Справа № 186/2493/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2014 р. Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Бондарьової Г. М.

при секретарі Кобкі Т.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2013 року ОСОБА_1заявила позов до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК»«Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те,що тривалий час пропрацювала в тяжких,небезпечних та шкідливих умовах праці в ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» гірником занятим на виборці породи 9311,де отримала професійні захворювання:

-радикулопатію шийну та попереково-крижову,двосторонній плечелопатковий періартроз,деформуючий артроз ліктьових та колінних суглобів;

-антракосилікоз;

-нейросенсорну приглухуватість

згідно акту форми П-4 від 11 травня 2012 року.

За висновком первинної МСЕК від 25 червня 2012 року їй встановлено 3 групу інвалідності та сукупно 60% стійкої втрати професійної працездатності з переоглядом в 10.05.2013 року, за повторним висновком МСЕК від 03 червня 2013 року їй встановлено 3 групу інвалідності та знову 60% стійкої втрати профпрацездатності з переоглядом 10.05.2014 року по зазначених профзахворюваннях.

Поскільки вона є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,які спричинили втрату працездатності» їй призначені ВВД ФССНВУ передбачені вказаним Законом страхові виплати,але не відшкодовано спричинену їй моральну шкоду ,яку вона несе внаслідок втрати здоров»я від отриманих профзахворювань згідно акту форми П-4 від 11 травня 2012 року,в неї пошкоджено хребет,суглоби,слух вона на 60% первинно втратила професійну працездатність від профзахворювань згідно акту форми П-4 від 11 травня 2012 року,змушена постійно тривалий час лікуватися,несе фізичні та моральні страждання,що змінили звичний уклад її життя,примусило докладати додаткові зусилля для організації свого подальшого життя.

Враховуючи зупинення та зміни Закону України«Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»,в якому виключено положення про відшкодування застрахованим особам моральної шкоди Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 рішення № 20-рп/2008/справа про страхові виплати/ зазначив,що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено,оскільки статтею 1167 ЦК України та ст..237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу/роботодавця/.

З врахуванням наведеного спір про відшкодування спричиненої йому моральної шкоди,завданої ушкодженням здоров»я від отриманих професійних захворювань,повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України у зв»язку з доведеністю виконанням ним робіт у небезпечних для життя і здоров»я умовах /ст..153 КЗпП України/,заявлений ним спір є спором,що виникає із трудових правовідносин.

З врахуванням викладеного позивач просить суд стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди 60000гривень.

Позивач в судове засідання не з»явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність,позовні вимоги повністю підтримує.

Представник відповідача ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» позовні вимоги не визнав,надавши суду заперечення,посилаючись на те,що позивач при прийомі на роботу був ознайомлений з умовами та наслідками його праці на підприємстві з високою небезпекою на що свідомо погодився, відсутній висновок МСЕК про наявність у позивача даних про спричинення йому моральної шкоди,який слід розглядати у комплексі з іншими документами відносно потерпілого,позивач є застрахованою особою,з 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань,які спричинили втрату працездатності»,відповідач сплачує за нього встановлені законом страхові внески,відповідальним за спричинену позивачу шкоду,спричинену ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов»язків є Фонд соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України в особі відділення виконавчої дирекції ФССНВУ у місті Першотравенську,де позивач отримує належні йому страхові виплати за ушкоджене здоров»я, обидва рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року та від 08 жовтня 2008 року з одних і тих же правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди потерпілим на виробництві є діючими і взаємовиключними,позивачем пропущений трьохмісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав,вважають задоволення позову за рахунок ВАТ «Павлоградвугілля» буде суперечити вимогам ст..ст.8,46 Конституції України,ст..9 Закону України «Про охорону праці»,ст..ст.21,34 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,які спричинили втрату працездатності»,просить в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог , суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено,що ОСОБА_1 тривалий час пропрацювала в тяжких,небезпечних та шкідливих умовах праці в ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» гірником занятим на виборці породи 9311,де отримала професійні захворювання:

-радикулопатію шийну та попереково-крижову,двосторонній плечелопатковий періартроз,деформуючий артроз ліктьових та колінних суглобів;

-антракосилікоз;

-нейросенсорну приглухуватість

згідно акту форми П-4 від 11 травня 2012 року.

За висновком первинної МСЕК від 25 червня 2012 року їй встановлено 3 групу інвалідності та сукупно 60% стійкої втрати професійної працездатності з переоглядом в 10.05.2013 року,за повторним висновком МСЕК від 03 червня 2013 року їй встановлено 3 групу інвалідності та знову 60% стійкої втрати профпрацездатності з переоглядом 10.05.2014 року по зазначених профзахворюваннях.

Поскільки вона є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,які спричинили втрату працездатності» їй призначені ВВД ФССНВУ передбачені вказаним Законом страхові виплати,але не відшкодовано спричинену їй моральну шкоду ,яку вона несе внаслідок втрати здоров»я від отриманих профзахворювань згідно акту форми П-4 від 11 травня 2012 року,в неї пошкоджено хребет,суглоби,слух вона на 60% первинно втратила професійну працездатність від профзахворювань згідно акту форми П-4 від 11 травня 2012 року,змушена постійно тривалий час лікуватися,несе фізичні та моральні страждання,що змінили звичний уклад її життя,примусило докладати додаткові зусилля для організації свого подальшого життя.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року /з відповідними змінами/ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/шкоди роз»яснено,що судам необхідно враховувати,що відповідно до ст..237-1 КЗпП України/набрав чинності з 13 січня 2000 року/ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин/незаконне звільнення або переведення,невиплати належних йому грошових сум,виконання робіт у небезпечних для життя і здоров»я умовах тощо/.яке призвело до його моральних страждань,втрати нормальних життєвих зв»язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя,обов»язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності,виду діяльності чи галузевої належності.

У п. 16 цієї постанови зазначалось про тримісячний строк позовної давності.

01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання ,які спричинили втрату працездатності».Одним із завданням цього Закону та обов»язку Фонду було відшкодування моральної шкоди,заподіяну умовами виробництва,застрахованим і членам їх сімей від нещасних випадків.

У зазначеному Законі строки позовної давності на звернення потерпілого із заявою про відшкодування моральної шкоди не передбачені.

Немає застережень щодо існування такого строку і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 березня 1992 року №6 /з відповідними змінами/»Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Законами України про державний бюджет на 2006 рік та на 2007 рік /відповідно пункт 27 ст.77 та пункт 22 ст.71/ на 2006 та 2007 роки зупинялася дія в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей абзацу 4 ст.1,підпункту «е» ч.1 ст.21,ч.3 ст.28,ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання ,які спричинили втрату працездатності».

20 березня 2007 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін до Закон України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності, яким були виключенні статті Закону стосовно обовязку відшкодування Фондом моральної шкоди.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 вказані зміни визнані конституційними,оскільки громадяни,які постраждали від нещасного випадку на виробництві чи внаслідок професійного захворювання,відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України,мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу/роботодавця/.

Крім цього,Законом від 28 грудня 2007 року № 107 У1 з п.3 Прикінцевих положень виключені слова,які свідчили про відшкодування за умов,зазначених у цьому пункті,моральної/немайнової/ шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей,і водночас доповнено цей пункт таким абзацом:»відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної/немайнової/ шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку прининяється з 01 січня 2008 року.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008/справа про страхові виплати/зазначив,що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено,оскільки статтею 1167 ЦК України та ст..237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу/роботодавця/.

Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 передбачало тлумачення діючих на той час положень Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності з приводу страхової виплати моральної шкоди потерпілим на виробництві,тоді як рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008/ від 08 жовтня 2008 року містить висновок про конституційність положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань ,які спричинили втрату працездатності»,який набрав чинності з 20 березня 2007 року, яким були виключенні статті Закону стосовно обовязку відшкодування Фондом моральної шкоди.

Тобто вказані рішення Конституційного Суду мають різні правові підстави.

З урахуванням наведеного суд вважає,що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові,завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров»я,повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров»я умовах/ст..153 КЗпП України/ та інших юридично важливих обставин.Зазначений спір є спором ,що виникає із трудових правовідносин.

Щодо строку позовної давності ,то слід зазначити наступне.Відповідно до ст..9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин,якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Таким чином,виходячи з положень п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди,завданої каліцтвом,іншим ушкодженням здоров»я або смертю.

З врахуванням викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач,як власник підприємства,який не створив працівнику безпечні та нешкідливі умови праці,,що підтверджується актом форми П-4 від 11 травня 2012 року,що призвело до ушкодження здоров»я на виробництві ,моральних страждань потерпілого.

Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на її користь 6000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.1167 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 6000/шість тисяч /гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» судовий збір на користь держави в розмірі 243(двісті сорок три)гривні 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи ,які брали участь у справі,але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення,можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_2