№ 336/7444/13-ц
провадження № 2/336/79/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк
О.В.,

при секретарі Петрові
С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Запорізької
міської Ради, районної адміністрації
Запорізької міської Ради по
Шевченківському району, ОСОБА_4, що діє
в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5 (третя особа -
відділ приватизації житла районної
адміністрації Запорізької міської
Ради по Шевченківському району) про
визнання приватизації та свідоцтва про
право власності недійсними,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з
вищевказаним позовом в якому
зазначили, що 12.01.1984 р. виконавчим
комітетом Шевченківської районної
Ради народних депутатів м.Запоріжжя
ОСОБА_6 на сім»ю з 5 осіб був виданий
ордер № 1 на вселення до трикімнатної
квартири АДРЕСА_1.

У 1988 р. АДРЕСА_1 була перейменована у
АДРЕСА_1.

Згідно рішення Шевченківського
районного виконавчого комітету № 493
від 18.10.1990 р., ОСОБА_1 була основним
наймачем квартири АДРЕСА_1 та на її ім»я
був відкритий особовий рахунок НОМЕР_1.

На той час у вказаній квартирі були
зареєстровані позивачі та їх родичі -
ОСОБА_7 та ОСОБА_8

У лютому 2009 р. ОСОБА_1 звернулась до суду
з позовом про визнання доньки ОСОБА_2 та
онука ОСОБА_3 такими, що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1, а
також просила зобов»язати ВГІРФО зняти
їх з реєстраційного обліку.

На час звернення з вказаним позовом до
суду, у квартирі були зареєстровані
позивачі, дочка ОСОБА_1 - ОСОБА_7, її
онука - ОСОБА_4 та правнучка - ОСОБА_5

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2009 р.
позов ОСОБА_1 задоволено, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 визнано такими, що втратили
право користування АДРЕСА_2, а не
АДРЕСА_1 за вказаною вище адресою.

04.08.2009 р. Шевченківським районним судом
м.Запоріжжя була постановлена ухвала
про виправлення описки в резолютивній
частині судового рішення, а саме
виправлена помилка у номері квартири з
АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1.

При цьому, на час подання позову до
Шевченківського районного суду
м.Запоріжжя ОСОБА_1 перебувала у
пригніченому та безпорадному стані,
так як ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її цивільний
чоловік - ОСОБА_9 Оскільки після смерті
ОСОБА_9 погіршився стан її здоров»я, на
той час вона не віддавала належної
оцінки своїм діям та вчинкам.

Після смерті ОСОБА_9, ОСОБА_1 разом з її
донькою ОСОБА_7, онукою ОСОБА_4 та
правнучкою ОСОБА_5 постійно проживала в
квартирі АДРЕСА_1.

За час мешкання в квартирі ОСОБА_7
постійно вмовляла позивача ОСОБА_1
зняти з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
ОСОБА_1 не цікавилась навіщо це
потрібно, а лише знала, що за час
спільного мешкання в квартирі, між
сестрами постійно виникали сварки. Не
витримавши постійних скандалів з
ОСОБА_7, ОСОБА_2 разом з чоловіком та
сином у 2001 р. виїхали зі спірної
квартири та стали проживали в
квартирах, які винаймали.

У жовтні 2009 р. ОСОБА_1, на прохання онуки
ОСОБА_4, знялась з реєстрації із
вказаної квартири, але продовжувала
проживати в ній.

21.09.2010 р. квартира була приватизована
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Після приватизації квартири ОСОБА_7 та
ОСОБА_4 вигнали ОСОБА_1 з квартири і вона
вимушена була проживати у своєї
молодшої дочки - ОСОБА_10

Восени 2010 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дізнались
про те, що вони зняті з реєстраційного
обліку.

Вважають, що ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4,
скориставшись пригніченим станом та
душевним хвилюванням ОСОБА_1, умисно та
з корисливих мотивів ввели її в оману,
спонукавши її до підписання позовної
заяви про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3
такими, що втратили право користування
у вказаній вище квартирі, а також
виписатись з цієї квартири, та, в
подальшому, самовправно виселили
ОСОБА_1 з квартири.

Ухвалою Шевченківського
районного суду м.Запоріжжя від 17.05.2013 р.
заява ОСОБА_2 про скасування заочного
рішення від 29.04.2009 р. була задоволена.

Ухвалою Шевченківського
районного суду м.Запоріжжя від 22.05.2013 р.
було закрито провадження по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання такими, що втратили право
користування квартирою, на підставі
поданої позивачем заяви. Ухвала
набрала законної сили.

Посилаючись на ч.1,2 ст.8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», ст.64, 156 ЖК України,
ст.21 ЦК України, ст.ст.328, 345, 355-358, 368, 370, 391,
392, 405 ЦК України, за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять визнати
недійсним та скасувати розпорядження
голови Шевченківської районної
адміністрації Запорізької міської
Ради № 966 від 21.09.2010 р. про передачу в
спільну часткову власність в рівних
долях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по ? частини
квартири, кожному, за адресою: АДРЕСА_1;
визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право власності на житло
№ 23753 від 21.09.2010 р., видане відділом
приватизації житла Шевченківської
районної адміністрації Запорізької
міської Ради ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних
долях кожній.

ОСОБА_1, її представник та ОСОБА_2 в
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги, просили їх задовольнити.

ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи
без його участі, в процесі слухання
підтримував позовні вимоги.

Представник ОСОБА_4 заперечував проти
задоволення позову через його
недоведеність та безпідставність.
Зазначив, що обставини, викладені в
позовній заяві щодо хворобливого стану
ОСОБА_1, не доведені в процесі розгляду
справи належними та допустими
доказами, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мешкали
в спірній квартирі на час її
приватизації, у зв"язку з чим не мали
права приймати у ній участь.

Представники відповідачів -
Запорізької міської Ради, районної
адміністрації Запорізької міської
Ради по Шевченківському району до суду
не з»явились, про розгляд справи
повідомлялись у встановленому законом
порядку, причини неявки суду не
повідомили, заперечень не надали.

Представник третьої особи - відділу
приватизації житла районної
адміністрації Запорізької міської
Ради по Шевченківському району до суду
не з»явився, згоди на участь у розгляді
справи до суду не надходило. Згідно ч.3
ст.36 ЦПК України, суд розглянув справу
без участі третьої особи.

Вислухавши прояснення ОСОБА_1 та її
представника, ОСОБА_2, представника
ОСОБА_4, приймаючи до уваги позицію
ОСОБА_3, допитавши свідків, дослідивши
письмові докази наявні в матеріалах
справи, суд вважає позов таким, що
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Ч.1 ст.3 ЦПК України передбачає, що кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Позивачі звернулись до суду з позовом
про скасування приватизації та
визнання свідоцтва про право власності
на житло недійсними, пред»явивши позов
до Запорізької міської Ради, районної
адміністрації Запорізької міської
Ради по Шевченківському району та
ОСОБА_4, в якому просили визнати
недійсним та скасувати розпорядження
голови Шевченківської районної
адміністрації Запорізької міської
Ради № 966 від 21.09.2010 р. про передачу в
спільну часткову власність в рівних
долях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по ? частини
квартири кожному за адресою: АДРЕСА_1;
визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право власності на житло
№ 23753 від 21.09.2010 р., видане відділом
приватизації житла Шевченківської
районної адміністрації Запорізької
міської Ради ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних
долях кожній.

В процесі розгляду справи встановлено,
що розпорядження та свідоцтво, про
скасування яких просять позивачі,
видані районною адміністрацією
Запорізької міської Ради по
Шевченківському району, будь-яких
порушень їх прав зі сторони
Запорізької міської Ради судом не
встановлено, у зв»язку з чим позовні
вимоги, пред»явлені до цього
відповідача, задоволенню не
підлягають.

Судом також встановлено, що ОСОБА_6
18.01.1984 р. виконавчим комітетом
Запорізької міської Ради народних
депутатів був виданий ордер № 673 серії
А-ІХ, на сім»ю з п»яти осіб на право
заселення до квартири АДРЕСА_1. До
складу сім»ї ОСОБА_6 входили дружина -
ОСОБА_1 та доньки - ОСОБА_2, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 (а.с.11).

Станом на 11.10.2008 р. в квартирі АДРЕСА_1
були зареєстровані: основний
квартиронаймач - ОСОБА_1, її доньки -
ОСОБА_2 та ОСОБА_7, онуки - ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 та правнука - ОСОБА_5, про що
надано копію відповідної довідки (а.с.13)
та копію особового рахунку (а.с.12).

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2009 р.
було задоволено позов ОСОБА_1; визнано
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили
право користування квартирою АДРЕСА_2;
зобов»язано ВГІРФО Шевченківського РВ
ЗМУ УМВС України в Запорізькій області
зняти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстрації за
вищевказаною адресою (а.с.14).

Ухвалою Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 04.08.2009 р.
виправлено описку в рішенні
Шевченківського районного суду від
29.04.2009 р. по справі за позовом ОСОБА_1
щодо номеру квартири, а саме замість
АДРЕСА_2, виправлено на АДРЕСА_1 (а.с.15).
Вказана ухвала була предметом судового
розгляду в суді апеляційної та
касаційної інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 17.05.2013 р. заочне
рішення Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 29.04.2009 р. скасовано.
При новому розгляді ОСОБА_1 подала
заяву про відмову від позову та
закриття провадження по справі, у
зв»язку з чим 22.05.2013 р. Шевченківським
районним судом м.Запоріжжя була
постановлена ухвала про закриття
провадження по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку. Ухвала набрала
законної сили (а.с.29).

21.09.2010 р. на підставі розпорядження
Шевченківської районної адміністрації
Запорізької міської Ради № 966 р
передано у спільну часткову власність
в рівних долях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по ?
частині квартири, кожному, за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.31).

Свідоцтвом про право власності на
житло № 23753 від 21.09.2010 р. посвідчено, що
квартира, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, дійсно належить на праві
спільної часткової власності в рівних
долях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по ?
частині(а.с.30).

Станом на дату приватизації квартири -
21.09.2010 р. з реєстрації в квартирі була
також знята ОСОБА_1, що підтверджено
копією її паспорта громадянина України
(а.с.8 зв.).

З довідки № 5966 від 26.09.2013 р., виданої МКП
«Основаніє» (а.с.40), вбачається, що
станом на 01.09.2010 р. в квартирі АДРЕСА_1,
були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зняті з реєстрації за
вищевказаною адресою 13.08.2009 р. за
рішенням Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 29.04.2009 р.

Ч.1, 2 ст.8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 19.06.1992 р. (зі змінами)
передбачено, що приватизація
державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на це
органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках
здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою згодою
всіх повнолітніх членів сім'ї, які
постійно мешкають у цій квартирі
(будинку), житловому приміщенні у
гуртожитку, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку.

Абзац 7 ч.1 ст.3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»
встановлено, що реєстрація - це
внесення відомостей до паспортного
документа про місце проживання або
місце перебування із зазначенням
адреси житла особи та внесення цих
даних до реєстраційного обліку
відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Враховуючи, що рішення Шевченківського
районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2009 р.,
яке стало підставою для зняття
позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з
реєстрації, скасовано, а провадження по
справі закрито, суд дійшов висновку, що
вказані позивачі постійно мешкали у
спірній квартирі, оскільки були в ній
зареєстровані, а тому їх позовні вимоги
підлягають задоволенню, а порушені
права - захисту, у обраний позивачами
спосіб.

Разом з тим, судом не встановлено
підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 з
наведених нижче підстав.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що на
час подання позову до Шевченківського
районного суду м.Запоріжжя та на час
зняття її з реєстраційного обліку в 2009
р., вона перебувала у пригніченому та
безпорадному стані, в результаті чого
позивач не віддавала належної оцінки
своїм діям та вчинкам.

Крім того, позивач зазначила, що ОСОБА_2
та ОСОБА_3 покинули квартиру АДРЕСА_1
через постійні сварки з ОСОБА_7, які
зробили неможливим їх сумісне
проживання.

За ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків
доказування і подання доказів регулює
ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Враховуючи, що під час розгляду справи,
будь-якими доказами вищезазначені
доводи позивача, не підтверджені, суд
відмовляє в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Запорізької
міської Ради, районної адміністрації
Запорізької міської Ради по
Шевченківському району, ОСОБА_4, що діє
в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5 (третя особа -
відділ приватизації житла районної
адміністрації Запорізької міської
Ради по Шевченківському району) про
визнання приватизації та свідоцтва про
право власності недійсними -
задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати
розпорядження голови Шевченківської
районної адміністрації Запорізької
міської Ради № 966 від 21.09.2010 р. про
передачу в спільну часткову власність
в рівних долях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по ?
частини квартири кожному за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право власності на житло
№ 23753 від 21.09.2010 р., видане відділом
приватизації житла Шевченківської
районної адміністрації Запорізької
міської Ради ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних
долях кожній.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Запорізької міської Ради про
визнання приватизації та свідоцтва про
право власності недійсними - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Запорізької міської Ради, районної
адміністрації Запорізької міської
Ради по Шевченківському району, ОСОБА_4,
що діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5 про визнання
приватизації та свідоцтва про право
власності недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання через Шевченківський
районний суд м.Запоріжжя протягом
десяти днів після проголошення рішення
суду апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.В.Дмитрюк