Справа № 614/351/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2014 року Борівський
районний суд Харківської області в
складі

головуючого
Гуляєвої Г.М.

при секретарі
Євтіхієвій С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в с.м.т. Борова цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В
:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовною заявою в якій вказав, що 22
грудня 2010 р. між ним та ОСОБА_2 був
укладений договір позики, посвідчений
розпискою, яку відповідач написав
власноручно.

У відповідності до договору
відповідач брав у позику у позивача
гроші в сумі 119 000 грн. 00 коп. і
зобов'язувався їх повернути, строк
повернення коштів зазначений не був.

10 січня 2014 р. на адресу
відповідача була направлена вимога,
яка отримана відповідачем 14 січня 2014 р.,
в якій позивач вимагав в 7-ми денний
термін повернути кошти.

Відповідь на зазначену вимогу так
і не була отримана.

Станом на день подання позовної
заяви гроші так і не повернуті, а сума
заборгованості по договору позики, що
підтверджується розпискою відповідача
від 22 грудня 2010 р. складає 119 000 грн. 00
коп. і на неї підлягають нарахуванню
інфляційні витрати в розмірі 3332 грн. 00
коп. та 3 відсотки річних в розмірі 751
грн. 36 коп.

Окрім того, 29 листопада 2013 р.
відповідач отримав від позивача в
якості завдатку в рахунок продажу ?
частини нежитлової будівлі,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
грошові кошти в розмірі 100 000 грн. 00 коп.

Зазначений факт
підтверджується розпискою відповідача
від 29 листопада 2013 р.

23 грудня 2013 р. відповідач
направив на адресу позивача лист, в
якому повідомив, що відмовляє в продажі
? частини нежитлової будівлі,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що відповідач
повинен повернути позивачу грошові
кошти, з урахуванням приписів ст.571 ЦК
України, в сумі 200 000 грн. 00 коп.

Таким чином, на день подання
даної позовної заяви, загальний борг
відповідача перед позивачем становить
323 083 грн. 36 коп.

В судовому засіданні позивач та
його представник підтвердили
вищевикладене, просили стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_1
заборгованість в розмірі 319 000,00 грн.,
інфляційні витрати в розмірі 3332 грн. 00
коп. та 3 відсотки річних в розмірі 751
грн. 36 коп., також просив стягнути з
відповідача на його користь витрати
пов'язані з оплатою судового збору в
сумі 3230 грн. 83 коп.

В судовому засіданні
відповідач позов визнав частково. При
цьому він пояснив, що розписка від
22.12.2010 р. містила графік погашення
боргу, який він добросовісно
виконував. Але на сьогодні позивач
знищив частину аркуша, де знаходились
відмітки про часткове погашення боргу,
і він позбавлений можливості довести
це.

Розписка від 29.11.2013 р. була
написана ним лише , як гарантія
домовленості про наступну купівлю -
продаж частини нежитлової будівлі в
АДРЕСА_1, а фактичної передачі грошей
не було.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК
України встановлено, що за договором
позики на позичальникові лежить
зобов'язання повернути суму позики у
строк та в порядку, що передбачені
договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлено договором або
законом.

Таким чином суд вважає, що сума
боргу за розпискою від 22.12.2010 р. (а.с.8),
яка, підтверджується письмовими
доказами і не оспорюється сторонами,
підлягає стягненню з відповідача з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 % річних від простроченої суми (
119 000 грн. боргу по борговій розписці,
3332 грн. інфляційних витрат, 751,36 грн. - 3%
річних).

Стосовно вимог про стягнення 200
000 грн. по розписці від 29.11.2013 р. (а.с.10),
як подвоєної суми завдатку, суд
виходить з наступного.

Згідно ст.570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума,
сплачена в рахунок належних з боржника
платежів, є завдатком, вона вважається
авансом.

Грошові кошти отримані позивачем без
нотаріального посвідчення угоди про
передачу грошей в рахунок платежів,
договір купівлі - продажу також не
складався, тому дані суми не можуть
бути визнані завдатком, як це вказує
позивач, а являються авансом.

Аванс, тобто сума передана
позивачем відповідачу виконувала лише
функцію платежу. Дана сума - 100 000 грн.
підлягає поверненню незалежно від
причини невиконання договору купівлі -
продажу.

Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК Україна
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач ОСОБА_2 не надав
належних, допустимих, обґрунтованих
доказів посиланням на написання ним
розписки від 29.11.2013р. без фактичного
отримання 100 000 грн.

Судові витрати підлягають
стягненню з відповідача згідно ст. 88
ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10,11,57, 60, 209,
212,214-215,218 ЦПК України , на підставі ст.ст.
570, 1046,1047,1049,1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
219 000 (двісті дев»ятнадцять тисяч ) грн.
боргу по боргових розписках, 3332 грн.
інфляційних витрат, 751,36 грн. - 3% річних
та судовий збір 3230,83 грн. В іншій
частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Борівський районний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги, а особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Головуючий
Гуляєва Г.
М.