Справа № 361/753/14-ц
Провадження № 2/361/739/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08 квітня 2014 року
м. Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючої судді -
Пухної О.М.

при секретарі -
Якименко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що
втратила право на користування жилим
приміщенням, суд -

в с т а н о в и в :

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, у якому просили визнати
ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, а саме
будинком АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилалася на те, що 13/25 частини
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель і споруд,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
належать їй на праві приватної
власності відповідно до договору
дарування від 05 липня 1997 року.
Співвласником спірного будинку є
ОСОБА_4, сестра позивача, якій належить
12/25 частини зазначеного нерухомого
майна. У належній позивачу частині
будинку з 2009 року фактично не проживає,
але зареєстрована ОСОБА_2, дочка
позивача. Реєстрація відповідача
перешкоджає позивачу у реалізації її
права власності на вищевказане
нерухоме майно, у зв'язку з чим

ОСОБА_1 була змушена звернутися до суду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явилася, до початку слухання справи
подала заяву про розгляд справи за її
відсутності, позов підтримала у
повному обсязі та просила позовні
вимоги задовольнити, проти ухвалення
заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилася, про час і місце розгляду
справи належним чином повідомлена,
причини неявки суду невідомі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником 13/25 частини житлового
будинку АДРЕСА_1, загальною площею 111,6 м2
та житловою площею 72,5 м2, з відповідними
надвірними будівлями та спорудами: ?
частини сараю, з погрібом - «Б», ?
частини огорожі, по АДРЕСА_1, що
підтверджується копією договору
дарування від 05 липня 1997 року, серії НА
№ 0903855, посвідченого державним
нотаріусом Броварської міської
державної нотаріальної контори
Власенко Г.П., зареєстрованого за № 2-1503,
згідно положень якого ОСОБА_6
подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар 13/25
частини спірного будинку (а.с. 5).

Копія технічного паспорту на житловий
будинок АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 свідчить, що
зазначене нерухоме майно перебуває у
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у частках
13/25 та 12/25 відповідно (а.с. 6-12).

З копії свідоцтва про народження, серії
НОМЕР_1, виданого

24 січня 1987 року Відділом РАЦСу
Броварського міськвиконкому Київської
області, та відмітки у паспорті ОСОБА_1
вбачається що ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2

(а.с. 21, 24-25). Прізвище відповідача було
змінено на прізвище «ОСОБА_2» у зв'язку
з укладення шлюбу з ОСОБА_9

За відомостями адресно-довідкового
підрозділу ГУ ДМС України в місті Києві
у належному позивачеві будинку
зареєстрована відповідач ОСОБА_2 (а.с.
32).

Судом також встановлено, що крім сторін
у спірному будинку були зареєстровані
та у добровільному порядку знялися з
реєстрації

ОСОБА_9 - чоловік відповідача, ОСОБА_10 -
дочка відповідача, що підтверджується
копією будинкової книги (а.с. 13-14).

Як вбачається із копій актів
обстеження побутових умов будинку
АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 складених депутатом
Броварської міської ради Київської
області Оксютенко В.М. 04 жовтня,

04 листопада, 05 грудня 2013 року, ОСОБА_2
більше 4 років за місцем реєстрації не
проживає, що також підтвердили у
письмових поясненнях свідки ОСОБА_12 та
ОСОБА_13, які є сусідами сторін у справі
(а.с. 17-19, 37, 40).

Ч. 1 ст. 321 ЦПК України передбачено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого
протоколу до Конвенцїі про захист прав
людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317,
319, 321 ЦК України закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно
до закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Гарантуючи захист
права власності, закон надає власнику
право вимагати усунення будь-яких
порушень його прав хоч би ці порушення
і не були поєднані з позбавленням
володіння.

Способи захисту права власності
передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом права власності особи може
бути, зокрема, житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначене
та придатне для постійного проживання
в них (ст. 379 ЦК України).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
права власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї інших осіб і розпорядження
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними і
власником житла або законом.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 більше 4 років
не проживає за місцем реєстрації, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням будинку АДРЕСА_1 -
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 213-215, 226 ЦПК України,
суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О. М. Пухна