Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2014 р.
Дніпровський районний суд м. Києва в
складі:

головуючої судді Яровенко
Н.О.

при секретарі Лисенко
М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного
кооперативу "Харчовик-4", 3-я особа:
голова правління Житлово-будівельного
кооперативу "Харчовик-4" Семенюк Микола
Іванович про визнання неправомірними
розрахунків та зобов"язання привести
розрахунки за користування
комунальнимим послугами та квартплату
у відповідність з діючими тарифами,
визнання неправомірним рішення
загальних зборів ЖБК , -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Житлово-будівельного кооперативу
«Харчовик-4» про визнання
неправомірними розрахунків та
зобов'язання привести розрахунки за
користування комунальними послугами
та квартплату у відповідність з
діючими тарифами посилаючись на те, що
12.03.2007 року в його квартирі АДРЕСА_1,
були встановлені лічильники холодної
та гарячої води і починаючи з цього
часу оплата за холодне і гаряче
водопостачання та водовідведення
здійснювалась на підставі показань цих
лічильників. В березні 2012 року на його
адресу надійшов рахунок на сплату
житлово-комунальних послуг, згідно
якого нарахування здійснювалось
виходячи із нормативу споживання на 1
особу, а також визначено борг у сумі
2856,76 грн. Надалі, в травні 2012 року, від
відповідача надійшов розрахунок
заборгованості за гарячу воду, згідно
якого борг за гарячу воду становив 2385,01
грн., штрафні санкції у сумі 2517,21 грн., а
всього - 4902,22 грн. Вважає дії
відповідача, щодо нарахування
заборгованості, безпідставними.

В судовому засіданні, уточнивши
позовні вимоги, представник позивача
пояснила, що протягом розгляду справи
відповідач збільшив суму боргу до 11326
грн. 25 коп. та просила суд: визнати
неправомірним рішення загальних
зборів членів ЖБК «Харчовик-4» про
прийняття ОСОБА_1 в члени кооперативу,
оформлене Протоколом загальних зборів
членів ЖБК «Харчовик-4» від 26.02.2006 року;
визнати неправомірними розрахунки ЖБК
«Харчовик-4» заборгованості ОСОБА_1 у
оплаті гарячого водопостачання та
водовідведення за період з липня 2009
року по грудень 2011 року у сумі 4902,22 грн.,
а також за лютий-грудень 2012 року;
визнати незаконними дії Правління ЖБК
«Харчовик-4» по нарахуванню ОСОБА_1
заборгованості у оплаті вартості
послуг з водовідведення та
водопостачання гарячої та холодної
води за період з 1 липня 2009 року до 1
січня 2013 року включно у сумі 11326
(одинадцять тисяч триста двадцять
шість) грн. 25 коп.; зобов'язати Правління
ЖБК «Харчовик-4» здійснити перерахунок
нарахованої вартості наданих ОСОБА_1
послуг з водопостачання та
водовідведення гарячої та холодної
води за період з 1 лютого 2012 року згідно
із показаннями засобів обліку гарячої
та холодної води; зобов'язати Правління
ЖБК «Харчовик-4» проводити нарахування
оплати ОСОБА_1, комунальних та інших
послуг у відповідності із діючими
тарифами та Правилами надання
населенню послуг з водопостачання,
теплопостачання та водовідведення для
квартир, обладнаних засобами обліку
гарячої та холодної води; зобов'язати
Правління ЖБК «Харчовик-4» надавати
ОСОБА_1 рахунки на сплату за
житлово-комунальні та інші послуги за
квартиру АДРЕСА_1 із графами для
зазначення поточних та попередніх
показань засобів обліку споживання
гарячої та холодної води; сплачену
ОСОБА_1 21.03.2012 суму 160,36 грн.,
безпідставно нараховану до оплати за
водопостачання та водовідведення
гарячої та холодної води згідно
тарифів для квартир, не обладнаних
приладами обліку гарячої та холодної
води, врахувати у якості авансового
платежу за житлово-комунальні та інші
послуги за наступні періоди та зробити
відповідні перерахунки. Крім того,
наголосила на тому, що заяви на вступ до
кооперативу ЖБК «Харчовик-4» від 25.02.2006
року позивач не писав, а тому дане
рішення загальних зборів членів ЖБК
«Харчовик-4» про прийняття ОСОБА_1 в
члени кооперативу, оформлене
Протоколом загальних зборів членів ЖБК
«Харчовик-4» від 26.02.2006 року є
неправомірним.

Представник відповідача, який є
одночасно третьою особою, в судовому
засіданні позов не визнав у повному
обсязі та пояснив наступне. Позивач, 12
березня 2007 року написав заяву про
нарахування йому плати за холодну та
гарячу воду, згідно встановлених
лічильників. Однак, за період з серпня
2009 року по грудень 2012 року, позивач
сплатив за споживання лише 11 м3 гарячої
води, пояснюючи це тим, що ним в
квартирі встановлено електричний
бойлер для виробництва гарячої води.
Оскільки ОСОБА_1 не звернувся з заявою
про відключення гарячої води, то ЖБК
«Харчовик-4» провело нарахування за
гарячу воду та водовідведення гарячої
води, виходячи з нормативу споживання
на 1 особу за 2010 р. - січень 2012 р. по
квартирі позивача, що склало 2356,76 грн. В
зв'язку з тим, що позивача не влаштував
такий розрахунок, йому було нараховано
за кількість стоків гарячої води та
кількість поданої холодної води для
виготовлення гарячої води та кількість
гігакалорій, витрачених для нагріву
вказаної кількості води, що склало 2385,01
грн. Також була нарахована пеня в сумі
2517,21 грн., а всього 4902,22 грн. Разом з тим,
лічильники ОСОБА_1 не пройшли
періодичну повірку, як того вимагає
Закон. А тому, позивачу проведено
нарахування за холодну воду за період
квітень 2010 року - грудень 2012 по нормам
споживання на 2 особи, на суму 434 грн. та
пеня за прострочення сплати за період
червень 2009 року по березень 2012 року на
суму 1742,76 грн. Зазначає, що пеня
нараховувалась позивачу, згідно
Статуту ЖБК «Харчовик-4», оскільки він є
його членом.

Суд, заслухавши думку учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного.

Як вбачається з пояснень та матеріалів
справи, ОСОБА_1 являється власником
квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору
дарування квартири від 08.11.2001 року (а.с.
34 том 1).

Згідно довідки Ф-3 від 17.06.2012 року № 15 у
вказаній квартирі проживає та
зареєстровано 2 особи - ОСОБА_1 - власник
та ОСОБА_3 (а.с. 8, том 1).

Відповідно до Статуту
Житлово-будівельного кооперативу
«Харчовик-4» (далі - Статут),
зареєстрованого виконкомом Київської
міської Ради депутатів трудящих 16.10.1978
року № 1468 та перереєстрованого 24.01.2001
року № 310, відповідач прийняв на себе
функції з утримання та експлуатації
житлового будинку АДРЕСА_1, а також
функції з надання житлово-комунальних
послуг та проведення розрахунків з
квартиронаймачами та власниками
житлових приміщень (а.с. 116-134, том 1).

Протоколом загальних зборів членів ЖБК
«Харчовик-4» від 26.02.2006 року (а.с. 136-138,
том 1) ОСОБА_1 прийнято в члени
кооперативу на підставі письмової
заяви останнього від 25.02.2006 року (а.с. 135,
том 1).

З положень пункту 4 Статуту слідує, що
вступ громадян до кооперативу
здійснюється на підставі їх заяви та
рішення загальних зборів членів ЖБК
«Харчовик-4» (а.с. 117, том 1).

З висновку експертів № 6555/6556/13-32 від
10.09.2013 року випливає, що «підпис від
імені ОСОБА_1 під рукописним текстом
заяви від 25.02.2006 від імені ОСОБА_1 до
правління ЖБК «Харчовик-4» про
прийняття у члени цього кооперативу
виконаний рукописним способом без
попередньої технічної підготовки чи
технічних засобів. Рукописний текст
заяви від 25.02.2006 року від імені ОСОБА_1
до правління ЖБК «Харчовик-4» про
прийняття у члени цього кооперативу
(крім запису «кв НОМЕР_1»), а також
підпис від імені ОСОБА_1 під вказаним
рукописним текстом - виконані не
ОСОБА_1, а іншою особою».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України,
цивільним законодавством регулюються
особисті немайнові та майнові
відносини (цивільні відносини),
засновані на юридичній рівності,
вільному волевиявленні, майновій
самостійності їх учасників.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
судовому захисту підлягають лише
порушені, невизнані або оспорювані
права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Частиною 2 статті 207 ЦК України
регламентовано, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

З положень ч. 1 ст. 215 ЦК України слідує,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною першою -
третьою, пятою та шостою статті 203 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його волі.

У судовому засіданні судом
встановлено, що заяву на вступ до ЖБК
позивач не підписував, відповідно
виходячи з норм ч. 3 ст. 203, ч. 2 ст. 207, ч. 1
ст. 215 ЦК України, даний правочин є
таким, що не відповідає волі його
учасника.

В той же час, з заявленої 11 грудня 2013
року письової заяви представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про
збільшення позовних вимог, у порядку
ст. 31 ЦПК України, слідує, що за
результатами розгляду справи позивач
просить винести рішення, яким визнати
неправомірним рішення загальних
зборів членів ЖБК «Харчовик-4» про
прийняття ОСОБА_1 в члени кооперативу,
оформлене Протоколом загальних зборів
членів ЖБК «Харчовик-4» від 26.02.2006 року
(а.с. 20, том № 2).

При цьому, представник позивача ОСОБА_1
- ОСОБА_4 при поданні заяви про
збільшення позовних вимог, виходячи з
положень ч. 2 ст. 11 ЦПК України, діяла у
межах наданих їй прав на підставі
довіреності ВРХ № 375923 від 25.09.2012 року.

З положень ч. 1 ст. 11 ЦПК випливає, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК
України, особа, яка бере участь у
справі, розпоряджається своїми правами
щодо предмета спору на власний розсуд.
Таке право мають також особи (за
винятком тих осіб, які не мають
цивільної процесуальної дієздатності),
в інтересах яких заявлено вимоги.

Статтею 4 ЦПК України регламентовано,
що здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Виходячи з норм ст. 16 ЦК України,
способами захисту цивільних прав та
інтересів, можуть зокрема бути:
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; визнання незаконними
рішення, дій чи бездіяльності органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб та інші.

Статтею 1 ЦПК України регламентовано,
що завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 статті 15 ЦК України
визначено, що кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Статтею 17 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини"
зобов'язано суди застосовувати при
розгляді справ Конвенцію про захист
прав людини і основоположних свобод та
практику Європейського суду з прав
людини як джерела права.

З положень ст. 6 Конвенції про захист
прав і основоположних свобод людини,
ратифікованої Законом України від 17
липня 1997 року № 47597-ВР (далі - КЗПЛ),
слідує, що кожен має право на …
розгляд його справи упродовж розумного
строку … судом, …, який вирішить спір
щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру...

Статтею 13 КЗПЛ визначено, що кожен, чиї
права та свободи, було порушено, має
право на ефективний засіб юридичного
захисту в національному органі.

За таких обставин суд, розглядаючи дані
позовні вимоги позивача, в межах
заявлених позовних вимог, вважає, що
вони є суперечливими, оскільки
спрямовані лише на встановлення судом
факту неправомірності дій товариства,
який не тягне за собою захисту прав
заявника та не вирішує спір між
сторонами, тобто не дає змоги
забезпечити виконання імперативних
завдань цивільного судочинства -
здійснити захист порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів фізичної особи, у зв'язку з
чим суд, розглядає справу згідно норм
ЦК України та ЦПК України, враховуючи
вимоги ч. 1 ст. 11 та ч. 2 ст. 15 ЦК України,
вважає за необхідне визнати Протокол
загальних зборів членів ЖБК
«Харчовик-4» від 26.02.2006 року не
неправомірним, а недійсним, оскільки,
виходячи з норм ст. 204 ЦК України, даний
спосіб юридично захисту в
національному органі забезпечить
імперативне виконання вимог ст. 1 ЦПК
України та ст. 13 КЗПЛ.

Аналізуючи решту позовних вимог
позивача суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Як вбачається з наданих суду
розрахунків (а.с. 155-163 том № 1), ЖБК
«Харчовик-4» нарахувало ОСОБА_1 плату за
надані житлово-комунальні послуги, а
саме: заборгованості по оплаті
гарячого водопостачання та
водовідведення за період з липня 2009
року по грудень 2011 року у сумі 4902,22 грн.,
а також за лютий-грудень 2012 року;
заборгованості по оплаті вартості
послуг з водовідведення та
водопостачання гарячої та холодної
води за період з 1 липня 2009 року до 1
січня 2013 року включно у сумі 11326
(одинадцять тисяч триста двадцять
шість) грн. 25 коп.

Правовими підставами для нарахування
вказаної заборгованості на думку
відповідача слугували наступні
підстави:

· незважаючи на наявність у квартирі
позивача починаючи з 12.03.2007 року
квартирних лічильників на холодну та
гарячу воду, починаючи з липня 2009 року
позивач припинив здійснювати плату за
гарячу воду та водовідведення (а.с. 11
том № 1);

· міжповірочні періоди лічильників,
встановлених у квартирі позивача
закінчилися у 2010 році та 2013 році,
останні повірки не пройшли, у зв'язку з
чим їх показання не можна
застосовувати при розрахунках за
спожиту воду та водовідведення (а.с. 8
том № 2);

· встановленням позивачем у квартирі з
липня 2009 року автономного електронного
приладу підігріву води (а.с. 9 том № 2).

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про
житло-комунальні послуги», плата за
житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно відповідно до
умов договору в порядку визначеному
Кабінетом Мінінстрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. ст. 32 Закону
України «Про житло-комунальні
послуги», розмір плати за комунальні
послуги розраховується виходячи з
розміру затверджених цін/тарифів та
показань засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку.

Згідно із ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", п. 18
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
Постиановою Кабінету Мінінстрів
України від 21 липня 2005 року № 630,
споживач зобов'язаний щомісячно
проводити оплату житлово-комунальних
послуг.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно абз. 1 п. 9 Правил надання послуг
з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правил
(-ла)), квартирі (будинку садибного типу)
роботи з установлення засобів обліку
води і теплової енергії (далі -
квартирні засоби обліку) проводяться
спеціалізованою організацією,
виконавцем, виробником чи
постачальником за рахунок коштів
споживача.

Абзацом 2 пункту 9 Правил визначено, що
квартирні засоби обліку беруться
виконавцем на абонентський облік.

Крім того, абз. 1 п. 10 Правил визначено,
що оплата послуг за показаннями
квартирних засобів обліку провадиться
лише у разі здійснення обліку в усіх
точках розбору холодної та гарячої
води у квартирі, незалежно від
наявності засобів обліку на вводах у
багатоквартирний будинок.

При цьому, з абз. 2 п. 10 Правил випливає,
що справляння плати за нормативами
(нормами) споживання за наявності
квартирних засобів обліку без
урахування їх показань не
допускається, за винятком випадків,
передбачених абзацом п'ятим пункту 16
цих Правил. Виконавець і споживач не
мають права відмовлятися від
врахування показань засобів обліку.

Статтею 2 Правил регламентовано, що у
цих Правилах терміни вживаються у
такому значенні: кількісний показник
послуг - одиниця виміру для обчислення
кількісних показників отриманої
споживачем послуги, визначена
відповідно до законодавства; точка
розбору - місце розташування
водорозбірних кранів або змішувачів
холодної та гарячої води у квартирі
(будинку садибного типу);
централізоване водовідведення -
послуга, спрямована на задоволення
потреб споживача у відведенні стічних
вод, яка надається виконавцем з
використанням внутрішньобудинкових
централізованих систем
водовідведення; 1централізоване
постачання холодної та гарячої води -
послуга, спрямована на задоволення
потреб споживача у холодній та гарячій
воді, яка надається виконавцем з
використанням внутрішньобудинкових
систем холодного та гарячого
водопостачання.

Суд, бере до уваги те, що у судовому
засіданні факт законності
встановлення позивачем засобів обліку
води і теплової енергії та
відповідності його дій Правилам,
сторонами не оспорюється, будь-яких
судових рішень з даного питання ними
надано не було.

Так, представником відповідача у
судовому засіданні від 19.03.2014 року було
зазначено, що позивачем у 2007 році при
встановлені засобів обліку води і
теплової енергії було в повному обсязі
дотримано вимоги Правил та
безпосередньо положення абзаців 1 та 2
п. 9 останніх.

Частиною 1 статті 61 ЦПК України
визначено, що обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

За таких обставин, суд, виходячи з норм
ст.ст. 11 та 61 ЦПК України, розглядає
спірні правовідносини між сторони
тільки в частині законності дій
відповідача при нарахування плати
комунальних послуг позивачу без
урахування показань засобів обліку
води і теплової енергії та вважає їх
такими, що прямо суперечать абз. 2 п. 10
Правил.

При цьому, з огляду на зміст п. 2 ч. 2 ст. 28
Закону України «Про метрологію та
метрологічну діяльність»
підприємства, організації та фізичні
особи зобов'язані своєчасно (з
урахуванням установлених
міжповірочних інтервалів) подавати
засоби вимірювальної техніки на
повірку.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України
«Про метрологію та метрологічну
діяльність», порядок подання фізичними
особами, що не є суб'єктами
підприємницької діяльності, -
власниками засобів вимірювальної
техніки (результати вимірювань якими
використовуються для здійснення
розрахунків за спожиті для побутових
потреб електричну і теплову енергію,
газ і воду) на періодичну повірку цих
засобів та оплати за роботи, пов'язані з
повіркою, встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Періодична повірка, обслуговування та
ремонт (у тому числі демонтаж,
транспортування та монтаж) зазначених
засобів вимірювальної техніки
здійснюються за рахунок підприємств і
організацій, які надають послуги з
електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

У п. 8 Порядку вказано, що послуги
надаються споживачеві згідно з
договором, що оформляється на основі
типового договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення.

У відповідності до вимог п.5.4. Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах, затверджених
наказом Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 27.06.2008 № 190 періодична
повірка, обслуговування та ремонт
засобів обліку проводяться відповідно
до Закону України "Про метрологію та
метрологічну діяльність".

Згідно п.п. 4 п. 19 Типового договору про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 21.07.2005 № 630,
відповідно до якого виконавець
зобов'язаний контролювати установлені
міжповіркові інтервали, проводити
періодичну повірку квартирних засобів
обліку, їх обслуговування та ремонт, у
тому числі демонтаж, транспортування
та монтаж.

За змістом ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» від 24
червня 2004 року виконавцем є суб'єкт
господарювання, предметом діяльності
якого є надання житлово-комунальної
послуги споживачу відповідно до умов
договору.

З п. 15 убачається, що у разі
несправності засобів обліку води і
теплової енергії, що не підлягає
усуненню, плата за послуги з моменту її
виявлення вноситься згідно з
нормативами (нормами) споживання.

У судовому засіданні представником
відповідача не було надано суду, у
розумінні положень ст.ст. 58-59 ЦПК
України, доказів, тобто будь-яких
фактичних даних, на підставі яких суд
мав би змогу встановити наявність
обставин, що обґрунтовують заперечення
його, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи, а саме
акт, який би однозначно свідчив про те,
що встановлені у квартирі позивача
засоби обліку з того чи іншого періоду
є несправними, посилання ж на п. 16
Правил є недоречним, оскільки
стосується періодичної повірки
засобів обліку з ініціативи споживача.

Таким чином, проведення періодичної
повірки квартирних засобів обліку є
обов'язком ЖБК «Харчовик-4», а не
позивача, у зв'язку з чим суд, вважає в
даній частині позицію відповідача
суперечливою та такою, що не знаходить
свого підтвердження у руслі того, не
проведення повірки позивачем є
підставою для нарахування тарифів без
урахування засобів контролю
встановлених позивачем.

Надаючи оцінку доводам відповідача в
частині дій позивача по встановленню
автономного електронного приладу
підігріву води, тобто фактичного
здійснення процедури відключення від
мереж централізованого опалення й
гарячого водопостачання, суд виходить
з положень наказу Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 22 листопада 2005 року № 4 та
затвердженого ним Порядком
відключення окремих приміщень
житлових будинків від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від центрального
теплопостачання.

Крім того, суд враховує, що наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 6 листопада 2007 року № 169,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України від 28 листопада 2007 року №
1320/14587, були затверджені зміни до цього
Порядку, які унеможливлюють
відключення від мереж
централізованого опалення й гарячого
водопостачання окремих квартир у
багатоквартирному будинку і
дозволяють таке відключення лише
будинку в цілому.

В судовому засіданні судом з пояснень
сторін було встановлено, що позивач не
здійснював відключення від мереж
централізованого опалення й гарячого
водопостачання, а лише встановив
засоби обліку води і теплової енергії,
згідно яких, показники використання
гарячої води знизилися.

Так, представник відповідача
зазначила, що за період з серпня 2009 року
по грудень 2012 року, позивач сплатив за
споживання 11 м3 гарячої води, тобто в
період оспорюваних правовідносин між
сторонами, позивач здійснював
споживання гарячої води.

Частиною 1 статті 61 ЦПК України
визначено, що обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

При цьому, суд, виходячи з положень
Розділу ІІ Конституції України та КЗПЛ,
звертає увагу на той факт, що
використання гарячої води в тих чи
інших об'ємах, навіть в тому випадку,
коли показник дорівнює нулю, є правом
такої особи, та виходить з її
фізіологічних потреб, оскільки,
Конституція гарантує кожному рівні
права, свободи та обов'язки, то ж
посилання відповідача на той факт, що
позивач використовуючи гарячу воду в
об'ємі рівному 11 м3, фактично здійснив
процедуру відключення від мереж
централізованого опалення й гарячого
водопостачання, свого підтвердження не
знаходять, враховуючи той факт, що
судом навпаки встановлено та не
оспорювалося сторонами, що позивач
законно встановив засоби контролю,
саме на мережах централізованого
опалення й гарячого водопостачання,
які здійснюють поставку останніх.

Питання ж законності встановлення
автономного електричного приладу
підігріву води позивачем суд, виходячи
з норм ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЦПК України, не
розглядає, оскільки дане питання не є
предметом судового розгляду.

Крім того, у судовому засіданні не було
надано відповідачем належних та
допустимих доказів у розумінні ст.ст. 58,
59 ЦПК України, які б свідчили про те, що
позивачем вживалися дії визначені у
Порядку відключення окремих приміщень
житлових будинків від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання, або ж, що останній у
супереч вказаного Порядку здійснив
відключення.

В свою чергу, суд враховує практику
ЄСПЛ в частині законності дій
відповідача та вважає висловлені у
судовому засіданні доводи його
представників такими, що мають
сумнівну основу, а наявність сумнівів
не узгоджується із стандартом
доказування «поза розумним сумнівом»
(рішення від 18 січня 1978 року у справі
«Ірландія проти Сполученого
Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161,
Series A заява № 25), який застосовується
при оцінці доказів, а такі докази
можуть «випливати зі співіснування
достатньо переконливих, чітких і
узгоджених між собою висновків чи
схожих неспростовних презумпцій
факту».

Положення ж ст. 15 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» в частині
встановлення мінімальних норм
житлово-комунальних послуг, не можуть
бути взяті до уваги судом, виходячи з
положень частини 3 зазначеної статті,
Розділу ІІ Конституції України та КЗПЛ.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», залежно від функціонального
призначення житлово-комунальні
послуги поділяються на,
комунальні послуги (централізоване
постачання холодної та гарячої води,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо), та послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій; послуги з управління
будинком, спорудою або групою будинків
послуги з ремонту приміщень, будинків,
споруд.

Тобто, водовідведення є окремою
комунальною послугою, яка підлягає
оплаті.

Пунктом 17 Правил визначено, що послуги
з водовідведення оплачуються
споживачем з розрахунку обсягу витрат
холодної та гарячої води згідно з
нормативами (нормами) споживання або
показаннями засобів обліку води.

За таких обставин, враховуючи
вищезазначене, суд приходить до
переконливого висновку, що дії
Правління ЖБК «Харчовик-4» по
нарахуванню ОСОБА_1 заборгованості по
оплаті гарячого водопостачання та
водовідведення за період з липня 2009
року по грудень 2011 року у сумі 4902 грн. 22
коп., а також за лютий - грудень 2012 року
та по оплаті вартості послуг
водовідведення та водопостачання
гарячої та холодної води за період з 1
лютого 2012 року згідно із показаннями
засобів обліку гарячої та холодної
води є незаконними.

При цьому, суд задовольняючи вимоги в
даній частині бере до уваги той факт, що
позивач просить здійснити перерахунок
нарахованої вартості наданих ОСОБА_1
послуг з водопостачання та
водовідведення гарячої та холодної
води за період з 1 лютого 2012 року, згідно
із показаннями засобів обліку гарячої
та холодної води, вважає за необхідне
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок з 01 лютого 2012 року згідно
із показаннями засобів обліку гарячої
та холодної води, сплачену за
водопостачання та водовідведення
гарячої та холодної води суму у розмірі
160, 36 грн. врахувати в якості авансового
платежу за житлово-комунальні та інші
послуги за наступні періоди та зробити
відповідні перерахунки.

Аналізуючи вимоги позивача в частині
приведення в подальшому рахунків на
сплату за житлово-комунальні та інші
послуги за квартиру АДРЕСА_1 із графами
для зазначення поточних та попередніх
показань засобів обліку споживання
гарячої та холодної води, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Частиною 4 статті 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
регламентовано, що у платіжному
документі мають бути передбачені графи
для зазначення поточних та попередніх
показань засобів обліку споживання
комунальних послуг, різниці цих
показань або затверджених норм,
ціни/тарифу на даний вид комунальних
послуг і суми, яка належить до сплати за
надану послугу.

Відповідно до ч. 6 ст. 32 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
платіжний документ може містити графи,
в яких зазначаються суми до сплати за
надані послуги, не проплачені повністю
споживачем у попередній розрахунковий
період. Платіжний документ не може
містити графи, в яких зазначаються суми
за оплату послуг, не передбачених
договором, або суми доплат за надані
послуги понад ті, що передбачені діючим
законодавством.

Згідно абз. 2 п. 20 Правил, у платіжному
документі передбачаються графи для
зазначення поточних і попередніх
показань засобів обліку води, теплової
енергії, різниці цих показань або
затверджених нормативів (норм)
споживання, тарифу на даний вид послуг
і суми, яка належить до сплати за надану
послугу.

В той же час, з норм ч. 1 ст. 15 ЦК України
слідує, що кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Таким чином, заявлені вимоги позивача
про захист його прав в майбутньому,
виходячи з норм ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК
України, ст.ст. 1, 15, 16 ЦК України,
задоволенню не підлягають, оскільки
прямо суперечать вказаним правовим
нормам, враховуючи, що захисту
підлягають тільки уже порушені,
невизнані та оспорюванні права
фізичної особи.

З зазначених правових підстав (ст. ст. 3,
4, 11 ЦПК України, ст.ст. 1, 15, 16 ЦК України)
не підлягають задоволенню і вимоги
позивача про зобов'язання Правління
ЖБК «Харчовик-4» проводити в подальшому
нарахування оплати ОСОБА_1, комунальних
та інших послуг у відповідності із
діючими тарифами та Правилами.

При цьому, суд враховує, що позивач у
майбутньому при порушені відповідачем
його прав наділений правом звернення
до суду для їх захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню
наступні судові витрати: у розмірі 2692
грн. 80 коп. витрат пов"язаних з
проведенням судової експертизи та 114
грн. 40 коп. судового збору, а всього 2807
грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1-16, 525, 526 ЦК України, ст. 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини", Конвенції про
захист прав і основоположних свобод
людини, ратифікованої Законом України
від 17 липня 1997 року, Законом України
«Про житлово-комунальні послуги»,
Порядком формування тарифів на послуги
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, затвердженим
постановою КМУ від 20 травня 2009 року №
529, Правилами утримання житлових
будинків та прибудинкових територій,
затвердженими наказом Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17 травня 2005 року № 76, Правилами надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630,
ст..ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК
України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Житлово-будівельного
кооперативу "Харчовик-4", 3-я особа:
голова правління Житлово-будівельного
кооперативу "Харчовик-4" Семенюк Микола
Іванович про визнання неправомірними
розрахунків та зобов"язання привести
розрахунки за користування
комунальнимим послугами та квартплату
у відповідність з діючими тарифами,
визнання неправомірним рішення
загальних зборів ЖБК задовольнити
частково.

Визнати недійсним рішення загальних
зборів членів ЖБК "Харчовик-4" в частині
прийняття ОСОБА_1 в члени кооперативу,
оформлене протоколом загальних зборів
членів ЖБК "Харчовик-4" від 26.02.2006 року.

Визнати незаконними розрахунки ЖБК
"Харчовик-4" заборгованості ОСОБА_1 по
оплаті гарячого водопостачання та
водовідведення за період з липня 2009
року по грудень 2011 року у сумі 4902 грн. 22
коп., а також за лютий - грудень 2012 року.

Визнати незаконними дії Правління ЖБК
"Харчовик-4" по нарахуванню ОСОБА_1
заборгованості по оплаті вартості
послуг водовідведення та
водопостачання гарячої та холодної
води за період з 1 лютого 2012 року згідно
із показаннями засобів обліку гарячої
та холодної води.

Зобов'язати Правління ЖБК "Харчовик-4"
проводити нарахування оплати ОСОБА_1,
комунальних та інших послуг у
відповідності із діючими тарифами та
Правилами надання населенню послуг з
водопостачання, теплопостачання та
водовідведення для квартир, обладнаних
засобами обліку гарячої та холодної
води.

Сплачену ОСОБА_1 21.03.2012 суму 160,36 грн.,
безпідставно нараховану до оплати за
водопостачання та водовідведення
гарячої та холодної води згідно
тарифів для квартир, не обладнаних
приладами обліку гарячої та холодної
води, врахувати в якості авансового
платежу за житлово-комунальні та інші
послуги за наступні періоди та зробити
відповідні перерахунки.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ЖБК "Харчовик-4" на користь
ОСОБА_1 судові витрати: 2692 грн. 80 коп.
витрат пов"язаних з проведенням
судової експертизи, 114 грн. 40 коп.
судового збору, а всього 2807 грн. 20 коп.

До суду може бути подана апеляційна
скарга на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які не були присутні при його
проголошенні протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Суддя