Єдиний унікальний номер 0536/1460/12
Номер провадження 22-ц/775/694/2014
Єдиний уникальний номер 0536/ 1460/12
Номер провадження 22-ц/775/ 694/2014
Головуючий у 1 інстанції
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

13 січня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі: головуючого Солодовник О.Ф.,
суддів: Груіцької Л.О., Ларіної Н.О., при
секретарі Папоян К.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Донецьку цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Новогродівського міського суду
Донецької області від 29 листопада 2013
року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
зобов'язання ОСОБА_2 не вчиняти ОСОБА_1
перепони у користуванні житловим
приміщенням, про вселення в житлове
приміщення та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права
власності на домоволодіння,

В С Т
А Н О В И В:

12.12.12. року позивач ОСОБА_1
звернувся з позовом до ОСОБА_2 про
зобов'язання ОСОБА_2 не вчиняти ОСОБА_1
перепони у користуванні житловим
приміщенням, про вселення в житлове
приміщення. Обґрунтовуючи свій позов
тим, що він та відповідачка є
власниками будинку АДРЕСА_1. Кожен має
по 12 частини у будинку. Будинок було
куплено у 2004 році й до 2009 року вони
разом проживали у спірному будинку. У
2009 році вони посварилися й він був
вимушений проживати окремо від
відповідачки. Остання з 2009 року
перешкоджає йому у користування
будинком. Просив суд зобов'язати
відповідачку не вчиняти йому перешкоди
у користуванні спірним будинком та
вселити його у будинок, бо він є
співвласником будинку, зареєстрований
у ньому й іншого житла не має.

16 травня 2013 року відповідачка
ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 із
зустрічним позовом про визнання права
власності за нею на будинок АДРЕСА_1.
Позов обґрунтувала тим, що з 2002 року
вона проживала у цивільному шлюбі з
ОСОБА_1, та у 2004 році вони разом купили
спірний будинок. У зв'язку з тим, що
ОСОБА_1 зловживав спиртними напоями
вони посварилися й ОСОБА_1 став
проживати окремо. Вони з ОСОБА_1 стали
чужими людьми й не можуть проживати
разом. Вона з 2009 року проживає у
спірному будинку й вважає, що якщо вона
буде проживати з ОСОБА_1, то він буде
красти у неї речі і вона буде вимушена
терпіти приниження. Просила суд
визнати за нею право власності на
будинок АДРЕСА_1 та стягнути з неї на
користь відповідача 18000 грн.

Рішенням Новогродівського
міського суду Донецької області від 29
листопада 2013 року у задоволені
позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання права власності на
домоволодіння було задоволено.

З вказаним рішенням не
погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в
апеляційному порядку. Просив рішення
скасувати та ухвалити нове. Вважає, що
суд порушив норми матеріального та
процесуального права, зробив висновки
які не відповідають фактичним
обставинам справи.

Судом першої інстанції
встановлено наступне.

27 грудня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
купили у ОСОБА_3 в рівних частинах
житловий будинок АДРЕСА_1, загальною
площею 41,5 кв.м, із них жилої 26,7 кв.м.
Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно
Селидівського бюро технічної
інвентаризації вказаний будинок
належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2по ? частині
кожному, згідно договору
купівлі-продажу. Вироком
Новогродівського міського суду від
17.06.2010 року по справі №1-42/2010 року ОСОБА_1
засуджено за ст..125 ч.2 КК України до 150
годин громадських робіт.

Вирішуючи спір суд першої
інстанції виходить з того, що частка у
будинку позивача є рівною з часткою
відповідача, однак поділ житла на дві
рівнозначні частини неможливий.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_1
спочатку розгляду справи був згодний з
пропозицією ОСОБА_2 отримати грошову
компенсацію за свою частку будинку та
підтвердив, що спільне мешкання з
ОСОБА_2 не можливе., але пропоновану
суму /20 000 грн./ вважає замалою, після
експертної оцінки будинку, він знову не
погодився з його оцінкою.

17.10.2013 року була проведена
незалежна оцінка вартості будинку
розташованого за адресою АДРЕСА_1,
ринкова вартість на дату проведення
складала 36 000 грн. Оціночна вартість ?
частини об'єкту оцінки, яка належить
ОСОБА_2 становить 18 000 грн. Оціночна
вартість ? частини об'єкту оцінки, яка
належить ОСОБА_1 становить 18 000 грн.

Суд постановив рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Згідно квитанції від 29.11.2013 року ОСОБА_2
внесла на депозитний рахунок суду 18 000
грн.

Вислухавши суддю-доповідача,
позивача - відповідача ОСОБА_1,
відповідачку-позивачку ОСОБА_2, її
представника, дослідивши матеріали
цивільної справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Конституцією України та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 р. відповідно до Закону від 17
липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 р., Першого
протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11
до Конвенції", закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Статтею 317 Цивільного кодексу
України власникові належить право
володіння,користування та
розпорядження своїм майном.

Статтею 365 Цивільного кодексу
України зазначено, що власність двох чи
більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частковою власністю.

Статтею 365 Цивільного кодексу
України передбачено, що право особи на
частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Апеляційним судом встановлене 27
грудня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили
у ОСОБА_3 в рівних частинах житловий
будинок АДРЕСА_1, загальною площею 41,5
кв.м, із них жилої 26,7 кв.м. Згідно витягу
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно Селидівського бюро
технічної інвентаризації вказаний
будинок належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2по ?
частині кожному, згідно договору
купівлі-продажу.

Вартість спірного будинку, відповідно
до звіту про незалежну оцінку
становить 36000 грн.

Суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду
головною підставою вказав на
неможливість спільного мешкання
сторін, а тому і володіння і
користування будинком є неможливим,
але з таким висновком погодитися не
можливе.

Судом встановлене, що сторони є
співласниками спірного будинку
АДРЕСА_1,житловою площею 26,7 кв.мі,
загальною площею 41,5 кв.м., та
зареєстровані у спірному приміщенні.

ОСОБА_2 надала суду докази про
неможливість проживати з ОСОБА_1 однією
сімєю, про що свідчать її неодноразові
звернення до міліції, але ж докази, якіб
свідчили про те, що частка ОСОБА_1 є
незначною і не може бути виділена в
натурі, або про те, що спірний будинок є
неподільним, або про те, що спільне
володіння і користування майном є
неможливим й припинення права
власності у спільній частковій
власністі не завдасть істотної шкоди
інтересам ОСОБА_1, ОСОБА_2 суду не
надала.

Виходячі з наступного у суді першої
інстанції не було підстав припиняти
право спільної часткової власності
ОСОБА_1 на ? частину спірного будинку,
про що ОСОБА_2 не просила, та визнавати
за останньою право власності на
будинок.

З цих підстав позов ОСОБА_2 не підлягає
задоволенню.

Проте ОСОБА_1 вказував у позові і у суді
про те, що ОСОБА_2 перешкоджає у
користуванні ним своєю власністю не
пускає його у будинок, з цих підстав
виникають у них сварки, й вона викликає
міліцію, про що не заперечувала ОСОБА_2
Просив зобовязати ОСОБА_2 не вчиняти
перешкоди у користуаанні ним його
власнісю та вселити його у будинок.

Дані твердження ОСОБА_1 не спростовані
у суді ОСОБА_2

Враховуючи наведене, позов ОСОБА_1
підлягає задоволенню.

У зв'язку з неповним з'ясуванням
судом обставин, недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, на
підставі п.2 ч.1,2 ст.309 ЦПК України
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, яким Рішення
Новогродівського міського суду
Донецької області від 29 листопада 2013
року необхідно скасувати. Позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
зобов'язання ОСОБА_2 не вчиняти
перепони у користування житловим
приміщенням, про вселення в житлове
приміщення задовольнити. Зобов'язати
ОСОБА_2 не вчиняти перешкоди ОСОБА_1 у
користуванні ним будинком АДРЕСА_1.
Вселити ОСОБА_1 у будинок АДРЕСА_1. У
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання за ОСОБА_2 права власності
на будинок АДРЕСА_1 відмовити.

У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК
України стягнути з відповідачки
ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1
судові витрати у сумі 107 грн. 30 коп. , у
дохід держави судовий збір у сумі 243
грн. 60 коп.

Керуючись ст..ст. 303, 309, 314,316 ЦПК
України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Новогродівського міського
суду Донецької області від 29 листопада
2013 року задовольнити.

Рішення Новогродівського
міського суду Донецької області від 29
листопада 2013 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
зобов'язання ОСОБА_2 не вчиняти
перепони у користування житловим
приміщенням, про вселення в житлове
приміщення задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 не вчиняти перепони
ОСОБА_1 у користуванні ним будинком
АДРЕСА_1, вселити ОСОБА_1 у будинок
АДРЕСА_1.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання за ОСОБА_2 права власності
на будинок АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування витрат зі сплати
судового збору 107/ сто сім/ грн. 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави
судовий збір у розмірі 243/двісті сорок
три/ грн.. 60 коп.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили після його
проголошення, та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого Суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: