Справа №481/2478/13-ц 14.04.2014 14.04.2014 14.04.2014
Провадження №22-ц/784/1252/14
Суддя суду першої інстанції
Доповідач апеляційного суду
Ухвала

Іменем України

14 квітня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової
Т.В.,

із секретарем судового засідання
Богуславською О.М.,

за участі: головного державного
виконавця Станкевича В.О.,

стягувача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
боржника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу
Новобузького районного суду
Миколаївської області від 18 грудня 2013
року, постановлену за поданням
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Новобузького районного управління
юстиції у Миколаївській області про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржника ОСОБА_4,

ВСТАНОВИЛА:

17 грудня 2013 року головний державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Новобузького
районного управління юстиції у
Миколаївській області звернувся до
суду з поданням про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки села Березівка
Устинівського району Кіровоградської
області.

В подані зазначено, що на виконанні у
відділі державної виконавчої служби
Новобузького районного управління
юстиції у Миколаївській області
знаходиться зведене виконавче
провадження по примусовому виконанню
виконавчого листа №2/481/373/2013, виданого 03
липня 2013 року Новобузьким районним
судом Миколаївської області на
підставі рішення Новобузького
районного суду Миколаївської області
від 05 червня 2013 року про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі ? частини
заробітку (доходу), але не менше ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку та
виконавчого листа №2/481/373/2013, виданого
тим же судом 25 липня 2013 року про
стягнення з ОСОБА_4 на користь держави
судових витрат в сумі 229 грн. 40 коп.

Посилаючись на те, що вказане судове
рішення боржником не виконується, що
свідчить про ухилення останнього від
виконання покладених на нього
рішенням обов'язків, головний
державний виконавець просив
задовольнити подання.

Ухвалою Новобузького районного суду
Миколаївської області від
18 грудня 2013 року подання головного
державного виконавця задоволено.
Тимчасово обмежено у праві виїзду за
межі України ОСОБА_4 до виконання нею
своїх аліментних зобов'язань,
покладених на неї рішенням
Новобузького районного суду
Миколаївської області від 05 червня 2013
року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, в особі
свого представника
ОСОБА_5, посилаючись на незаконність
ухвали суду, просила її скасувати і
постановити нову, якою відмовити в
задоволенні подання державного
виконавця.

Перевіривши наведені в скарзі доводи
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи подання головного
державного виконавця про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі країни, суд першої інстанції
виходив з того, що існують передбачені
п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок
виїзду з України та в'їзду в Україну
громадян України» підстави для
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України.

Колегія суддів не в повній мірі з
вказаним погоджується, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї, кожен, хто законно перебуває на
території будь-якої держави, має право
вільно пересуватися і вільно вибирати
місце проживання в межах цієї
території. Кожен є вільним залишати
будь-яку країну, включно зі своєю
власною. На здійснення цих прав не
можуть бути встановлені жодні
обмеження, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожному, хто законно
перебуває на території будь-якої
держави, належить, у межах цієї
території, право на вільне пересування
і свобода вибору місця проживання.
Кожна людина має право покидати
будь-яку країну, включаючи свою власну.
Згадані вище права не можуть бути
об'єктом ніяких обмежень, крім тих,
які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку,
здоров'я чи моральності населення або
прав та свобод інших і є сумісними з
іншими правами, визначеними в цьому
Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються
ст.313 ЦК України, відповідно до якої
фізична особа має право на свободу
пересування. Фізична особа, яка досягла
шістнадцяти років, має право на вільний
самостійний виїзд за межі України.
Фізична особа може бути обмежена у
здійсненні права на пересування лише у
випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України» від
21 січня 1994 року №3857-XII (далі - Закон №
3857-XII).

В силу ст.1 Закону № 3857-XII громадянин
України має право виїхати з України,
крім випадків, передбачених цим
Законом та в'їхати в Україну.

Випадки обмеження такого права
громадян України встановлені
ст.6 Закону: зокрема, громадянинові
України може бути тимчасово відмовлено
у виїзді за кордон, якщо діють
неврегульовані аліментні, договірні
чи інші невиконані зобов'язання - до
виконання зобов'язань, або розв'язання
спору за погодженням сторін у
передбачених законом випадках, або
забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України; він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

В п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче
провадження» закріплено право
державного виконавця, у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань
покладених на нього рішенням,
звертатись до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Згідно ст.377-1 ЦПК України судом
вирішується питання про тимчасове
обмеження боржника-фізичної особи або
керівника боржника-юридичної особи у
праві виїзду особи за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів за поданням державного
виконавця.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що рішенням
Новобузького районного суду
Миколаївської області від 05 червня 2013
року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на
користь ОСОБА_3, на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі ? частини
заробітку (доходу), але не менше ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з 17
травня 2013 року і до досягнення дитиною
повноліття та 229 грн. 40 коп. судових
витрат на користь держави.

На виконання вказаного рішення 03 липня
2013 року й 25 липня 2013 року видано два
виконавчих листа, та 12 липня 2013 року, 16
вересня 2013 року головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Новобузького
районного управління юстиції у
Миколаївській області
Станкевичем В.О. відкрито виконавчі
провадження за №№ 38832813, 39789457.

24 жовтня 2013 року головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Новобузького
районного управління юстиції у
Миколаївській області винесено
постанову про об'єднання виконавчих
проваджень у зведене виконавче
провадження.

У добровільному порядку судове рішення
боржником не виконується.

Відповідно до розрахунку державної
виконавчої служи заборгованість по
сплаті аліментів на користь
відповідача станом на 01 грудня 2013 року
становила 3 355 грн. 37 коп.

Звертаючись з даним поданням, головний
державний виконавець відділу
виконавчої служби посилався як на
підставу звернення до суду на
невиконання боржником судового
рішення.

Разом з тим, задовольняючи подання
головного державного виконавця та
постановляючи ухвалу про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України, суд першої інстанції не
звернув уваги на положення чинного ЦПК
України.

Зокрема, відповідно до положень ст.122
ЦПК України на підставі заяви, поданої
і оформленої в порядку, встановленому
цим Кодексом суддя відкриває
провадження у цивільній справі (а у
випадках, передбачених законом,
відмовляє у відкритті провадження), про
що постановляє відповідну ухвалу.
Зазначена норма закону є обов'язковою і
при розгляді справ про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України,

З матеріалів справи вбачається, що
судом було розглянуто подання
головного державного виконавця про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржника без
постановлення ухвали щодо відкриття
провадження у справі та призначення
подання до розгляду в судовому
засіданні.

До того ж, вирішуючи питання про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України, районним судом
не було звернуто уваги на те, що усі
матеріали справ за такими поданнями
долучаються до відповідних цивільних
справ, а окремі справи формуються лише
тоді, коли судове рішення, щодо якого
внесено подання, клопотання чи заява,
постановлено іншим судом.

Таким чином, задовольняючи подання
головного державного виконавця по
суті, судом не були виконані вимоги
процесуального закону, передбачені
ст.122 ЦПК України.

За такого, оскаржувана ухвала у
відповідності до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України
підлягає скасуванню з направленням
подання та доданих до нього матеріалів
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
боржника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Ухвалу Новобузького районного суду
Миколаївської області від
18 грудня 2013 року скасувати, а подання,
разом з доданими до нього матеріалами,
направити до суду першої інстанції на
новий розгляд для вирішення питання
про відкриття провадження у справі та
призначення до розгляду в судовому
засіданні за поданням головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Новобузького районного управління
юстиції у Миколаївській області про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржника ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки села Березівка
Устинівського району Кіровоградської
області.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: