Єдиний унікальний номер 254/2287/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1282/2014
Головуючий 1 інстанції Ребров С.О.
Єдиний унікальний номер 254/2287/13ц
Доповідач Курило В.П.
Номер провадження 22ц/775/1282/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 березня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Курило В.П.,

суддів Космачевської Т.В.,
Новосьолової Г.Г.,

при секретарі Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного
підприємства «Грандфінресурс» про
захист прав споживачів, визнання
договору недійсним, стягнення грошових
коштів,

за апеляційною скаргою Приватного
підприємства «Грандфінресурс» на
заочне рішення Будьоннівського
районного суду м. Донецька від 14 червня
2013 року, -

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Донецька від 24 травня 2013 року
позовні вимоги задоволені. Визнано
договір № 212686 з Додатками № 1 та №2 від
23.08.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП
«Грандфінресурс» недійсним. Стягнуто з
ПП «Грандфінресурс» на користь ОСОБА_1
грошові кошти у розмірі 7848,54 грн.

Ухвалою Київського районного суду м.
Донецька від 27 листопада 2013 року заяву
ПП «Грандфінресурс» про перегляд
заочного рішення залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі ПП
«Грандфінресурс» ставить питання про
скасування рішення суду першої
інстанції, вважає його незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зокрема вказує,
що фінансові установи зобов'язані
протягом одного року з дня набрання
чинності Закону України від 02 червня 2011
року № 3462 "Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг" (введено в
дію з 09 січня 2012 року) внесено зміни до
ч.1 ст. 4 Закону України "Про фінансові
послуги та регулювання ринків
фінансових послуг" та доповнено п. 11-1,
відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах,

привести свою діяльність у
відповідність із вимогами цього
Закону. Виходячи з цього, ліцензійні
умови для здійснення діяльності
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах мали
бути розроблені та затверджені в
шестимісячний строк з дня
опублікування Закону. Проте такі умови
у встановлений строк не були
розроблені. А фінансовим установам
надано час протягом одного року з дня
набрання чинності цим Законом привести
свою діяльність у відповідність з
вимогами цього Закону, тобто до 9 січня
2013 року. Договір № 212686 укладений між
позивачем та ПП «Грандфінресурс» від 23
серпня 2012 року. Таким чином, на час
укладення договору діяльність ПП
«Грандфінресурс» відповідала вимогам
законодавства. Вважає, що укладений
договір є таким, що укладений на
підставі вільного волевиявлення
кожної сторони з дотриманням вимоги
законодавства.

В засідання апеляційного суду
представник приватного підприємства
не прибув, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
про що свідчить електронне
повідомлення про вручення судової
повістки.

Позивач ОСОБА_1 просив апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до статті 305 ЦПК України
неявка в судове засідання сторін,
належним чином повідомлених про час та
місце розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи апеляційним судом.
Тому апеляційний суд розглядає справу
у відсутність представника
відповідача.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального
законів.

Судом першої інстанції встановлено, що
23.08.2012 року між ОСОБА_1 та ПП
«Грандфінресурс» укладено Договір
№2І12686, з двома додатками - Додаток №1 та
Додаток №2, предметом якого є надання
особі, що уклала Договір, послуги по
адмініструванню системи придбання
товару у групах на умовах діяльності
програми «Альянс Україна», яка
базується на створенні груп учасників,
метою яких є придбання бажаних товарів
з розстроченням платежу. ПП
«Грандфінресурс» зобов'язується
організувати та проводити Захід по
розподілу грошового фонду, здійснити
оплату товару на користь Учасника або
надати Учаснику відповідну суму у
позику. У Договорі зазначено, що
Договір не є поворотною фінансовою
допомогою».

За умовами договору ОСОБА_1
зобов'язаний сплатити одноразовий
комісійний внесок у день підписання
договору, після чого своєчасно не
пізніше 15 числа кожного місяця
сплачувати загальний платіж, який
включає чистий внесок, за рахунок якого
адміністратор здійснює оплату
вартості товару чи надає відповідні
суми у позику, та адміністративні
витрати, що є платою за послуги
адміністратора з організації
діяльності програми.

23.08.2012 року ОСОБА_1 сплатив одноразовий
комісійний внесок у розмірі 1950,00 грн. та
до 13 лютого 2013року включно, щомісячно
вносив за квитанціями обов'язкові
платежі у розмірі 4998,54грн. та 900 грн.
витрат. Загальна сума внеску становить
7848,54 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що у
відповідача відсутня ліцензія на
здійснення фінансових послуг, а тому
договір укладений між ОСОБА_1 та ПП
«Грандфінресурс» Договір з додатками
до нього №1, №2 треба визнати
недійсними та стягнути з підприємства
на користь позивача сплачену ним суму в
розмірі 7848.54 грн.

Апеляційний суд погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог.

Так, згідно ч. 3 ст.215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує проти його дійсності на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним

Статтею 227 ЦК України визначено, що
правочин юридичної особи, вчинений нею
без відповідного дозволу (ліцензії),
може бути визнаний судом недійсним.
Якщо юридична особа ввела другу
сторону в оману щодо свого права
вчинення такого правочину, вона
зобов'язана відшкодувати їй моральну
шкоду завдану, таким правочином.

Відповідно до пункту 11-1 частини 1
статті 4 Закону України, від 12.07.2001, №
2664-III "Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах
вважається фінансовою послугою.

Згідно з ч.3 ст.5 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
надавати фінансові кредити за рахунок
залучених коштів має право на підставі
відповідної ліцензії лише кредитна
установа.

Відповідачем не доведено, що укладаючи
зазначений договір, він діяв на
підставі відповідної ліцензії.

Доводи відповідача про те, що він міг
вирішити питання про отримання такої
ліцензії протягом одного року з дня
внесення змін до вказаного Закону, а
тому він міг укладати договір з
позивачем і за відсутності такої
ліцензії є безпідставними. Судом
встановлено, що пункт 11-1 частини 1
статті 4 Закону України, від 12.07.2001, №
2664-III "Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
набув чинності з дня опублікування,
тобто з 3 серпня 2011 року. А договір з
ОСОБА_1 укладений 23 серпня 2012 року,
тобто через рік після офіційного
оприлюднення Закону. Тому на час
укладання договору з позивачем
відповідач повинен був мати відповідну
ліцензію. Проте, вказані вимоги закону
відповідачем не дотримані.

Крім того, згідно правових позицій
Верховного Суду України, наведених в п.4
листа від 01.07.2012 року "Висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1
ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2012 р.",
відповідно до положень ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6
ст. 19 Закону України від 12 травня 1991 р. N
1023-XII "Про захист прав споживачів"
нечесна підприємницька практика
забороняється. Нечесна підприємницька
практика включає будь-яку діяльність
(дії або бездіяльність), що вводить
споживача в оману або є агресивною.
Забороняються як такі, що вводять в
оману: утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, указаний Закон установив
недійсність правочинів, здійснених з
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

Згідно з Постанова Верховного Суду
України від 23 травня 2012 р. у справі N
6-35цс12, у разі якщо споживач сплачував
кошти не за сам товар, а за можливість
одержання права на купівлю товару, а
суб'єкт підприємницької діяльності без
залучення власних коштів формував
групи клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалась передача права на
купівлю товару одному з учасників
групи, що є компенсацією за рахунок
коштів інших учасників групи,
залучених до умов діяльності
відповідної системи, укладений між
сторонами договір не є угодою про
посередницьку діяльність; діяльність
підприємця з реалізації такої системи
є такою, що вводить споживача в оману.

Із умов договору вбачається, що ОСОБА_1
сплачував зазначені кошти не за сам
товар, тобто гроші, які він мав намір
отримати у позику, а за дозвіл отримати
позику. Передбачувана позика
сплачується із коштів учасників групи
і ні договір, ні умови програми «Альянс
Україна» не передбачають залучення
власних коштів товариства.

За таких обставин, виходячи з того, що
відповідачем не надано доказів того, що
на час укладення договору з ОСОБА_1 у ПП
«Грандфінресурс» була ліцензія на
надання кредиту, здійснення фінансових
послуг, та, враховуючи те, що при
укладенні договору відповідач діяв
недобросовісно, внаслідок здійснення
нечесної підприємницької практики, яка
полягає у введенні в оману споживачів
шляхом залучення їхніх коштів з метою
реалізації діяльності пірамідальної
схеми, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про обґрунтованість
позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України,
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину. Якщо у
зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

Таким чином, розглядаючи справу, суд
першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін, правильно
встановив обставини справи, правильно
застосував норми матеріального права і
правильно вирішив спір.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, що призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Рішення суду є законним і підстав для
його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 315 ЦПК України,
-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Грандфінресурс»
відхилити.

Рішення Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 14 червня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційного суду.

Судді: