АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2078/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Говоруха В. О. Доповідач - Глущенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року м.
Дніпропетровськ

16 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів -
Кіктенко Л.М., Осіяна О.М.

при секретарі -
Гасановій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Петриківського районного
суду Дніпропетровської області від 9
січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Лобойківської сільської ради
Петриківського району
Дніпропетровської області, треті особи
- Петриківська державна нотаріальна
контора та ОСОБА_3, про визнання права
на спадщину за заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Петриківського
районного суду Дніпропетровської
області від 09.01.2014 року та ухвалити
нове, яким задовольнити її позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись на
те, що рішення є незаконним та
необґрунтованим, оскільки ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права / а. с. 57-59, 68-70 /.

Зазначеним рішенням суду від 09.01.2014
року ОСОБА_2 відмовлено в її позовних
вимогах про визнання права на спадщину
за заповітом / а. с.51-53 /.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
змінити в частині обґрунтування
підстав відмови ОСОБА_2 в її позовних
вимогах про визнання права на спадщину
за заповітом, з наступних підстав.

Судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько
позивачки - ОСОБА_4 /а. с. 5/, який ще за
свого життя заповів все належне майно,
де б воно не знаходилося і з чого б воно
не складалося, своїй дочці ОСОБА_2, що
підтверджується копією заповіту від
19.02.2003 року і цей заповіт на день смерті
ОСОБА_4 не було змінено чи скасовано / а.
с. 6 /.

Після смерті батька позивачка
17.07.2009 року, тобто у встановлений
законом 6-місячний строк, звернулася до
Петриківської державної нотаріальної
контори з приводу прийняття спадщини
за заповітом, що підтверджується
відповідним листом Петриківської
державної нотаріальної контори від
06.12.2013 року № 2973/01-16 / а. с. 34 /.

Крім позивачки ОСОБА_2, 11.07.2009 року
до Петриківської державної
нотаріальної контори, з приводу
прийняття спадщини за законом на
обов'язкову частку, звернулася ОСОБА_5 /
а. с. 34 /.

Проти залучення до участі у
справі відповідачем ОСОБА_5 - позивачка
заперечувала, оскільки між нею та
ОСОБА_5 укладено мирову угоду відносно
спадкового майна, що залишилося після
смерті її батька і ця мирова угода
визнана судом, що підтверджується
ухвалою Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 22.07.2011
року / а. с. 45-46 /.

Ухвалою суду першої інстанції від
06.12.2013 року до участі у справі, в якості
третьої особи, було залучено рідного
брата позивачки - ОСОБА_3 / а. с. 26-27 /.

Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 24.03.2010 року -
державний нотаріус Петриківської
державної нотаріальної контори
відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,
оскільки спадкоємицею не було надано
правовстановлюючих документів на
спадкове майно, тобто житловий будинок
по АДРЕСА_1 / а. с. 38 /.

З матеріалів справи вбачається,
що згідно рішення сесії Лобойківської
сільської ради народних депутатів від
30.12.1993 року № 183/47 ОСОБА_4 була передана у
користування земельна ділянка для
обслуговування житлового будинку та
ведення особистого селянського
господарства в АДРЕСА_1 загальною
площею 0,50 га, з неї: 0,25 га для
обслуговування житлового будинку та 0,25
га для ведення особистого підсобного
господарства / а. с. 4 /.

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до
суду 25.11.2013 рок з заявою про визнання
права на спадок, де просила суд визнати
за нею право на спадок в порядку
спадкування за заповітом на
домоволодіння, що належало її батьку
ОСОБА_4 і розташоване по АДРЕСА_1, яке
складається з житлового будинку А-1,
сараю Г-1, погрібу, літньої кухні Д-1,
сараю Е-1, колодязю № 1, сараю В-1,
оскільки в неї відсутні
правовстановлюючі документи, так як
батьком не було проведено державну
реєстрацію цього домоволодіння, а була
виготовлена в серпні 1992 року лише
технічна документація / а. с. 2-3 /.

Згідно технічного паспорту на
житловий будинок АДРЕСА_1, який було
виготовлено 26.03.2010 року ОКП
«Дніпродзержинське БТІ», будинок А-1 є
самовільно збудованим / а. с. 8-10 /.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку про відмову
ОСОБА_2 в її позовних вимогах про
визнання права на спадщину за
заповітом.

Відмовляючи позивачці в її позовних
вимогах суд першої інстанції виходив з
того, що позивачкою безпідставно
заявлено позов, оскільки спір
відсутній, так як нотаріусом визнано
її право на спадок, але свідоцтво про
право на спадщину за заповітом не
видано, так як відсутні
правовстановлюючі документи на
домоволодіння. Крім того, суд першої
інстанції вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, оскільки
позивачка відмовилась залучити до
участі у справі співвідповідачем
ОСОБА_5, а суд не вправі вирішити це
питання самостійно.

Однак, з такими обґрунтуваннями
підстав відмови ОСОБА_2 в її позовних
вимогах про визнання права на спадок в
порядку спадкування за заповітом
погодитись не можна, оскільки вони не
відповідають обставинам справи та
діючому матеріальному закону, а тому
колегія суддів приходить до висновку
щодо необхідності зміни обґрунтування
підстав відмови ОСОБА_2 в її позовних
вимогах.

З матеріалів справи вбачається,
що правовідносини, які склалися між
сторонами, регулюються нормами
спадкового права, які викладені в книзі
шостій «Спадкове право» ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема позовної заяви ОСОБА_2, остання
звернулася до суду з позовом про
визнання за нею права на спадок, де
просила суд визнати за нею право на
спадок в порядку спадкування за
заповітом на домоволодіння, що
належало її батьку ОСОБА_4 і
розташоване по АДРЕСА_1, яке
складається з житлового будинку А-1,
сараю Г-1, погрібу, літньої кухні Д-1,
сараю Е-1, колодязю № 1, сараю В-1,
оскільки в неї відсутні
правовстановлюючі документи, так як
батьком не було проведено державну
реєстрацію цього домоволодіння, а була
виготовлена в серпні 1992 року лише
технічна документація / а. с. 2-3 /.

Згідно технічного паспорту на житловий
будинок АДРЕСА_1, який було виготовлено
26.03.2010 року ОКП «Дніпродзержинське
БТІ», будинок А-1 є самовільно
збудованим / а. с. 8-10 /.

Між тим, ухвалюючи рішення по справі
суд першої інстанції не прийняв до
уваги, що дійсно на спірне
домоволодіння по АДРЕСА_1
Петриківського району
Дніпропетровської області відсутні
правовстановлюючі документи, оскільки
воно є самовільно збудованим, а тому і
не було проведено державну реєстрацію
права власності на цей будинок за
спадкодавцем ОСОБА_4

Право власності на самочинно збудовані
житлові будинки не набувають як особи,
які здійснили це будівництво, так і
їхні спадкоємці.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України - до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки, спадкодавцю ОСОБА_4 на момент
його смерті не належало спадкове майно
- домоволодіння по АДРЕСА_1 (не введене в
експлуатацію і відсутні
правовстановлюючі документи на
нерухоме майно), а тому у суду немає
жодних правових підстав визнавати його
спадковим майном та вирішувати питання
щодо визнання на нього права власності
за спадкоємцями.

При здійсненні спадкодавцем
самочинного будівництва ( ч. 1 ст. 376 ЦК
України) до спадкоємців переходить
право власності на будівельні
матеріали, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва.

У разі відсутності документів, що
підтверджують право власності
спадкодавця на житловий будинок, або
відсутності державної реєстрації
права власності на нерухоме майно,
судами може визнаватися у порядку
спадкування право на забудову, право на
будівельні матеріали і таке інше.

З позовними вимогами про визнання у
порядку спадкування права на забудову,
права на будівельні матеріали і таке
інше позивачка в даній справі до суду
не зверталась.

Отже, колегія суддів вважає, що
підставою для відмови позивачці в її
позовних вимогах про визнання права на
спадок в порядку спадкування за
заповітом - на нерухоме майно
(домоволодіння) є те, що спадкодавець на
момент своєї смерті не набув права
власності на спірне домоволодіння, яке
побудоване самочинно, а отже воно не є
спадковим майном, тобто не ввійшло до
складу спадщини, тому на нього не може
бути визнане право в порядку
спадкування за спадкоємцями.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування судового
рішення, судом апеляційної інстанції
не встановлено

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 9 січня
2014 року, в частині обґрунтування
підстав відмови ОСОБА_2 в її позовних
вимогах про визнання права на спадщину,
- змінити.

В іншій частині рішення від 9 січня 2014
року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

СУДДІ: