АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/758/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 46 Колода Л. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
Бородійчук В. Г. УХВАЛА
16 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоБородійчук В. Г.
суддівДемченко В. А. , Василенко Л. І. при
секретаріЯремич В.І. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 21 січня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання майна спільним майном
чоловіка та жінки, поділ спільного
майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ
спільного майна подружжя.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

21 травня 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_7 про поділ
спільного майна подружжя.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 1999 року
з відповідачем ОСОБА_7 почали проживати
разом у незареєстрованому шлюбі. В 2001
році у них народилася дочка ОСОБА_8,
потім в 2005 році з'явилася друга дитина -
син ОСОБА_7.

Сторони 14 лютого 2005 року вирішили
офіційно зареєструвати шлюб.

Під час перебування в зареєстрованому
шлюбі мали спільний бюджет, вели
спільне господарство і на спільні
кошти подружжя було придбано рухоме і
нерухоме майно.

ОСОБА_6 вважає, що до майна, що було
придбано та побудовано ними під час
шлюбу та спільного проживання входить:
квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на ім'я
ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право
власності САС 52396 виданого 13 квітня 2010
року виконавчим комітетом Черкаської
міської ради, в якій на даний час
зареєстрована та проживає позивач з
дітьми; житловий будинок, розташований
в АДРЕСА_3, право власності
зареєстроване за відповідачем;
квартира АДРЕСА_1, право власності
зареєстроване за позивачем на підставі
договору купівлі-продажу від 17 березня
2006 року; будинок в АДРЕСА_4, право
власності зареєстроване за
відповідачем; офісне приміщення
(адреса невідома) в м. Кременчук
Полтавської області, право власності
зареєстроване за відповідачем.

Крім того, під час спільного проживання
розвивалися сільськогосподарські
підприємства, учасником яких є
відповідач, а саме: Фермерське
господарство «Весело хутірське», що
знаходиться за адресою Черкаська обл.,
Черкаський р-н, с. Васютинці, вул.
Леніна, 4.

На спільні кошти подружжя також
придбавалися земельні ділянки та
автомобілі. В зв'язку з тим, що
вищевказане майно здебільшого
придбавалося та реєструвалося на ім'я
відповідача, у позивача були відсутні
документи, якими вона може підтвердити
право власності та час його набуття.

Але, до складу майна, що підлягає поділу
має бути включений повний обсяг майна
подружжя, наявного у відповідача на час
припинення спільного господарства.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу,
шлюб між сторонами розірвано, про що в
книзі реєстрації розірвань шлюбів
зроблено актовий запис за № 83 від 27
серпня 2009 року. Але після офіційного
розірвання шлюбу сторони підтримували
шлюбні відносини до травня 2012 року.

В травні 2012 року відповідач повідомив
ОСОБА_6 про те, що має намір створити
нову сім'ю і припинив їхні відносини. З
того часу сторони не проживають як
чоловік та жінка, не ведуть спільного
господарства та не мають спільного
бюджету. Після розірвання відносин
відповідач деякий період надавав кошти
на утримання дітей, але розподіл майна
між ними не відбувся.

В березні 2013 колишній чоловік припинив
перераховувати кошти на утримання
дітей та акцентував питання про розділ
майна подружжя, а 14 травня позивач
отримала лист, з якого дізналася, що він
має на меті ініціювати питання
розподілу спільного майна подружжя.

22 жовтня 2013 року змінила позовні
вимоги, які мотивувала наступним.

З березня 1999 року позивач з
відповідачем ОСОБА_7 почали проживати
разом у незареєстрованому шлюбі.
Мешкали в АДРЕСА_5

За час спільного проживання у них
народилося двоє дітей, дочка ОСОБА_8 та
син ОСОБА_7.

В цей період відповідач працював на
посаді генерального директора ПП
«Імперіал-Плюс», яке розташоване в смт.
Чорнобай. Позивач з 2000 року по березень
2013 року на тому ж підприємстві займала
посади секретаря, бухгалтера,
маркетолога. Окрім ведення домашнього
господарства, допомагала чоловікові
займатись підприємницькою діяльністю.

В 2009 році відносини між сторонами
погіршилися і вони офіційно розірвали
шлюб, але проживали разом. З вересня 2011
року їх сім'я переїхала до м. Черкаси та
оселилась в квартирі АДРЕСА_2,
придбаній в 2010 році за договором
купівлі-продажу на ім'я відповідача.
Донька ОСОБА_8 з вересня 2011 року
навчалась в 31 гімназії.

Одночасно з ремонтом в новопридбаній
квартирі АДРЕСА_2, в 2010 році, спільним
зусиллям сторін розпочали будівництво
дачного будинку в АДРЕСА_3 Позивач
займалась облаштуванням, придбанням
меблів, укладала договір з дизайнером.

В травні 2012 року відповідач повідомив
позивача, що має намір створити нову
сім'ю і припинив відносини.

Таким чином, ОСОБА_6 вважає, що до
рухомого та нерухомого майна, що було
придбано та побудовано під час шлюбу та
спільного проживання, але
зареєстроване на ім'я позивача входить:
квартира АДРЕСА_2 придбана в 2010 році за
договором купівлі-продажу в ПП «Надія»
та зареєстрована на ім'я ОСОБА_7 на
підставі свідоцтва про право власності
САС 52396, виданого 13 квітня 2010 року
виконавчим комітетом Черкаської
міської ради, в якій на даний час
зареєстрована та проживає позивач з
дітьми; житловий будинок, розташований
в АДРЕСА_3, право власності
зареєстроване за відповідачем рік
побудови 2010-2012; ? частина офісне
приміщення по АДРЕСА_6, загальною
площею 108,3 кв.м. в м. Кременчук
Полтавської області, право власності
зареєстроване за відповідачем.

Крім того, під час спільного проживання
розвивалися сільськогосподарські
підприємства, учасником яких є
відповідач, а саме: Фермерське
господарство «Веселохутірське», що
знаходиться за адресою Черкаська обл.,
Черкаський р-н, с. Васютинці, вул.
Леніна, 4.

На спільні кошти подружжя також
придбавалися земельні ділянки та
автомобілі. В зв'язку з тим, що
вищевказане майно здебільшого
придбавалося та реєструвалося на ім'я
відповідача, у позивача були відсутні
документи, якими вона може підтвердити
право власності та час його набуття.

Але, до складу майна, що підлягає поділу
має бути включений повний обсяг майна
подружжя, наявного у відповідача на час
припинення спільного господарства.

Враховуючи вищевикладене, позивач
звернулася до суду із заявою про зміну
підстави позову, виходячи з того, що має
намір довести в суді факт проживання з
ОСОБА_7 однією сім'єю до та після
реєстрації шлюбу та просила суд про
визнання майна, придбаного в цей період
спільним майном чоловіка та жінки, що
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу.

В зв'язку з цим просила суд постановити
рішення, яким встановити факт
проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 однією
сім'єю як чоловіка та жінки без
реєстрації шлюбу з березня 1999 року по
лютий 2005 року, і з серпня 2009 року по
травень 2012 року. Визнати спільним
майном сторін майно, придбане під час
проживання однією сім'єю, як чоловіка
та жінки без реєстрації шлюбу з березня
1999 року по лютий 2005 року, із серпня 2009
року по травень 2012 року, визнавши за
ОСОБА_6 право власності на: ? частину
квартири АДРЕСА_2 ? частину дачного
будинку, розташованого в АДРЕСА_3; ?
частину вбудованих офісних приміщень,
що знаходяться в м. Кременчук, АДРЕСА_6.

22 листопада 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6
про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги мотивував тим, що з 14 лютого
2005 року вони з відповідачкою за
зустрічним позовом перебували в
зареєстрованому шлюбі, який було
зареєстровано в відділі РАЦС смт.
Чорно бай, Черкаської області. Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Чорнобаївської районної ради 27 серпня
2009 року шлюб було розірвано за взаємною
згодою.

Під час зареєстрованого шлюбу було
придбано квартиру АДРЕСА_1. Вказана
квартира відповідно до договору
купівлі-продажу від 17 березня 2006 року
придбана позивачкою ОСОБА_6 і
зареєстрована у електронному Реєстрі
прав власності на нерухоме майно 31
березня 2006 року.

Враховуючи вищезазначений факт,
вважає, що вказана квартира підлягає
розподілу по ? частині кожному.

В зв'язку з цим, просив постановити
рішення, яким провести поділ майна
подружжя, виділити йому та визнати за
ним право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1

Рішенням Придніпровського районного
суду від 21 січня 2014 року відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6,
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7
задоволено.

Проведено поділ спільного майна
подружжя.

Виділено ОСОБА_7 та визнано за ним право
власності на ? частину кв. АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 21 січня 2014
року як незаконне та ухвалити нове
рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі, а саме:

- встановити факт проживання ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 однією сім'єю як чоловіка та
жінки без реєстрації шлюбу з березня 1999
року по лютий 2005 року, і з серпня 2009 року
по травень 2012 року;

- визнати спільним майном ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 майно, придбане під час
проживання однією сім'єю як чоловіка та
жінки без реєстрації шлюбу з березня 1999
року по лютий 2005 року, і з серпня 2009 року
по травень 2012 року, квартиру АДРЕСА_2,
дачний будинок розташований в АДРЕСА_3;
? частину вбудованих офісних приміщень,
що знаходяться в м. Кременчук по
АДРЕСА_6 загальною площею 108,3 кв.м.,
визнавши за ОСОБА_6 право власності на:

? частину квартири АДРЕСА_2

? частину дачного будинку,
розташованого в АДРЕСА_3;

? частину вбудованих офісних приміщень,
що знаходяться в м. Кременчук по
АДРЕСА_6, загальною площею 108,3 кв.м..

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до відхилення з
слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що сторони по справі
з 14 лютого 2005 року по 27 серпня 2009 року
перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 17 серпня 2009
року (а.с. 46) шлюб між сторонами
розірвано.

Відповідно до свідоцтва про розірвання
шлюбу серія НОМЕР_1 від 27 серпня 2009 року
(а.с. 7), виданого відділом реєстрації
актів цивільного стану
Чорнобаївського районного управління
юстиції Черкаської області вбачається,
що шлюб припинив своє існування 27
серпня 2009 року, про що в Книзі розірвань
шлюбів зроблено відповідний актовий
запис № 83.

Звертаючись до суду з позовом та
надаючи заяву про уточнення і зміну
позовних вимог, ОСОБА_6 вказувала, що до
рухомого та нерухомого майна, що було
придбано та побудовано під час шлюбу та
спільного проживання, але
зареєстрованого на ім'я позивача
входить:

квартира АДРЕСА_2 придбана в 2010 році за
договором купівлі-продажу в ПП «Надія»
та зареєстрована на ім'я ОСОБА_7 на
підставі свідоцтва про право власності
САС 52396, виданого 13 квітня 2010 року
виконавчим комітетом Черкаської
міської ради, в якій на даний час
зареєстрована та проживає позивач з
дітьми;

житловий будинок, розташований в
АДРЕСА_3, право власності зареєстроване
за відповідачем рік побудови 2010-2012;

? частина офісне приміщення по АДРЕСА_6,
загальною площею 108,3 кв.м. в м. Кременчук
Полтавської області, право власності
зареєстроване за відповідачем;

Крім того, позивачка вказувала, що під
час спільного проживання розвивалися
сільськогосподарські підприємства,
учасником яких є відповідач, а саме:
Фермерське господарство
«Веселохутірське» що знаходиться за
адресою Черкаська обл., Черкаський р-н,
с. Веселий Хутір та ТОВ
«Москаленківське», що знаходиться за
адресою Черкаська обл., Черкаський р-н,
с. Васютинці, вул. Леніна, 4.

На спільні кошти подружжя також
придбавалися земельні ділянки та
автомобілі. В зв'язку з тим, що
вищевказане майно здебільшого
придбавалося та реєструвалося на ім'я
відповідача, у позивача були відсутні
документи, якими вона може підтвердити
право власності та час його набуття.

Також вказувала, що до реєстрації шлюбу
з березня 1999 року і після припинення
шлюбу в 2009 році, сторони проживали
разом без реєстрації шлюбу, а тому
просила визнати факт проживання з
ОСОБА_7 однією сім'єю до та після
реєстрації шлюбу та просила суд
визнати майна, придбане в цей період -
спільним майном чоловіка та жінки, що
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції
обґрунтовував своє рішення тим, що
позивачкою за первісним позовом не
було доведено факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу в період до
14 лютого 2005 року та після 27 серпня 2009
року. Майно, перелічене в позовних
вимогах було придбане ОСОБА_7 особисто
до реєстрації шлюбу в органах РАЦС з
ОСОБА_6 та після його розірвання.

Звертаючись до суду з зустрічною
позовною заявою ОСОБА_7 вказав, що під
час перебування в шлюбі з ОСОБА_6 була
придбана квартира АДРЕСА_1, а тому
просив на підставі ст. 70 СК України
визнати вказане майно спільною
сумісною власністю та визнати за ним ?
частину вказаної квартири.

В частині задоволення зустрічних
позовних вимог, районний суд визнав
встановленим факт придбання майна,
зазначеного в зустрічному позові під
час перебування сторін в
зареєстрованому шлюбі, а тому визнав за
ОСОБА_7 право власності на ? частину
вказаного майна.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловіку на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.

Згідно ст. 63 СК України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно ст. 57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу,
але на підставі договору дарування або
в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу,
але за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи
спір, судом першої інстанції було
правильно визначено період
перебування сторін у зареєстрованому
шлюбі з 14 лютого 2005 року по 27 серпня 2009
року так як дані обставини сторонами не
оспорюються та час припинення шлюбних
відносин підтверджується наявним в
матеріалах справи свідоцтвом про
розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 27
серпня 2009 року (а.с. 7), виданого відділом
реєстрації актів цивільного стану
Чорнобаївського районного управління
юстиції Черкаської області.

Також правильним є висновок про те, що
за час перебування сторін у шлюбі було
придбано майно, яке складається з
квартири АДРЕСА_1, оскільки дана
обставина була доведена в суді і
підтверджується наявною в матеріалах
справи та належним чином завіреною
копією витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно (а.с. 104).

ОСОБА_6 та її представник не довели в
судовому засіданні факту придбання
іншого переліченого в позовних вимогах
майна, за час шлюбних відносин і крім
того, наявні в матеріалах справи витяги
з реєстру прав власності, які були
предметом розгляду судової колегії
вказують на те, що дане майно придбане
до реєстрації шлюбу або після
офіційного розірвання шлюбу між
сторонами.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 1995
року № 29 «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності», яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин,
розглядаючи позови, пов'язані з
спільною власністю громадян, суди
повинні виходити з того, що відповідно
до чинного законодавства спільною
сумісною власністю є: майно, нажите
подружжям за час шлюбу (ст. 16 ЗУ «Про
власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України; майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї
чи майно, що є у власності осіб, які
ведуть селянське (фермерське)
господарство, якщо письмовою угодою
відповідно між членами сім'ї чи членами
селянського (фермерського)
господарства не передбачено інше або
майно, придбане внаслідок спільної
праці громадян, що об'єдналися для
спільної діяльності, коли укладеною
між ними письмовою угодою визначено, що
воно є спільною сумісною власністю (п.
ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 ЗУ «Про власність»);
квартира (будинок), кімнати в квартирах
та одноквартирних будинках, передані
при приватизації з державного
житлового фонду за письмовою згодою
членів сім'ї наймача у їх спільну
сумісну власність (ст. 8 ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду»).

Отже, майно, набуте під час спільного
проживання особами, які не перебувають
у зареєстрованому шлюбі між собою, є
об'єктом їхньої спільної сумісної
власності, якщо: 1) майно придбане
внаслідок спільної праці таких осіб, як
сім'ї (при цьому спільною працею осіб
слід вважати їхні спільні або
індивідуальні трудові зусилля,
унаслідок яких вони одержали спільні
або особисті доходи, об'єднані в
майбутньому для набуття спільного
майна, ведення ними спільного
господарства, побуту та бюджету); 2) інше
не встановлено письмовою угодою між
ними.

У зв'язку із цим, суду під час вирішення
спору щодо поділу майна, набутого
сім'єю (до 01 січня 2004 року) слід
установити не лише обставини щодо
факту спільного проживання сторін у
справі, а й ті обставини, що спірне
майно було придбане сторонами
внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних
шлюбних відносинах без установлення
ведення спільного господарства, побуту
та бюджету не є підставою для визнання
права власності на половину майна за
кожною зі сторін.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на
ту обставину, що з ОСОБА_7 вона
перебувала у фактичних шлюбних
відносинах з березня 1999 року, однак
враховуючи норму презумпції спільно
нажитого майна подружжя до майна
придбаного поза межами офіційної
реєстрації шлюбу не застосовується,
тому просила встановити факт
проживання з відповідачем та просила
визнати майно придбане в цей період
спільним майном чоловіка та жінки, що
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 не
тільки не довела суду своїх доводів про
встановлення факту проживання однією
сім'єю з ОСОБА_7 після розірвання шлюбу,
а також не доведеним залишається
обставина, що спірне майно придбане до
укладення шлюбних відносин було
придбане внаслідок спільної праці
сім'ї ОСОБА_7 та не доведено, що між нею і
ОСОБА_7 укладались та існували будь-які
письмові угоди щодо даного майна.

Тільки в разі встановлення вище
приведених фактів, положення частини
першої статті 17 Закону України «Про
власність» вважається правильно
застосованим.

Виходячи з викладеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно визначив характер спірних
правовідносин та вірно встановив, що
поділу підлягає лише майно набуте
сторонами за час офіційного
перебування в шлюбі, оскільки доводи
позивача за первісним позовом щодо
обґрунтованості своїх позовних вимог
не знайшли підтвердження під час
судового засідання.

Колегія суддів також вважає, що без
доведеності особою факту створення
(придбання) сторонами майна внаслідок
спільної праці, ведення спільного
господарства, побуту та бюджету не
можливо визнати дане майно нажитим
спільним майном подружжя та з
урахуванням недоведеності позивачкою
за первісним позовом її права на
половину майна і навпаки,
обґрунтованою доведеністю ОСОБА_7
своїх зустрічних позовних вимог,
рішення суду зміні чи скасуванню не
підлягає.

Крім того, така ж правова позиція
викладена і в постанові Верховного
Суду України від 25 грудня 2013 року у
справі № 6-135цс13 в якій зазначено, що
майно набуте до 1 січня 2004 року під час
спільного проживання особами, які не
перебувають у зареєстрованому шлюбі
між собою, є об'єктом їхньої спільної
сумісної власності, якщо: 1) майно
придбане внаслідок спільної праці
таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною
працею осіб слід вважати їх спільні або
індивідуальні трудові зусилля,
унаслідок яких вони одержали спільні
або особисті доходи, об'єднані в
майбутньому для набуття спільного
майна, ведення ними спільного
господарства, побуту та бюджету); 2) інше
не встановлено письмовою угодою між
ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення
спору щодо поділу майна, набутого
сім'єю, слід установити не лише
обставини щодо факту спільного
проживання сторін у справі, а й ті
обставини, що спірне майно було
придбане сторонами внаслідок спільної
праці.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції вірно
застосовано норми матеріального права
та ухвалено рішення з додержанням
положень чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317,
319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 21 січня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання майна спільним майном
чоловіка та жінки, поділ спільного
майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ
спільного майна подружжя залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :

Судді :