Справа № 316/3441/13-ц
Провадження № 2/316/156/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2014 р.
Енергодарський міський суд
Запорізької області у складі
головуючого судді Дзямко О.П., при
секретарі Журавльовій Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Енергодар
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення коштів,

встановив :

ОСОБА_1, діючий за
довіреністю(а/с88), пред'явив в інтересах
ОСОБА_2 позов, який був ним уточнений
(а/с103,168, 215), в якому остаточно просить
стягнути з ОСОБА_3 ? частину коштів ,
витрачених ОСОБА_2 на оплату
комунальних послуг.

Свої вимоги обґрунтовує
наступним.

11.08.2006 року між сторонами був
укладений шлюб. Шлюбні відносини
припинені восени 2007року , а розірвано
шлюб відповідно до рішення Жовтневого
райсуду м. Дніпропетровськ - 17.05.2010р.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровськ від 05.11.2010 р і
яке залишилося без змін відповідно до
ухвали апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23.12.2010
року - визнано об'єктом спільної
сумісної власності подружжя квартиру
АДРЕСА_1.

До 05.11.2013 року позивач, як власник
квартири , оплачував комунальні
послуги, та інші послуги, які пов'язані
із утриманням майна.

А так як відповідач стала
співвласником квартири, то вона
повинна була брати участь у витратах
на управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Оскільки позивач виконав
солідарний обов'язок, то він має право
на зворотну вимогу (регрес) до
відповідача у рівній частці, якщо інше
не встановлено договором або законом,
за вирахуванням частки, яка припадає на
нього.

Всього за період із 01.09.2007 року ( з
моменту припинення шлюбних відносин,
встановленого рішення суду) до 30.07.2013
року ( до моменту набрання законної
сили рішенням про припинення права
спільної сумісної власності) ним було
витрачено:

за послуги обслуговування будинку та
прибудинкової території йому було
нараховано та оплачено ним - 10 435,35 грн.;

за послуги з тепловодопостачання
та опалення йому було нараховано та
оплачено ним - 11 482,34 грн.;

за вищевказані послуги ним
сплачено комісію банку при оплаті
комунальних послуг в розмірі 64,01 грн.(
квитанції від 11.11.2010р; 29.10.2013 та 29.10.2013р );

за послуги консьєржа ним
сплачено 1 875 грн.;

10.11.2010р. ним сплачено членські
внески в розмірі 160,00 грн.;

за державну повірку водомірів
(відповідно до умов ДСТУ) м початку 2010
року сплачено 60 грн.

Всього ним було витрачено на
утримання квартири - 24 076,70 грн., що 50 %
становить 12 038,35 грн. (за відповідачкою
відповідно до рішення суду було
визнано право власності на ? квартири).

Посилаючись ст.ст. 322, 360, 530, 544 ЦК
України, просить суд :

визнати борг по комунальним послугам в
розмірі 11 921,69 грн. солідарним за період
з 01.09.07 р. по 23.12.10 р.;

визнати борг по комунальним послугам в
розмірі 12 155,01 грн. солідарним за період
з 24.12.10 р. по 30.07.13 р.;

визнати за ОСОБА_3 ? частину солідарного
боргу.

стягнути 5 960,85 грн. з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2за період з 01.09.07 р. по 23.12.10 р.;

стягнути 6 077,51 грн. з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 за період з 24.12.10 р. по 30.07.13 р.;

стягнути судові витрати з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 в сумі 229грн.

У судове засідання ОСОБА_2 не з'явився,
надав заяву про розгляд справи без його
участі, позовні вимоги
підтримує(а/с116а).

Представник позивача за довіреністю
ОСОБА_1 уточнений позов підтримує і
просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 також у судове
засідання не з'явилася, просить справу
розглянути без її участі, позов не
визнає, про що надала заяву (а/с95).

Представник відповідача за
довіреністю ОСОБА_4 (а/с96) надала
письмове заперечення (а/с118) і яке
підтримала у судовому засіданні,
зазначивши, що 15.01.2009р. було
зареєстровано право власності за
ОСОБА_2 на АДРЕСА_1. На той час вона
проживала з ОСОБА_2 в зазначеній
квартирі. В січні 2009р. ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом про розірвання шлюбу
і який був розірваний 17.05.2010р. Але так
як ОСОБА_2 став перешкоджати їй
користуватися квартирою, вона змушена
була звернутися до суду з позовом про
розподіл спільного майна , а саме
квартири. Згідно рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровськ від 05.11.2010 року, що
набрало чинності 23.12.2010 р. на підставі
ухвали Апеляційного суду
Дніпропетровської області, квартиру
АДРЕСА_1 визнано об'єктом права
спільної часткової власності ОСОБА_2
та ОСОБА_3 За ОСОБА_3 визнано право
власності на 1/2 частину цієї квартири.
Тому вважає що вимога про стягнення з
неї за період з 01.09.2007р безпідставною,
оскільки вона власником квартири на
той час не була і в квартирі не
проживала, що підтверджується
рішеннями судів про вселення. 25.05.2012р
було в примусовому порядку виконано
рішення суду про вселення у виділене
їй приміщення. У березні 2013
року відповідач звернулася у відділ
реєстрації речових прав на нерухоме
майно із заявою про реєстрацію права
власності , їй було відмовлено в
реєстрації у зв'язку з наявністю
самовільного перепланування у
квартирі, зроблені ОСОБА_2 Було
рекомендовано звернутися до ДМБТІ для
проведення обов'язкової
інвентаризації об'єкта нерухомості,
узаконити перепланування або
повернути приміщення квартири у
первісний стан. Таким чином ОСОБА_2
позбавив відповідача можливості
зареєструвати належну їй частку у
відділі реєстрації речових прав на
нерухоме майно. Але ОСОБА_2 і надалі
перешкоджав користуватися квартирою у
зв'язку з чим 17.04.2013 року відповідач
подала позовну заяву до
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровськ про усунення перешкод
у користуванні і володінні власністю,
зобов'язання вчинити дії та стягнення
моральної шкоди з ОСОБА_2

У свою чергу ОСОБА_2 теж подав позовну
заяву до Індустріального районного
суду м. Дніпропетровськ про припинення
права на частку у спільному майні за
вимогою співвласника.
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровськ 19.07.2013р. виніс рішення
згідно якого припинено право спільної
сумісної власності ОСОБА_3 на 1/2 частику
квартири АДРЕСА_1, а позов ОСОБА_3
ухвалою суду від 19.07.2013 року залишено
без розгляду. ОСОБА_2 виплатив
відповідачу грошову компенсацію за ?
частку в спірній квартирі.

Посилаючись на те, що право власності
за відповідачем на ? частку квартири
не було зареєстровано, відповідач в
квартирі не зареєстрована і не
проживала, вважає відсутні і підстави
для задоволення позову. Просить
відмовити в задоволенні позову , а
також застосувати строк позовної
давності.

Вислухавши пояснення сторін, дослідив
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Як встановлено у судовому засіданні -
ОСОБА_2 та ОСОБА_3) зареєстрували шлюб
11.08. 2006р. Рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровськ від
17.05. 2010р. шлюб між ними розірвано. Цим же
рішенням встановлено , що шлюбні
стосунки між сторонами припинено
восени 2007р.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровськ від 05.11.2010р
визнано об'єктом спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1 і визнано за ОСОБА_3 право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1 (а/с128). Після апеляційного
оскарження, рішення набрало законної
сили 23.12.2010р (а/с216).

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровськ від 19.07 2013 р.
припинено право власності ОСОБА_3 на ?
частку квартири АДРЕСА_1 з
компенсацією її вартості.

Весь цей час позивач оплачував житлово
- комунальні послуги, що
підтверджується наданими копіями
квитанцій ( а/с 169- 211) і довідкою про
відсутність заборгованості станом на
серпень 2013р по квартплаті (а/с34) і
опаленню(а/с5, 211).

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України
«Про житлово - комунальні послуги»
споживач зобов'язаний оплачувати
комунально - житлові послуги».

Суд не погоджується з позицією
представника відповідача ОСОБА_4, яка
стверджує, що так як відповідач не
провела державну реєстрацію права
власності на ? частку виділеної їй
рішенням суду квартири , не була в ній
зареєстрована і не проживала, то
відсутні і підстави для проведення
оплати житлово - комунальних послуг.

Суд вважає , що підставою для
набуття права власності є судове
рішення , а відсутність державної
реєстрації впливає лише на
правомочність розпорядження даною
квартирою, проте не має жодного
юридичного значення для виконання
обов'язків співвласників квартири по
її утриманню.

Відповідно до ст. 360 ЦК України,
співвласник відповідно до своєї
частки у праві спільної часткової
власності зобов'язаний брати участь у
витратах на управління, утримання, та
збереження спільного майна , у сплаті
податків, обов'язкових платежів, нести
відповідальність по зобов'язанням
перед третіми особами , пов'язаними зі
спільним майном.

Враховуючи, що представником
відповідача у судовому засіданні
заявлено про застосування позовної
давності, початком якої є 24.12. 2010р (час
звернення позивача до суду з позовом
24.12.2013р) і суд погоджується з цією
вимогою у відповідності до вимог ст..ст.
256,257,267 ЦК України та виходячи з того , що
ОСОБА_6 в квартирі не була
зареєстрована, суд вважає підлягає
стягненню на користь відповідача ?
частина понесених ним витрат за
опалення квартири, послуги за яке
нараховуються виходячи з площі
квартири , а також понесені їм витрати
за утримання будинку і прибудинкової
території, а також комісія банку за
сплату комунальних послуг за період з
01.01.2011р до 01.07. 2013р, в остальній частині
позов задоволенню не підлягає.

Щодо вимог про визнання зобов'язання
солідарним (так як борг відсутній), то
суд вважає в цій частині вимога також
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровськ від 05.11.2010р
визнано за ОСОБА_3 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 (а/с128) і яке
набрало законної сили 23.12.2010р після
апеляційного оскарження (а/с216), тобто
квартира з цього часу набрала статус
спільної часткової власності. Ст. 360 ЦК
України передбачено, що співвласник
відповідно до своєї частки у праві
спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах
на управління, утримання, та збереження
спільного майна , у сплаті податків,
обов'язкових платежів, нести
відповідальність по зобов'язанням
перед третіми особами , пов'язаними зі
спільним майном.

А так як позивач виконав зобов'язання
відповідача , то у нього виникає право
на стягнення внесеної ним частки
витрат у відповідності до ч.4 п.3 ст. 1212
ЦК України, а солідарна
відповідальність виникає при
неподільності предмету зобов'язання.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд
приходить до висновку , що підлягає
стягненню понесені позивачем витрати
за період з 01.01.2011р до 01.07. 2013р за
опалення (а/с5) , а саме : 417.10грн.
+532.76грн.+428.31грн +80.61грн. +122.67 +385.55 +363.82 +
470.37 + 659. 64 +404.48 +64.49 + 72.90 + 236.94+ 337.18 + 429.01 +
329.47 + 303.53 + 98.14грн. = 5736. 97грн. :2 = 2 868 грн. 49
коп.;

понесені витрати за утримання будинку
і прибудинкової території (ас168 звор.
сторона) -4904.14грн. : 2 = 2 452грн.07коп;

комісія банку за сплату комунальних
послуг - 42.78грн +18.23грн = 61.01грн : 2 =30грн
51коп.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України
підлягає стягненню на користь позивача
витрати на оплату судового збору в
сумі 229грн.40коп..

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 88, 212 - 215 ЦПК
України, ст.ст. 360; 256,257,267,ч.4п3ст.1212 ЦК
України, ч.3 ст.20 Закону України
«Про житлово - комунальні послуги», суд
-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 01.2011р. по 07.2013 р
в рахунок відшкодування витрат на
утримання та сплати житлово -
комунальних платежів - 5 340 грн. 51коп.
та 229,40 грн судового збору, а всього
підлягає стягненню 5569 грн 91коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10-ти днів з дня його
проголошення . Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя: О. П.
Дзямко