОБА_8, приватний нотаріус
Рахівського районного нотаріального
округу Закарпатської області, служба у
справах дітей Рахівської районної
державної адміністрації Закарпатської
області, прокуратура Рахівського
району, Закарпатської області, про
захист житлових прав шляхом визнання
правочину недійсним

Позовні вимоги мотивовано
наступним. Відповідно до рішення
Рахівського районного суду
Закарпатської області від 27.10.2011 року,
залишеним в частині без змін рішенням
колегії суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 19.04.2012 року,
визнано недійсним обмін житлового
приміщення № 2, що належить ОСОБА_2, на
приміщення АДРЕСА_1, належного гр-ці
ОСОБА_4, які знаходяться у будинку
АДРЕСА_1, та визнано недійсним
свідоцтво про право власності на
житлову квартиру АДРЕСА_1 за тією ж
адресою, видане 19.08.2004 року Фондом
комунального майна на ім'я гр-ки ОСОБА_2.

Відповідно до наведеного і за
таких обставин, позивачка, ОСОБА_4, як
особа, яка постійно прописана
(зареєстрована) на цій житловій площі, і
як особа, яка на час набуття чинності
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду» від 19
червня 1992 року № 2482-XII постійно
проживала в спірній житловій квартирі,
відповідно до положень ст.ст.3,6,8 цього
Закону набула права на приватизацію
нерухомого майна, шляхом його
безоплатної передачі з розрахунку
санітарної норми 21 квадратний метр
загальної площі на наймача і кожного
члена його сім'ї та додатково 10
квадратних метрів на сім'ю. Однак, на
сьогоднішній день перешкодою у цьому
являється Договір купівлі-продажу
спірної житлової квартири АДРЕСА_1,
який був укладений між відповідачами
по даній справі, гр-нами ОСОБА_2, ОСОБА_6,
з однієї сторони, та гр-ном ОСОБА_7, з
другої сторони, та посвідчений
приватним нотаріусом Рахівського
районного нотаріального округу ОСОБА_8
10.12.2008 року за реєстраційним № 4951. Даний
договір на сьогоднішній час є дійсним,
оскільки, рішення Рахівського
районного суду Закарпатської області
27.10.2011 року, за яким було визнано
недійсним вказаний Договір та усунено
перешкоди у користуванні ОСОБА_4
спірною житловою квартирою шляхом
зобов'язання гр-ки ОСОБА_2 та ОСОБА_7
звільнити дане приміщення та
заборонено їм вчиняти будь-які дії
особисто чи через третіх осіб, які б
були направлені на позбавлення ОСОБА_4
вільного володіння, розпоряджання та
користування вказаним майном, в цій
частині рішенням колегії суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської
області від 19.04.2012 року було скасовано і
у задоволенні цих позовних вимог
відмовлено. Разом з цим, за рішенням
суду першої інстанції на ОСОБА_7, як на
третю особу без самостійних вимог на
предмет спору, судом було покладено
обов'язок усунення для ОСОБА_4 перешкод
у користуванні нею нерухомим майном, що
суд апеляційної інстанції вважав
неправильним, оскільки, на третіх осіб
за рішенням суду покладення виконання
будь-яких зобов'язань не допускається
Законом. Крім того, по цивільній
справі № 2-20/11 від 27.10.2011 року, судом
першої інстанції було визнано
недійсним Договір купівлі-продажу
спірної квартири, стороною якого також
був гр-н ОСОБА_7. Суд апеляційної
інстанції констатував, що дана особа
при вирішенні цього питання повинна
бути залучена до участі у розгляді
спору у якості відповідача, а не
третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору. Оскільки, на час
перегляду рішення Рахівського
районного суду Закарпатської області
№ 2-20/2011 від 27.10.2011 року заміна сторони в
суді апеляційної інстанції
законодавцем вже не допускалася,
колегією суддів судової палати в
цивільних справах апеляційної
інстанції рішення суду першої
інстанції в цій частині було скасовано,
а у позові в цій частині - відмовлено.

На сьогоднішній день ОСОБА_4
проживає разом із малолітнім сином,
ОСОБА_7, 1999 р.н., у спірній житловій
квартирі, обмежень на сьогоднішній
день у фактичному її проживанні у даній
квартирі не має, а тому перед судом
ставиться питання лише про визнання
недійсним Договору купівлі-продажу
квартири.

На час укладення Договору
купівлі-продажу спірної житлової
квартири АДРЕСА_1, що знаходиться у
будинку АДРЕСА_1, між гр-нами ОСОБА_2,
ОСОБА_6, з однієї сторони, та гр-ном
ОСОБА_7, з другої сторони, та при
посвідчення його приватним нотаріусом
Рахівського районного нотаріального
округу ОСОБА_8 10.12.2008 року за № 4951,
обмежень у його вчинення з боку
відповідачів по даній справі не
існувало, оскільки, не зважаючи на те,
що справа вже знаходилася в суді першої
інстанції, обмежень реєструючим
органам, в тому числі, нотаріальним
конторам, не було, бо про існування
цього Договору позивачці, ОСОБА_4, стало
відомо лише після пред'явлення
стороною тієї справи - органом БТІ
довідки № 110 від 28.04.2009 року.

Однак, первинні
правовстановлюючі документи, на
підставі яких було укладено спірний
правочин, в тому числі, і свідоцтво про
право власності на житлову квартиру
АДРЕСА_1, видане 19.08.2004 року Фондом
комунального майна на ім'я гр-ки ОСОБА_2,
рішенням Рахівського районного суду
Закарпатської області від 27.10.2011 року,
залишеним в цій частині в силі рішенням
апеляційного суду Закарпатської
області від 19.04.2012 року, скасовані.

Вважає, що в даному позові не має
правової та моральної потреби ставити
перед судом першої інстанції позовних
вимог щодо повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, тобто, із застосуванням
реституції, як способу захисту
цивільного права (частина перша ст. 216
ЦК України), оскільки, такий спосіб
захисту порушеного права
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним, і у разі володіння стороною
правочину спірним майном.

Крім того, не має на даний час потреби
пред'явлення до відповідачів
віндикаційного позову, зокрема з
підстав, передбачених частиною першою
ст.388 ЦК України, оскільки, на даний час,
даним майном ОСОБА_4 володіє,
користується та розпоряджається у
повному обсязі, без будь-яких обмежень,
а тому ставити питання про виселення,
зняття з реєстрації, усунення перешкод
у користуванні майном чи витребування
майна, не має потреби.

Враховуючи те, що з ОСОБА_4 разом у
спірній житловій квартирі проживає її
малолітній син, ОСОБА_7, вважає, що він є
також особою, яка має право на житлову
площу та право на проживання у спірній
житловій квартирі. Зазначені
обставини, які є предметом судового
спору, відповідним чином порушують і
його житлові права, як неповнолітньої
особи.

Про існування Договору купівлі-продажу
від 10.12.2008 року, який є предметом
судового спору, позивачці стало відомо
під час розгляду справи № 2-20/11 у квітні
місяці 2009 року, тобто, до закінчення
трьохрічного строку позовної давності
звернення до суду за захистом
порушеного права. За рішенням суду
апеляційної інстанції рішення суду
першої інстанції в цій частині
скасовано, що змушує ОСОБА_4 повторно
звернутися із даним позовом до
належного позивача, однак, на
сьогоднішній день строк загальної
позовної давності, встановлений у три
роки, минув. Тому , представник
позивачки, у позові просив суд,
поновити строк позовної давності
звернення до суду, захистити житлові
права гр-ки ОСОБА_4, яка діє у своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього, ОСОБА_5, на проживання
у квартирі АДРЕСА_1, шляхом визнання
недійсним Договору купівлі-продажу
житлової квартири АДРЕСА_1, укладеного
між гр-кою ОСОБА_2, гр-ном ОСОБА_6, з
однієї сторони, та гр-ном ОСОБА_7,
мешканцем АДРЕСА_3, з другої сторони, та
посвідченого приватним нотаріусом
Рахівського районного нотаріального
округу ОСОБА_8 10.12.2008 року за № 4951.
Стягнути із відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4
судові витрати, які складаються із 114, 70
грн. судового збору та 800 грн. платних
правових послуг.

Представник позивачів, ОСОБА_1 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав з підстав, наведених в
позові. Просить позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 виступаючи в своїх
інтересах та в інтересах відповідача
ОСОБА_7, згідно довіреності, в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
показала суду, що ОСОБА_4 ніколи не
являлася власницею спірної квартири, а
лише квартиронаймачем, вказана
квартира перебувала у власності
Держави, всі документи на квартиру їй
були надані не позивачкою, а Рахівською
міською радою та ЖКГ. У позивачки, на
момент обміну квартирами. на руках був
тільки типовий договір, та вона сама
власноручно підписала заяву в
Рахівську міську раду про обмін
квартир. В спірну квартиру вона вклала
значні кошти, поміняла вікна та двері.
Обмінятися квартирами, було бажання
позивачки. Вважає, що вона правомірно
відчужила квартиру ОСОБА_7, і він є
добросовісним набувачем даної
квартири, та скасування договору
купівлі-продажу порушить його права, як
власника на квартиру. Тому просить у
задоволенні вказаних позовних вимог
відмовити.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання
не з`явився, однак надав суду
заперечення, в якому зазначив, що
позивачка по справі намагається
протиправно позбавити його права
приватної власності на належну йому
квартиру, що була правомірно ним
придбана за договором купівлі-продажу
від 10.12.2008 року, укладеним між ним та
ОСОБА_2 і ОСОБА_6 Звертає увагу на те, що
хоча правовстановлюючий документ -
Свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, видане фондом
комунального майна на ім`я ОСОБА_2 від
19.08.2004 року згідно рішення Рахівського
районного суду Закарпатської області
від 27.10.2011 року по справі №2-20/11 було
визнано недійсним, однак станом на
укладення договору купівлі-продажу
квартири (10.12.2008) було чинним, а відтак
ОСОБА_2 та ОСОБА_6, як законні власники,
розпорядились нележною їм на праві
приватної власності квартирою, у
відповідності до вимог чинного
законодавства. На час укладення
оспорюваного договору купівлі-продажу
жодних обтяжень (заборони відчуження
та арешту) на квартиру не було.
Позивачка по справі ОСОБА_4 стороною
правочину не була, спірна квартира на
праві приватної власності їй ніколи не
належала, у неї відсутні будь-які
правовстановлюючі документи на цю
квартиру, то вважає, що при укладанні
договору купівлі-продажу права та
законні інтереси ОСОБА_4 порушені не
були. Позивачка вважаючи, що дії
відповідачів порушили її права та
інтереси, обрала невірний спосіб
захисту свого цивільного права. Вважає,
що договір купівлі-продажу, від 10
грудня 2008 року є дійсним, в силу
принципу презумпції правомірності
правочину, закріпленого ст. 204 ЦК
України. Тому просить відмовити у
задоволенні позовних вимог позивачки.

Відповідач ОСОБА_6, повторно в судове
засідання не з`явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, також про час та місце розгляду
справи повідомлявся через розміщення
оголошення в газеті, причини його
неявки суду не відомі.

Третя особа без самостійних вимог
приватний нотаріус Рахівського
районного нотаріального округу ОСОБА_8
в судове засідання не з`явилася, надала
суду заяву, в якій просить дану справу
розглянути у її відсутності.

Представник третьої особи служби у
справах дітей Рахівської РДА - Балота
І.І. вирішення даних позовних вимог,
позовні вимоги підтримав, вважає такі
підставними, оскілки оспорюваним
договором порушуються права
неповнолітнього сина позивчки.

Представник Прокуратури Рахівського
району, повторно в судове засідання не
з`явився, про час та місце розгляду
справи повідомлялися належним чином,
причини їх неявки суду не відомі.

Суд, заслухавши учасників судового
процесу, взявши до уваги заперечення
надані відповідачем по справі,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши їх доказами прийшов до
наступного висновку.

Відповідно до положень частини 1
статті 3 ЦПК України, кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законом
України (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

У відповідності до положень
ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які брали участь у розгляді
справи, а кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень частин 1-2
статті 59 ЦПК України суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 41 Конституції України
передбачає, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Громадяни для
задоволення своїх потреб можуть
користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що відповідно до рішення
Рахівського районного суду
Закарпатської області від 27.10.2011 року
(справа № 2-20/11), залишеним в частині без
змін рішенням колегії суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської
області від 19.04.2012 року, визнано
недійсним обмін житлового приміщення
№ 2, що належить ОСОБА_2, на приміщення
АДРЕСА_1, належного гр-ці ОСОБА_4, які
знаходяться у будинку АДРЕСА_1, та
визнано недійсним свідоцтво про право
власності на житлову квартиру АДРЕСА_1
за тією ж адресою, видане 19.08.2004 року
Фондом комунального майна на ім'я гр-ки
ОСОБА_2. Відповідно до наведеного і за
таких обставин, позивачка, ОСОБА_4, як
особа, яка постійно прописана
(зареєстрована) на цій житловій площі, і
як особа, яка на час набуття чинності
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду» від 19
червня 1992 року № 2482-XII постійно
проживала в спірній житловій квартирі,
відповідно до положень ст.ст.3,6,8 цього
Закону набула права на приватизацію
нерухомого майна шляхом його
безоплатної передачі з розрахунку
санітарної норми 21 квадратний метр
загальної площі на наймача і кожного
члена його сім'ї та додатково 10
квадратних метрів на сім'ю.

Однак, на сьогоднішній день
перешкодою у цьому являється Договір
купівлі-продажу спірної житлової
квартири АДРЕСА_1, який був укладений
між відповідачами по даній справі,
гр-нами ОСОБА_2, ОСОБА_6, з однієї
сторони, та гр-ном ОСОБА_7, з другої
сторони, та посвідчений приватним
нотаріусом Рахівського районного
нотаріального округу ОСОБА_8 10.12.2008 року
за реєстраційним № 4951.

Даний договір на сьогоднішній час
є дійсним, оскільки, рішення
Рахівського районного суду
Закарпатської області 27.10.2011 року
(справа № 2-20/11), за яким було визнано
недійсним даний Договір та усунено
перешкоди у користуванні ОСОБА_4
спірною житловою квартирою шляхом
зобов'язання гр-ки ОСОБА_2 та ОСОБА_7
звільнити дане приміщення та
заборонено їм вчиняти будь-які дії
особисто чи через третіх осіб, які б
були направлені на позбавлення ОСОБА_4
вільного володіння, розпоряджання та
користування вказаним майном, в цій
частині рішенням колегії суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської
області від 19.04.2012 року було скасовано і
у задоволенні цих позовних вимог
відмовлено. Основною правовою
підставою для відмови у задоволенні
цих позовних вимог для суду
апеляційної інстанції стало порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права, оскільки,
відповідно до його ухвали до участі у
розгляді тієї справи гр-н ОСОБА_7 був
залучений у якості третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору і у
такому статусі був визначений судом до
кінця розгляду справи.

Разом з цим, за рішенням суду
першої інстанції на ОСОБА_7, як на третю
особу без самостійних вимог на предмет
спору, судом було покладено обов'язок
усунення для ОСОБА_4 перешкод у
користуванні нею нерухомим майном, що
суд апеляційної інстанції вважав
неправильним, оскільки, на третіх осіб
за рішенням суду покладення виконання
будь-яких зобов'язань не допускається
Законом.

Крім того, по цивільній справі №
2-20/11 від 27.10.2011 року, копія рішення суду
якого є в матеріалах справи, судом
першої інстанції було визнано
недійсним Договір купівлі-продажу
спірної квартири, стороною якого також
був гр-н ОСОБА_7. Суд апеляційної
інстанції вважає, що дана особа при
вирішенні цього питання повинна бути
залучена до участі у розгляді спору у
якості відповідача, а не третьої особи
без самостійних вимог на предмет спору.
Оскільки, на час перегляду рішення
Рахівського районного суду
Закарпатської області № 2-20/2011 від
27.10.2011 року заміна сторони в суді
апеляційної інстанції законодавцем
вже не допускалася, колегією суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційної інстанції рішення суду
першої інстанції в цій частині було
скасовано, а у позові в цій частині -
відмовлено.

Однак, дані обставини не
позбавляють гр-ку ОСОБА_4 права
повторного звернення до суду із даним
позовом із залученням до участі у
розгляді справи та пред'явлення з
позову до належної сторони - гр-на
ОСОБА_7 із визначенням його правового
та процесуального статусу сторони
справи, як Відповідача.

На сьогоднішній день ОСОБА_4
проживає разом із малолітнім сином,
ОСОБА_7, 1999 р.н., у спірній житловій
квартирі, обмежень на сьогоднішній
день у фактичному її проживанні у даній
квартирі не має, а тому перед судом
ставиться питання про визнання
недійсним Договору купівлі-продажу
квартири.

На час укладання Договору
купівлі-продажу спірної житлової
квартири АДРЕСА_1, що знаходиться у
будинку АДРЕСА_1, між гр-нами ОСОБА_2,
ОСОБА_6, з однієї сторони, та гр-ном
ОСОБА_7, з другої сторони, та при
посвідчення його приватним нотаріусом
Рахівського районного нотаріального
округу ОСОБА_8 10.12.2008 року за № 4951,
обмежень у його вчинення з боку
відповідачів по даній справі не
існувало, оскільки, не зважаючи на те,
що справа вже знаходилася в суді першої
інстанції (позов, пред'явлений ОСОБА_4
до ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням від
25.10.2007 року), обмежень реєструючим
органам, в тому числі, нотаріальним
конторам, не було, бо про існування
цього Договору позивачці, ОСОБА_4, стало
відомо лише після пред'явлення
стороною тієї справи - органом БТІ
довідки № 110 від 28.04.2009 року. Однак,
первинні правовстановлюючі документи,
на підставі яких і було укладено
спірний правочин, в тому числі, і
свідоцтво про право власності на
житлову квартиру АДРЕСА_1, що
знаходиться у будинку АДРЕСА_1, видане
19.08.2004 року Фондом комунального майна
на ім'я гр-ки ОСОБА_2, рішенням
Рахівського районного суду
Закарпатської області від 27.10.2011 року
(справа № 2-20/2011 року), залишеним в цій
частині в силі рішенням апеляційного
суду Закарпатської області від 19.04.2012
року, скасовані.

Недійсність правочину прямо
встановлена Законом та
врегульовується положеннями частини 1
статті 215 ЦК України, за якими підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу, а саме:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Враховуючи те, що громадянин
ОСОБА_7 на час укладення та після
укладення Договору купівлі-продажу
спірної житлової квартири не проживав
у даній квартирі, не намагався в ній
проживати чи вчиняти будь-які інші
правові дії щодо володіння,
користування чи розпоряджання спірним
нерухомим майном, при цьому, навіть не
з'являвся на прибудинковій території
будинку АДРЕСА_1, суд вважає, що до
даного Договору (правочину) слід
застосувати положення частини 5 статті
203, частини 1 статті 215 ЦК України, за
якими правочин є недійсним, оскільки
він не був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що ним
були обумовлені.

Крім того, у відповідності до
положень частини 3 статті 215 ЦК України,
законодавець визнає недійсним
правочин і в тому випадку, коли
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом. Такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Оскільки, відповідно до рішення
Рахівського районного суду
Закарпатської області від 27.10.2011 року
(справа № 2-20/2011 року), залишеним в цій
частині в силі рішенням апеляційного
суду Закарпатської області від 19.04.2012
року, первинні правовстановлюючі
документи, на підставі яких було
укладено спірний правочин, в тому
числі, свідоцтво про право власності на
житлову квартиру АДРЕСА_1, видане 19.08.2004
року Фондом комунального майна на ім'я
гр-ки ОСОБА_2, скасовані, Договір
купівлі-продажу нерухомого майна
підлягає відповідному скасуванню,
оскільки, останній не надає новому
власнику, ОСОБА_7, відповідного права
власності, володіння, користування та
розпоряджання даним нерухомим майном.

За загальними цивільно-правовими
нормами кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання,
в тому числі, шляхом визнання такого
права, якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою.

У відповідності до положень частини 1
статті 5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII, якщо
загальна площа квартир (будинків), що
підлягають приватизації, відповідає
площі, передбаченій абзацом другим
статті 3 цього Закону, зазначені
квартири (будинки) передаються
наймачеві та членам його сім'ї
безоплатно. До членів сім'ї наймача
включаються лише громадяни, які
постійно проживають в квартирі
(будинку) разом з наймачем або за якими
зберігається право на житло.

Членами сім'ї наймача у відповідності
до положень статті 64 ЖК УРСР являються
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство. Якщо ці особи
перестали бути членами сім'ї наймача,
але продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

При цьому, як зазначає законодавець,
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з
наймачем майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору.

У відповідності до положень частини 1
статті 242 ЦК України батьки
(усиновлювачі) є законними
представниками своїх малолітніх та
неповнолітніх дітей.

Враховуючи те, що з ОСОБА_4 разом у
спірній житловій квартирі проживає її
малолітній син, ОСОБА_7, він є також
особою, яка має право на житлову площу
та право на проживання у спірній
житловій квартирі. Зазначені
обставини, які є предметом судового
спору, відповідним чином порушують і
його житлові права, як неповнолітньої
особи.

Про існування Договору купівлі-продажу
від 10.12.2008 року, який є предметом
судового спору, позивачці стало відомо
під час розгляду справи № 2-20/11 у квітні
місяці 2009 року, тобто, до закінчення
трьохрічного строку позовної давності
звернення до суду за захистом
порушеного права. За рішенням суду
апеляційної інстанції рішення суду
першої інстанції в цій частині
скасовано, що змушує ОСОБА_4 повторно
звернутися із даним позовом до
належного відповідача, однак, на
сьогоднішній день строк загальної
позовної давності, встановлений у три
роки, минув.

У відповідності до положень частини 1
статті 261 ЦК України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. Початком
перебігу позовної давності щодо
скасування оспорюваного правочину
являється в даному випадку день,
винесення судом апеляційної інстанції
про відмову у задоволенні позовних
вимог в частині визнання недійсним
спірного правочину - 19.04.2012 року.

У відповідності до положень частини 5
статті 267 ЦК України, якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту. Суд вважає, що в даному випадку
позивачем з поважних причин пропущено
строк позовної давності, а тому він
підлягає поновленню.

Стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено (ч.1 ст.88 ЦПК України).

Тому, з відповідачів, солідарно, на
користь позивачки, слід стягнути 114
гривень 70 коп. або по 38 грн. 23 коп. з
кожного, судового збору, оплаченого
позивачкою при подачі даного позову до
суду. У стягненні з відповідачів, на
користь позивачки 800 гривень платних
правових послуг, суд відмовляє,
оскільки дана позовна вимога не
являється документально підтвердженою
(у матеріалаїх справи відсутні докази
про сплату таких).

Керуючись ст.ст. 3, 5, 6, 10, 11, 58, 60, 88, 131, 209,
212- 215, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Поновити строк позовної давності
на звернення з позовом до суду.

Захистити житлові права громадянки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка діє в своїх
інтерасах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
мешканців АДРЕСА_1, на проживання у
квартирі АДРЕСА_1, шляхом визнання
недійсним договору купівлі-продажу
житлової квартири АДРЕСА_1, укладеного
між ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
посвідченого приватним нотаріусом
Рахівського нотаріального округу
ОСОБА_8 10 грудня 2008 року за №4951.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
на користь ОСОБА_4 , по 38 гривень 23
копійки судових витрат, понесених
позивачкою судових витрат, з кожного.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено у судову
палату з цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області через
Рахівський районний суд протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: Бліщ О.Б.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду:
Бліщ О.Б.