АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/2306/2014
Головуючий в суді 1 інстанції
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка
подана його представником ОСОБА_3, на
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 26 листопада 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Банк
Богуслав», треті особи: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,

встановила:

У січні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
відповідача ПАТ « Банк Богуслав», треті
особи: приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири,
укладеного банком з метою реалізації
предмета іпотеки, власником якої був
позивач, та спрямованого на погашення
кредитної заборгованості третьої
особи ОСОБА_5 перед відповідачем.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 26 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3
подавапеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи.

Вказував, що повідомлення про намір
укласти договір купівлі-продажу ОСОБА_2
не отримував, а підпис на наявному в
матеріалах справи повідомленні від
12.09.2012 року позивачу не належить.
Оскільки банком не було дотримано
вимог ст. 38 Закону України «Про
іпотеку», чим порушено вимоги ч. 1 ст. 203
ЦК України, тому вказаний договір слід
визнати недійсним.

В судовому засіданні апелянт
підтримав апеляційну скаргу та просив
задовольнити; представник відповідача
вважав доводи апеляційної скарги
безпідставними та просив залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач ОСОБА_2 свої вимоги
обґрунтовував тим, що рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2011
року ПАТ «Банк Богуслав» надано право
продати нерухоме майно, а саме
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, яке
було передано в іпотеку відповідачу на
підставі іпотечного договору,
укладеного між банком та позивачем, як
майновим поручителем боржника ОСОБА_5

Позивачу випадково стало відомо, що
14.11.2012 року відповідачем було укладено
договір купівлі-продажу предмету
іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_4 за реєстровим
№2030. Ціна продажу предмета іпотеки
згідно з висновком незалежної оцінки
майна, проведеної СПД ФО ОСОБА_7 від
19.07.2012 року, складає 640 000 грн.

Однак відповідачем не були виконані
вимоги Закону України « Про іпотеку»,
оскільки жодну сторону по кредитному
договору ні позичальника, ні
поручителя заздалегідь не було
повідомлено про будь-які наміри
продажу даної квартири, а також жодної
пропозиції про її можливий викуп не
отримували. Дана квартира належить на
праві власності позивачу, він в ній
зареєстрований та постійно проживає з
2001 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що на виконання вимог Закону
України «Про іпотеку» відповідачем
24.07.2012 року особисто під розписку було
вручено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомлення
про намір укласти від свого імені
договір купівлі-продажу з будь-якою
особою - покупцем предмету іпотеки.
Позивачу аналогічне повідомлення
вручене 12.09.2012 року, що підтверджується
відповідним повідомленням про
вручення. Оскільки позивачем не
доведено фактів невиконання
відповідачем вимог Закону України «Про
іпотеку», позовні вимоги судом першої
інстанції визнано недоведеними, а тому
підстави для задоволення позовних
вимог - відсутні.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
доказів, колегія суддів вважає, що
зазначені висновки є законними і
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги позивача є
аналогічними доводам, викладеним в
обґрунтування позовних вимог, вони
були предметом розгляду суду першої
інстанції та правильно не були
прийняті до уваги судом.

Як вбачається з матеріалів справи, 07
вересня 2007 року між ТОВ «Банк
Богуслав», правонаступником якого є
відповідач ПАТ «Банк Богуслав», та
позивачем ОСОБА_2, що діяв як майновий
поручитель ОСОБА_5, було укладено
іпотечний договір, відповідно до якого
іпотекодавець ОСОБА_2 з метою
забезпечення виконання позичальником
ОСОБА_5 зобов'язання, що витікає з
кредитного договору (повернути кредит
в сумі 100 000 доларів США в строк до 06.09.2010
року, проценти за користування
кредитом, можливі штрафні санкції)
передав в іпотеку банку двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1

14 грудня 2011 року Апеляційним судом м.
Києва була частково задоволена
апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 20 квітня 2011 року у справі за
позовом ПАТ «Банк Богуслав» до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, звернення стягнення на
предмет застави та виселення.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
14.12.2011 року було стягнуто солідарно зі
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк
Богуслав» заборгованість в розмірі 917
267 грн. 40 коп. В рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_5 звернуто
стягнення на предмет застави -
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_2, шляхом надання ПАТ
«Банк Богуслав» права на продаж від
власного імені зазначеного предмету
іпотеки будь-якій особі - покупцю в
порядку ст. 38 Закону України «Про
іпотеку». Встановлено початкову ціну
продажу предмету іпотеки в розмірі її
оціночної вартості, яка буде визначена
незалежним суб'єктом оціночної
діяльності на момент такого продажу.

Як вбачається з письмових повідомлень
ПАТ «Банк Богуслав», складених 23 липня
2012 року, на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2,
банк повідомляє вказаних осіб про
намір від свого імені укласти договір
купівлі-продажу з будь-якою особою -
покупцем предмету іпотеки - квартири
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 Ціна
продажу згідно з висновком незалежної
оцінки майна, проведеної СПД-ФО ОСОБА_7
від 19.07.2012 року складає 640 000 грн. ( а.с.
27-29).

Зазначені повідомлення були вручені
особисто під розписку 24 липня 2012 року
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ( а.с. 28-29)

Відповідно до списку рекомендованих
поштових відправлень, 02.08.2012 року
Відділенням Укрпошти Київ-107 було
прийнято для відправки вказане
повідомлення на адресу ОСОБА_2 ( а.с.
102-103). Дані про вручення кореспонденції
позивачу відділенням Укрпошти -
відсутні. Проте, як вбачається з
повідомлення про вручення
відправлення на адресу ОСОБА_2
кур'єрською поштою, вищевказаний лист
був вручений ОСОБА_2 12 вересня 2012 року
кур'єром ( а.с. 31).

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про
іпотеку», якщо рішення суду або
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя (відповідне
застереження в іпотечному договорі)
передбачає право іпотекодержателя на
продаж предмета іпотеки будь-якій
особі-покупцеві, іпотекодержатель
зобов'язаний за 30 днів до укладення
договору купівлі-продажу письмово
повідомити іпотекодавця та всіх осіб,
які мають зареєстровані у
встановленому законом порядку права чи
вимоги на предмет іпотеки, про свій
намір укласти цей договір. У разі
невиконання цієї умови
іпотекодержатель несе
відповідальність перед такими особами
за відшкодування завданих збитків.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено, що на виконання вказаних
положень Закону ПАТ «Банк Богуслав»
письмово повідомив іпотекодавця
ОСОБА_2, боржника ОСОБА_5 та поручителя
ОСОБА_6 про свій намір укласти договір
купівлі-продажу предмету іпотеки,
право на укладення якого було надано
банку вищевказаним рішенням суду.

Таке повідомлення було здійснене
відповідачем у передбачений законом
строк, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи, договір
купівлі-продажу предмету іпотеки був
укладений банком 14 листопада 2012 року за
ціною 640 000 грн.

23 листопада 2012 року боржнику ОСОБА_5 та
його поручителю ОСОБА_6 банком було
надіслано звіт про розподіл коштів,
виручених від продажу вказаної
нерухомості.

Доводи апелянта про те, що судом було
безпідставно відмовлено в задоволенні
клопотання про призначення судової
почеркознавчої експертизи на предмет
того, чи виконано підпис на поштовому
повідомленні від 12.09.2012 року позивачем,
чи іншою особою, - колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки зазначена
обставина не має правового значення
для вирішення даної справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною ( сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Заявляючи позовні вимоги, позивач
вказав на недодержання ч. 1 ст. 203 ЦК
України, а саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Однак, матеріалами справи не доведено,
що договір купівлі-продажу предмету
іпотеки - квартири за адресою АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2030 від
14.11.2012 року, був укладений з порушенням
вимог закону.

При цьому колегія суддів звертає увагу,
що частиною 1 ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» правовим наслідком
недотримання іпотекодержателем умови
щодо завчасного повідомлення
іпотекодавця про свій намір укласти
договір купівлі-продажу предмету
іпотеки, передбачена відповідальність
іпотекодержателя за відшкодування
завданих збитків, а не визнання
договору недійсним.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції зроблено законний і
обґрунтований висновок, що оспорюваний
позивачем договір купівлі-продажу
предмета іпотеки не суперечить нормам
Цивільного кодексу України, Закону
України «Про іпотеку», іншим актам
цивільного законодавства, тому підстав
для визнання його недійсним не
вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що ним допущено
порушення матеріального та
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення спору.

Враховуючи викладене,
апеляційний суд приходить до висновку
про те, що судом першої інстанції дана
належна оцінка доводам сторін у
сукупності з наданими сторонами
доказами, висновки суду відповідають
обставинам справи, доводи, викладені у
апеляційній скарзі, не спростовують їх,
тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 26 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: