Справа № 686/2107/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014р.
м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в
складі: головуючого судді - Продана Б.Г.,
при секретарі - Дорош Р.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Хмельницькому цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1, який діє від
себе самостійно та в інтересах ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про тлумачення заповіту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 який діє від себе самостійно та
в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_3 про тлумачення
заповіту ОСОБА_4 від 29.12.10р.,
посвідченого заступником головного
лікаря Хмельницької міської лікарні
ОСОБА_6 таким чином, що заповідач ОСОБА_4
заповідав своєму синові ОСОБА_3 тільки
гараж, погреб та город 18 соток АДРЕСА_1,
а не усе своє майно, що буде належати
спадкодавцю на день його смерті, де б
воно не знаходилось і з чого не
складалося.

В підтвердження позовних вимог пояснє,
що ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був
батьком сторін по справі. Як
з»ясувалось після смерті він залишив
заповіт на ОСОБА_3 який було посвідчено
в Хмельницькій міській лікарні
заступником головного лікаря з
лікувальної роботи ОСОБА_6. В тексті
заповіту у розділі в якому зазначено,
що саме заповідається вказано «усе
своє майно, що буде мені належати на
день моєї смерті, де б воно не
знаходилось і з чого не складалось
(гараж, погреб, город 18 соток) заповідаю
своєму сину ОСОБА_3..» Таким чином
позивачі вважають, що спадкодавець
залишив заповіт ОСОБА_3 вказавши
конкретне майно, яке він заповів, а
саме: гараж, погреб, город 18 соток. Решту
майна позивачі вважають, що мають
успадковувати за законом після смерті
свого батька. На думку позивачів, що
саме це майно батько заповідав ОСОБА_3
свідчить технічний запис судового
засідання від 20.11.12р. по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним
та визнання права власності на майно, в
якому було допитано в якості свідків
ОСОБА_6., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які
підтвердили суду, що померлий ОСОБА_4
зазначив яке майно він заповів ОСОБА_3

В судовому засіданні представник
позивачів та позивачі заяву підтримали
і просять її задоволити, постановити
рішення, яким протлумачити заповіт
ОСОБА_4 від 29.12.10р. посвідченого заст.
головного лікаря Хмельницької міської
лікарні ОСОБА_6. таким чином, що
заповідач заповів своєму синові ОСОБА_3
- гараж, погреб та город 18 соток. Решту
майна строни мають успадковувати за
законом.

Відповідач та його представник проти
позову заперечують, пояснивши суду що
за заповітом спадкодавець заповів йому
усе майно, що належало на день смерті
спадкодавця, де б воно не знаходилось і
з чого не складалось. Позивачі
тлумачать заповіт так, аби їм більше
залишилось спадщини.

Заслухавши поясненння сторін, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовна заява задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ч. 2 ЦК
України, на вимогу однієї або обох
сторін суд може постановити рішення
про тлумачення змісту правочину.

Згідно ст. 213 ч. 3 ЦК України, при
тлумаченні змісту правочину беруться
до уваги однакове для всього змісту
правочину значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів.

В судовому засіданні обо»єктивно
встановлено, що 29.12.10р. ОСОБА_4 зробив
заповіт на ОСОБА_3 в тексті якого
зазначив «усе своє майно, що буде мені
належати на день моєї смерті, де б воно
не знаходилось і з чого не складалось
(гараж, погреб, город 18 соток) заповідаю
своєму сину ОСОБА_3» Це підтверджується
копією заповіту, який навний в
матеріалах справи.

Сам зміст заповіту є зрозумілим і в
заповіті чітко вказано, що
спадкодавець заповідає усе його майно
де б воно не знаходилось та з чого б
воно не складалось ОСОБА_3 Це також
зазначено в рішенні Апеляційного суду
Хмельницької області від 07.06.13р.

Тому суд вважає, що заповіт є дійсним та
чітким за змістом з якого випливає воля
заповідача.

Крім цього, Верховний суд України у
своєму рішенні від 27.08.08р. зазначив, що
ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при
тлумаченні правочину здійснювався
пошук волі учасника правочину, який не
знайшов відображення в тексті самого
правочину. При тлумаченні заповіту не
допускається внесення змін у сам зміст
заповіту, враховуючи що заповіт - це
особисте розпорядження фізичної особи
щодо належного їй майна, майнових прав
і обов»язків на випадок своєї смерті.

Суд не бере до уваги показання свідків
ОСОБА_6., ОСОБА_7 та ОСОБА_8, показання
яких були прослуханні в судовому
засіданні 01.04.14р., оскільки дані свідки
підтверджують тільки факт, що такий
заповіт було вчинено та при яких
обставинах його було вчинено. Однак
такі показання свідків не спростовують
волю заповідача.

За таких обставин по справі, суд вважає,
що заповідач ОСОБА_4 заповів ОСОБА_3 все
своє майно, що належало на день його
смерті, де б воно не знаходилось і з
чого б воно не складалосьі воля
заповідача повністю відображена в
самому тексті заповіту.

В судовому засіданні позовні вимоги не
знайшли свого підтвердження, тому не
можуть бути задоволені.

Керуючись ст. ст. 214; 215ЦПК України, ст. 213
ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву про тлумачення заповіту
ОСОБА_4 від 29.12.10р., посвідченого
заступником головного лікаря
Хмельницької міської лікарні ОСОБА_6
таким чином, що заповідач ОСОБА_4
заповідав своєму синові ОСОБА_3 тільки
гараж, погреб та город 18 соток -
залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подано
апеляцію до апеляційного суду
Хмельницької області протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя: