АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Галичанського А. Д., Перепелюк
І.Б.

секретар Кусяк М.Д.

з участю представника позивача
Ісопчука В.В., представника
відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» (далі - ТзОВ «Вердикт Фінанс»)
до ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет застави за апеляційною скаргою
ТзОВ «Вердикт Фінанс» на рішення
Садгірського районного суду м.
Чернівці від 13 лютого 2014 року,

встановила:

У грудні 2013 року ТзОВ «Вердикт Фінанс»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про звернення стягнення на предмет
застави шляхом його продажу від імені
боржника.

Позивач зазначав, що 4 червня 2007 року
між АКІБ «ТАС-Комерцбанк»
(правонаступником якого є ТзОВ
«Вердикт Фінанс») та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір №
2506/0607/98-001, за умовами якого
відповідачка отримала кредит у розмірі
50000 доларів США зі сплатою 15,5 відсотків
річних за користування кредитом.

Тоді ж з метою забезпечення виконання
грошових зобов'язань між сторонами
було укладено договір застави, за
умовами якого ОСОБА_3 передала у
заставу 8 тракторів чотирьохколісних
Dongfeng DF-250, 16 тракторів чотирьохколісних
Dongfeng DF-250Е, 4 трактори чотирьохколісних
Dongfeng DF-254, 4 трактори чотирьохколісних
Dongfeng DF-254Е, 16 тракторів
чотирьохколісних Dongfeng DF-254Е, 46
тракторів чотирьохколісних міні Фотон,
17 тракторів чотирьохколісних міні
Фотон, 32 трактори Dongfeng DF-254Е. Вартість
заставленого майна склала 262861,82
доларів США.

Посилаючись на те, що відповідачкою
умови договору належним чином не
виконуються, станом на 12 вересня 2013
року виникла заборгованість в сумі 523970
гривень 85 коп., з яких заборгованість за
кредитом - 243140 гривень 07 коп.,
заборгованість за нарахованими
відсотками - 147896 гривень 94 коп.,
нараховані відсотки - 61659 гривень 60 коп.,
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язання - 63980 гривень 03 коп., 3%
річних від простроченої суми - 7294,21 грн.,
позивач просив з метою погашення
згаданої заборгованості звернути
стягнення на предмет застави шляхом
продажу заставленого майна, надавши
право ТзОВ «Вердикт Фінанс» на продаж
такого майна від імені відповідачки та
вчинення від її імені інших дій
необхідних дій, витребувати у
відповідачки комплект ключів,
свідоцтво про реєстрацію та номерні
знаки від заставлених транспортних
засобів.

Рішенням Садгірського районного суду
м. Чернівці від 13 лютого 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТзОВ «Вердикт
Фінанс» просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушенням судом першої
інстанції норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з пропущення
позивачем позовної давності.

Такий висновок суду є по суті
правильним.

У справі встановлено, що 4 червня 2007
року між АКІБ «ТАС-Комерцбанк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ 2506/0607/98-001, за умовами якого
відповідачка отримала кредит на
купівлю товарів або іншого майна, яке є
предметом застави та засобом
забезпеченням зобов'язання (а.с.15-24), у
розмірі 50000 доларів США зі сплатою 15,5
відсотків річних за користування
кредитом строком до 10 травня 2009 року.

Тоді ж з метою забезпечення виконання
грошових зобов'язань між сторонами
було укладено договір застави, за
умовами якого ОСОБА_3 передала у
заставу 8 тракторів чотирьохколісних
Dongfeng DF-250, 16 тракторів чотирьохколісних
Dongfeng DF-250Е, 4 трактори чотирьохколісних
Dongfeng DF-254, 4 трактори чотирьохколісних
Dongfeng DF-254Е, 16 тракторів
чотирьохколісних Dongfeng DF-254Е, 46
тракторів чотирьохколісних міні Фотон,
17 тракторів чотирьохколісних міні
Фотон, 32 трактори Dongfeng DF-254Е. Вартість
заставленого майна склала 262861,82
доларів США.

2 лютого 2012 року між ПАТ « Сведбанк»
(який є правонаступником АКІБ
«ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «Вердикт
Фінанс» укладено договір факторингу №
11, яким останньому передано право
вимоги до боржника.

Як встановлено у справі сторони
встановили строк дії кредитного
договору - до моменту виконання
сторонами в повному обсязі взятих на
себе зобов'язань (п. 9.9), кінцевий строк
повернення кредиту до 10 травня 2009 року
(п. 1.3), строки сплати щомісячних
чергових платежів (а.с. 23).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч. 1, 3 ст.
264 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом
встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору (п.3.1) позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) у розмірі та в строки,
визначені графіком погашення кредиту
та щомісячно сплачувати проценти за
користування кредитом, а також
встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
першого числа кожного місяця, а
процентів - кожного місяця з 1 по 10
число, наступного за місяцем, в рахунок
якого вносяться кошти, початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

Останній платіж згідно графіка
погашення кредиту відповідачка мала
сплатити 1 травня 2009 року, чого зроблено
не було.

Позов ТзОВ «Вердикт Фінанс»
пред'явлено 13 грудня 2013 року, тобто
після спливу трьохрічного строку з
дати, встановленої для сплати кожного
чергового платежу, - після спливу
позовної давності.

Висновок суду першої інстанції про
початок перебігу позовної давності з 10
травня 2009 року - з визначеної кредитним
договором дати закінчення терміну
користування кредитом, без урахування
строків сплати чергових обов'язкових
щомісячних платежів, є помилковим.

Суд, зокрема не звернув уваги, що у
випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Проте це не вплинуло на правильність по
суті вирішення спору, оскільки позов
пред'явлено після спливу позовної
давності за кожним несплаченим
щомісячним платежем.

За нормою ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Встановивши сплив позовної давності до
вимоги про стягнення заборгованості за
кредитним договором, а відповідно і до
вимоги про звернення стягнення на
заставлене майно, суд першої інстанції
відповідно до згаданих норм
матеріального права на підставі заяви
відповідачки обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову.

У зв'язку з цим доводи апелянта про
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
норм матеріального права є
необґрунтованими.

Апелянт посилається на неврахування
судом першої інстанції положення п. 9.9
кредитного договору про його дію до
повного погашення кредиту та виконання
всіх інших зобов'язань за договором.

Проте така умова договору про його дію
до повного виконання позичальником
зобов'язання перед кредитодавцем не
може розглядатися як установлення
строку дії договору, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Необгрунтованими є і посилання
апелянта на те, що предметом спору у
справі є звернення стягнення на
заставлене майно, а не стягнення
заборгованості за кредитним
договором.

Вимога про звернення стягнення на
заставлене майно є додатковою
порівняно з основною вимогою про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, а тому у даному випадку
мають застосовуватися правила ст. 266 ЦК
України.

На підставі наведеного та керуючись п. 1
ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» відхилити.

Рішення Садгірського районного суду м.
Чернівці від 13 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: А. Д. Галичанський

І. Б. Перепелюк