АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2349/14
Категорія :кредитний договір
Доповідач-Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді:
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Перший Український Міжнародний Банк»
на рішення Комінтернівського
районного суду міста Харкова від 13
лютого 2014 року у справі за позовом
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Перший Український
Міжнародний Банк» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИЛА :

18 листопада 2013 року ПАТ «Перший
Український Міжнародний Банк»
звернувся у суд з позовом в якому
просив стягнути з відповідача на його
користь 146 415, 69 доларів США , що
еквівалентно 1 170 300, 61 гривень
заборгованості за кредитним договором,
з яких: 80512, 45 доларів США ,що
еквівалентно 643 536,01 грн.
заборгнованоссті за кредитом, 53790,75
доларів США ,що еквівалентно 429949, 46 грн.
заборгованість за відсотками, 11 292, 49
доларів США, що еквівалентно 90260, 87 грн.
пені та 829 доларів США ,що становить
еквівалент 6554, 26 грн. штрафу , та судові
витрати у справі.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 02
жовтня 2008 року між Банком та
відповідачем було укладено кредитний
договір № 6914102 за умовами якого
відповідач отримав кредит у розмірі 82
000 ,00 доларів США з терміном його
повернення частками , але не пізніше 02
жовтня 2028 року та сплатою 18% річних.

Позивач зазначає, що виконав взяті
на себе зобов»язання та надав
відповідачу вказані кредитні кошти, а
відповідач не виконує взяті на себе
зобов»язання та не погашає кредит і
проценти , та станом на 31.07. 2013 року має
заборгованість по кредиту, процентам
та штрафним санкціям, що відповідно до
умов договору дає йому право вимагати
дострокового повернення кредиту
процентів , пені та штрафу.

В судовому засіданні суду першої
інстанції представник позивача
підтримав позовні вимоги з зазначених
підстав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав, 03.02 2014 року звернувся з заявою
про застосування до позовних вимог
позивача строку позовної давності (
а.с.65-67).

Свої заперечення обґрунтовував
тим, у березні 2009 року позивач надіслав
відповідачу вимогу про дострокове
повернення кредиту та нарахованих
відсотків, у зв»язку з чим на думку
представника відповідача позивач з
посиланням на пункти 5.1., 3.5.7. та 3.5.8 умов
кредитного договору позивач змінив
умови кредитного договору та строки
виконання відповідачем зобов»язань
щодо сплати кредиту та відсотків.
Представник відповідача зазначає, що з
11.04.2009 року у позивача виникло право на
звернення у суд з зазначеним позовом, у
зв»язку з чим, звертаючись з таким
позовом у суд, позивач пропустив
встановлений законом строк для
звернення у суд за захистом своїх прав.
Також зазначив на позасудовий спосіб
вирішення між сторонами спору ,шляхом
вчинення нотаріусом виконавчого
напису щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки та відсутності у
позивача права на вимогу сплати боргу.

Рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 13 лютого
2014 року, в задоволенні позовних вимог
позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ПАТ«Перший Український Міжнародний
Банк» просить скасувати вказане
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі .

Доводи апеляційної скарги
обґрунтовує невідповідністю висновків
суду обставинам справи та наявним у
справі доказам та порушенням судом
першої інстанції норм матеріального
права.

В запереченнях на апеляційну
скаргу представник відповідача,
посилаючись на законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції, просить рішення суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу
-без задоволення.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
апеляційну скаргу, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи позивачу в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
пропустив встановлений законом строк
для звернення у суд з зазначеним
позовом , а також у зв»язку з
позасудовим вирішенням сторонами
спору.

При цьому судом першої інстанції
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що 02 жовтня 2008 року між
позивачем та відповідачем було
укладено кредитний договір за умовами
якого позивач надав відповідачу
кредитні кошти в сумі 82 000 доларів США
на придбання квартири АДРЕСА_1 , з
кінцевим строком його погашення до
02.10.2028 року та виплатою 28 % річних ( а.с.
8-10).

Згідно з умовами вказаного кредитного
договору (п.3.2.1) позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) в розмірі та в строки,
визначені графіком повернення кредиту
та щомісячно сплачувати проценти за
користування кредитом, а також
встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

В пункті 5.1. цього договору також
встановлено, що порушення
позичальником умов вказаного договору,
є підставою для зміни умов
кредитування за цим договором на
вимогу банку ( п.п. 3.5.7., 3.5.8).

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що на забезпечення
виконання зазначеного кредитного
договору, сторонами 02 жовтня 2008 року
було укладено іпотечний договір № 6914163,
за умовами якого відповідач передав
позивачу в іпотеку зазначену вище
квартиру. При цьому к свідчить вказаний
договір при його підписання вартість
квартири сторонами була визначена в 583
700 , 00 грн. (а.с.97-99).

В правових позиціях , які містяться в
Постанові Верховного суду України №
6-116цс-13 зазначено, що у разі , якщо
умовами договору (графіком погашення
кредиту) встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Судом першої інстанції також
встановлено на підтверджено наявними у
справі доказами, що відповідач
припинив виконувати встановлені
договором зобов»язання , з погашення
кредиту з 8 січня 2009 року, а з 2 січня 2009
року - зобов'язання зі сплати процентів
за користування кредитом. відповідач
перестав виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту з 8
січня 2009 року, а з 2 січня 2009 року -
зобов'язання зі сплати процентів.

В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов кредитного договору,
20 лютого 2009 року позивач надіслав
відповідачу вимогу про дострокове
повернення кредиту та нарахованих
відсотків за кредитним договором
протягом ЗО днів з моменту її
отримання.( а.с.95).

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до обгрунтованого висновку про
те, що надіслання вказаної вимоги
свідчить про зміну позивачем умов
кредитування в частині строку
виконання відповідачем зобов»язань з
повернення кредиту та відсотків ( п. п.
3.5.1, 3.5.8. 5.1 умов кредитного договору )

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами ,що відповідач отримав
зазначену вимогу позивача про
дострокове повернення кредиту 21.03.2009
року , то вона мала бути виконана ним до
20.04.2009 року включно.

Судом першої інстанції було
встановлено та вказаний факт сторони
не заперечували що вимога позивача про
дострокове повернення кредиту
виконана відповідачем не була, а
останній платіж по сплаті
заборгованості за кредитним договором
був здійснений відповідачем 31.12.2008
року.

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що 24 грудня 2009 року
позивач звернувся до приватного
нотаріуса з заявою про звернення
стягнення на предмет іпотеки ( а.с.93-94)
та 12 січня 2010 року приватним нотаріусом
ХМНО ОСОБА_6 вчинено нотаріальний напис
щодо звернення стягнення на предмет
іпотеки-вказану квартиру для
задоволення вимог іпотекодержателя
щодо погашення заборгованості за
кредитом, відсотками, штрафними
санкціями в сумі 100 769,10 доларів США та
2500 грн. витрат по вчиненню
нотаріального напису ( а.с.100).

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що при примусовому
виконанні вказаного нотаріального
напису, зазначена вище квартира була
реалізована в порядку Закону України
«Про виконавче провадження» та грошові
кошти від продажу квартири надійшли
позивачу, при цьому відповідно до
надано позивачем інформації, за продаж
вказаної квартири позивач отримав 145 574,
71 грн. , із яких 2500 грн. було
перераховано нотаріусу, а 143 074, 71
зараховано в рахунок погашення
заборгованості, що склало 17 900 ,00
доларів США, із яких:16 749, 45 зараховано
на погашення процентів, а 1150, 55 доларів
США - зараховано на погашення кредиту (
а.с.170).

Вказані обставини справи свідчать про
те, що звернення стягнення на предмет
іпотеки проведене позивачем в
позасудовому порядку та підставі
виконавчого напису, що передбачено п.4.2
умов іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальний строк позовної давності у
три роки, а ст. 258 ЦК України передбачено
однорічний строк позовної давності до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

При укладенні кредитного договору
сторони встановили як строк дії
договору - до моменту виконання
сторонами в повному обсязі взятих на
себе зобов'язань (п. 6.11), так і строки
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням платежів, останній з яких у
визначеній сумі підлягав виконанню в
строк до 02 жовтня 2028 року.

З огляду на наведене суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку, що право звернення до суду з
позовом до відповідача про стягнення
всієї суми заборгованості за кредитним
договором, виникло у позивача 08.01.2009
року, тобто саме з цього часу,
відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України,
почався перебіг строку позовної
давності за його вимогами .

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно о вимог ч.4 ст. 36 Закону
України «Про іпотеку», після
завершення позасудового врегулювання,
будь-які наступні вимоги
іпотекодержателя щодо виконання
боржником грошового зобов»язаннч є
недійсним.

В ч. 4 ст. 267 ЦПК України
встановлено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

При цьому з вимогою про стягнення
вказаної заборгованості позивач
звернувся 18 листопада 2013 року при
наявності виконання вказаного
виконавчого напису щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Про застосування строку позовної
давності було заявлено представником
відповідача.

З огляду на наведене судова
колегія приходить до висновку про
обгрунтованість відмови позивачу
судом першої інстанції в задоволенні
позовних вимог.

Доводи, викладені представником
позивача в апеляційній скарзі вказаних
висновків суду не спростовують , були
предметом їх розгляду судом першої
інстанції, яким суд дав належну оцінку
та не дають підстав для скасування чи
зміни ухваленого у справі рішення.

При цьому суд апеляційної інстанції
вважає безпідставними доводи,
викладені представником позивача в
апеляційній скарзі щодо перебігу
строку позовної давності, у зв»язку з
наявністю заочного рішення
Орджонікідзевського районного суду
м.Харкова від 16 червня 2010 року, щодо
стягнення з відповідача на його
користь заборгованості за кредитним
договором станом на 18. 08. 2009 року ( а.с.
103), оскільки з зазначеним позовом про
стягнення заборгованості позивач
звернувся у суд 18 листопада 2013 року,
тобто після спливу трьохрічного строку
позовної давності при наявності
виконаного виконавчого напису
нотаріуса про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

З огляду на наведене судова
колегія приходить до висновку про
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст.303, 308, 315, 317, 319, 218
ЦПК України, судова колегія ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Перший Український Міжнародний Банк»
відхилити.

Рішення Комінтернівського
районного суду міста Харкова від 13
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :