Справа №1519/2-746/11
Провадження №2/521/4180/14
Малиновський районний суд міста Одеси
головуючого судді -
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ДП «Підприємство Одеської
виправної колонії УДПС України в
Одеській області (№14)» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину
недійсним, скасування державної
реєстрації, повернення захисної
споруди з чужого незаконного володіння
та усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, зобов'язання
вчинити певні дії, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору - Одеська міська рада, ГУ
ДСНС України в Одеській області,
Реєстраційна служба Одеського
міського управління юстиції, -
В провадженні вказаного складу суду
наразі знаходиться на розгляді
цивільна справа за позовом ДП
«Підприємство Одеської виправної
колонії УДПС України в Одеській
області (№14)» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання правочину недійсним,
скасування державної реєстрації,
повернення захисної споруди з чужого
незаконного володіння та усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, зобов'язання вчинити певні
дії, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору -
Одеська міська рада, ГУ ДСНС України в
Одеській області, Реєстраційна служба
Одеського міського управління юстиції.
В обґрунтування власної позиції та
пояснюючи підстави звернення в суд,
сторона позивача вказує, що ДП
«Підприємство Одеської виправної
колонії УДПС України в Одеській
області (№14)» є користувачем земельної
ділянки, площею 10,985 га за адресою:
АДРЕСА_1, на якій розташовані будівлі та
споруди, що знаходяться на балансі
Втім, сторона позивача зазначає, що не
зважаючи на відсутність належних
правових підстав, частина вказаної
земельної ділянки зайнята нежитловими
будівлями, що належать ОСОБА_2
Виходячи з викладеного, представник ДП
«Підприємство Одеської виправної
колонії УДПС України в Одеській
області (№14)» просив суд визнати
недійсним правочин, вчинений 17
листопада 2006 року, за яким ОСОБА_3,
ОСОБА_4 подарували ОСОБА_2 1/2 частину
«демонстраційного майданчика» за
адресою: АДРЕСА_1; скасувати державну
реєстрацію права власності на 1/2
частину «демонстраційного майданчика»
за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_2 та
повернути захисну споруду з чужого
незаконного володіння, усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою; зобов'язати звільнити
земельну ділянку, площею 767кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, знести
зведені на ній сторожку, офіс та
огорожі №№1-6 та привести її у
придатний для користування стан.
Представник ДП «Підприємство Одеської
виправної колонії УДПС України в
Одеській області (№14)» у відкрите
судове засідання не з'явився, від особи
надійшла заява про підтримання
заявлених вимог з клопотанням про
розгляд справи за відсутності сторони
в порядку ст. 158 ЦПК України.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у
відкрите судове засідання не з'явився,
департамент повідомлявся судом про
розгляд даної цивільної справи,
причини неявки представника суду не
Представник ГУ ДСНС України в Одеській
області у відкрите судове засідання не
з'явився, від особи надійшло клопотання
про розгляд справи за відсутності
Представники Одеської міської ради,
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції у відкрите
судове не з'явились, треті особи
повідомлялись судом про розгляд даної
цивільної справи, причини неявки
представників суду не відомі.
Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки
в судове засідання відповідача, який
належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи. У разі
участі у справі кількох відповідачів
заочний розгляд справи можливий у
випадку неявки в судове засідання всіх
відповідачів.

З огляду на неявку відповідачів по
даній цивільній справі, врахувавши
позицію сторони позивача, суд зважав
можливим розглядати справу в заочному
порядку.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх
сукупності, прийнявши до уваги
фактичні обставини та пояснення сторін
за суттю спору, надавши належну правову
оцінку правовідносинам, що виниклим
між сторонами по справі, дослідивши
представлені письмові докази, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні даного позову - виходячи з
наступного.

Під час судового розгляду справи було
встановлено, що ДП «Підприємство
Одеської виправної колонії УДПС
України в Одеській області (№14)» є
правонаступником усіх прав і
обов'язків ДП «Підприємство Одеської
виправної колонії управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань в Одеській
області (№14)», яке в свою чергу було
правонаступником підприємства
Одеської виправної колонії №14
Управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Одеській області, у постійне
користування якого було передано
земельну ділянку, площею 10,9825 га, що
належить до земель державної власності
та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на
якій розташовані будівлі та споруди, що
обліковуються на балансі позивача.

На вказаній земельній ділянці
розташований «демонстраційний
майданчик», який складається з
сукупності нежитлових будівель, право
власності на який зареєстроване за
ОСОБА_2 із часткою 1/2 та ОСОБА_1 із
загальною часткою 1/2. Матеріали справи
свідчать, що право власності на 1/2
ідеальну частку демонстраційного
майданчика зареєстроване за ОСОБА_2 на
підставі рішення Третейського суду
Асоціації «Міар-ТС» від 19 січня 2006 року
по справі №ТС-89-Р/2005/2006; право власності
на 1/4 ідеальну частку демонстраційного
майданчика зареєстроване за ОСОБА_1 на
підставі рішення Третейського суду
Асоціації «Міар-ТС» від 06 червня 2005
року по справі №ТС-7-А/2005; право
власності на 1/4 ідеальну частку
демонстраційного майданчика
зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі
Рішення Малиновського районного суду
міста Одеси від 07 грудня 2004 року по
справі №2-9169/2004.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 28 вересня 2006 року, рішення
Малиновського районного суду міста
Одеси від 07 грудня 2004 року по справі
№2-9169/2004 скасоване. Ухвалою
апеляційного суду Харківської області,
що розглядав справу за дорученням
Верховного суду України від 15 січня 2008
року, касаційну скаргу представника
ОСОБА_1 було відхилено, а ухвала
апеляційного суду Одеської області
залишена без змін.

Ухвалою Третейського суду Асоціації
«Міар-ТС» від 06 квітня 2011 року, рішення
Третейського суду Асоціації «Міар-ТС»
від 06 червня 2005 року по справі №ТС-7-А/2005
було скасоване у зв'язку із
нововиявленими обставинами.

Позиція сторони позивача ґрунтується
на тому, що станом на теперішній час
відсутні правові підстави для
визначення спірного майна в якості
власності відповідача ОСОБА_2, оскільки
відповідні судові рішення скасовані.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Як наводить ст. 202 ч.ч.1,2 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Згідно ст. 203 ч.ч.1,2,3,4,5 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Дійсно, як вказує ст. 215 ч.ч.1,2,3 ЦК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. У випадках, встановлених
цим Кодексом, нікчемний правочин може
бути визнаний судом дійсним. Водночас,
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Однак, як свідчать матеріали справи,
рішення Третейського суду Асоціації
«Міар-ТС» від 19 січня 2006 року по справі
№ТС-89-Р/2005/2006, на підставі якого визнано
дійсним договір дарування 1/2 ідеальної
частки демонстраційного майданчику
від 17 листопада 2005 року, за адресою:
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_2, станом на теперішній час не
скасоване і не переглянуте в
установленому законом порядку.

Дійсно, згідно ст. 1212 ЦК України, особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про: 1)
повернення виконаного за недійсним
правочином; 2) витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; 3) повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні; 4)
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи. В
силу ст. 1213 ЦК України, набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно в натурі. У
разі неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Як зазначалось, рішення Третейського
суду Асоціації «Міар-ТС» від 19 січня 2006
року по справі №ТС-89-Р/2005/2006, на
підставі якого ОСОБА_2 є власником
спірного майна, станом на теперішній
час не скасоване. Згідно витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно КП «ОМБТІ та РОН» №11622372 від 22
серпня 2006 року, право власності на 1/2
ідеальну частку демонстраційного
майданчику зареєстроване належним
чином.

Як регламентує ст. 182 ч.ч.1,2 ЦК України,
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Згідно ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна. В той же час,
відповідно до ст. 319 ч.ч.1,2 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд, а також має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно ст. 328 ч.ч.1,2 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. При цьому, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Сторони у цивільному процесі
користуються процесуальними правами
на власний розсуд. Як зобов'язує
процесуальний закон, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням особи, виключно в межах
заявлених вимог та не вправі на власний
розсуд виходи за рамки цих вимог чи
змінювати осіб, до яких такі вимоги
заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак згідно
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Ураховуючи викладене та з огляду на
встановлені судом фактичні обставини,
суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
базових вимог позивача щодо визнання
недійсним договору дарування від 17
листопада 2006 року та скасування
державної реєстрації права власності
на 1/2 ідеальну частку демонстраційного
майданчику за ОСОБА_2 У зв'язку з цим
відсутні підстави і для задоволення
похідних вимог сторони про повернення
захисної споруду з чужого незаконного
володіння, усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
зобов'язання звільнити земельну
ділянку привести її у придатний для
користування стан.

При цьому у зв'язку із висновком суду
щодо відмови у задоволенні заявлених
вимог у повному обсязі, стягнення
понесених та документально
підтверджених судових витрат сторони
позивача з відповідачів присудженню не
підлягає.

Разом з тим, ураховуючи сутність
заявлених вимог, правову позицію
сторони позивача та встановлені факти,
суд вбачає доцільним роз'яснити ДП
«Підприємство Одеської виправної
колонії УДПС України в Одеській
області (№14)», що сторона вправі
звернутись до компетентного суду із
вимогами про скасування рішення
Третейського суду Асоціації «Міар-ТС»
від 19 січня 2006 року по справі
№ТС-89-Р/2005/2006 в порядку, визначеному
Розділом VІ Закону України «Про
третейські суди» та Розділом VІІ-1 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212,
213, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ДП «Підприємство
Одеської виправної колонії УДПС
України в Одеській області (№14)» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
правочину недійсним, скасування
державної реєстрації, повернення
захисної споруди з чужого незаконного
володіння та усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
зобов'язання вчинити певні дії, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору - Одеська
міська рада, ГУ ДСНС України в Одеській
області, Реєстраційна служба Одеського
міського управління юстиції -
відмовити.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ст. 294 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому ст.
294 ЦПК України. У цьому разі строк на
апеляційне оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України.

Головуючий: