Єдиний унікальний номер 249/6215/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2267/2014
Головуючий в 1 інстанції Дністрян О.М.
унікальний номер 249/6215/13ц
Доповідач Курило В.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Курило В.П.,

суддів Космачевської Т.В., Мальованого
Ю.М.,

при секретарі Бакунець Я.О.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 02 грудня 2013
року,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 02 грудня 2013
року позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» задоволені. Стягнуто
з ОСОБА_2 на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором № б/н від 25.07.2006 р. в
сумі - 21 865, 74 грн., витрати по сплаті
судового збору у сумі 229, 40 грн., а всього
- 22 095 грн. 14 коп.

З вказаним рішенням суду не погодилась
ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції, вважає його
незаконним та необґрунтованим
ухваленим з порушення норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема вказує, що в матеріалах справи
немає письмового договору від 25 липня
2006 року про надання їй Банком
споживчого кредиту. Вказує, що
вищевказаного договору не існує і він
його не укладав і не підписував. Умови
надання банківських послуг - не є
Договором споживчого кредиту у
розумінні ЗУ «Про захист прав
споживачів» Апелянт не була письмово
повідомлена Банком про наявність
заборгованості. Позивач звернувся до
суду з вказаним позовом після спливу
строку позовної давності. Відповідач
не погоджується з розміром пені, штрафу
та процентів, розмір яких значно
перевищує суму заборгованості за
кредитом. Судом першої інстанції не
застосовані вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2
та її представник ОСОБА_3 апеляційну
скаргу підтримали,просили її
задовольнити.

Представник банку Петрикін О.Ю. просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що воно
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального
законів.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального законів.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 липня 2006 року між ОСОБА_2 та Публічним
акціонерним товариством Комерційний
банк «Приватбанк» укладений договір №
б/н відповідно до якого ОСОБА_2 отримала
кредит у розмірі 250, 00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36, 00
% на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміну
повернення, що відповідає строку дії
картки.

В порушення умов договору зобов'язання
відповідачем не виконувались належним
чином, у зв'язку з чим станом на 31 серпня
2013 р. виникла заборгованість на
загальну суму 21 865, 74 грн., в т.ч.: 5848, 15
грн. - заборгованість за кредитом; 14500, 17
грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом; а також штрафи
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500 грн. -
штраф (фіксована частина); 1017, 42 грн. -
штраф (процентна складова).

До теперішнього часу відповідачем
добровільно суму боргу не сплачено.

У зв'язку з вищевикладеним, суд першої
інстанції дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог, які
підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції повністю
погоджується з вищевказаним
висновками суду першої інстанції,
вважає їх обґрунтованими та такими, що
відповідають матеріалам справи та
діючому законодавству.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно до умов договору
та інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за
користуванням чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний сплатити
проценти, якщо інше не встановлено
договором.

Доводи скарга, про те, що ОСОБА_2 не
укладала ніякого договору з ПАТ КБ
«Приватбанк» 25.07.2006 року та Умови
надання банківських послуг - не є
Договором споживчого кредиту, не
відповідають дійсності і апеляційний
суд не бере їх до уваги виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 «Введення» п. 1.1.,
справжні Умови та правила надання
банківських послуг визначають умови,
на яких ПАТ КБ «Приватбанк» пропонує
клієнту платіжні картки, а також інші
банківські послуги, вказані в Заяві і в
Пам'ятці клієнта. Належним чином
заповнена заява підписується клієнтом
та таким чином клієнт надає свою згоду,
що Заява разом із Пам'яткою клієнта,
Умови та правила надання банківських
послуг і тарифами становить укладений
Договір про надання банківських
послуг.

Зі змісту спірного договору
вбачається, що у ньому передбачено всі
істотні умови такого виду договору
відповідно до вимог чинного на той час
цивільного законодавства та інших
нормативно-правових актів. Укладаючи
кредитний договір, сторони дійшли
згоди щодо укладання договору за
зазначених у ньому умовах, а відтак, на
момент укладання договору
відповідачка з власної волі прийняла
надані банком стандартні типові умови
договору та на свій розсуд визначила
для себе правила подальшої поведінки
щодо даного договору, в тому числі і
щодо усіх ризиків, які випливають з
умов договору, користування кредитною
карткою, поверненням суми кредиту тощо.

Доказів на спростування факту
здійснення даного правочину
відповідачем ненадана. А від так,
підстав для задоволення апеляційної
скарги в даній частині не вбачається.

Згідно п.21 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", договір про
відкриття кредитної лінії є одним із
видів кредитного договору, а кредитна
лінія - однією із форм її кредитування,
в якій у межах встановленого ліміту
здійснюється видача і погашення
кредиту кількома частинами (траншами).
Оскільки в цьому договорі передбачено
всі істотні умови, необхідні для
кредитного договору, то зобов'язання з
надання кредиту є дійсним із моменту
укладення кредитного договору -
договору про відкриття кредитної
лінії.

Доводи скарги, щодо пропуску строку
позовної давності Банком, також не
відповідають дійсності, оскільки
відповідно до п. 9.12 Умови та правил
надання банківських послуг, договір
дійсний протягом 12 місяців з моменту
його підписання. Якщо протягом даного
строку ні одна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на той же строк.

В ході слухання справи ані судом першої
інстанції, ані судом апеляційної
інстанції не встановлено факту
надходження від відповідача до Банку
інформації про припинення договірних
відносин.

Крім того, судом встановлено, що банк
звернувся в суд з вказаним позовом 16
жовтня 2013 року. А останні платежі за
договором кредиту відповідачем
здійснені 8 лютого 2013 року в сумі 500 грн.,
направлені на погашення процентів за
користування кредитом.

Відповідно до частини 1 статті 264 ЦК
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Відповідно до частини 3 статті 264 ЦК
України після переривання перебіг
позовної давності починається заново.

Таким чином, строк позовної давності
Банком не пропущений.

Також, є необґрунтованими доводи
скарги про те, що судом першої
інстанції не застосовані положення ч. 3
ст. 551 УК України, а саме не було
зменшено нараховану позивачем суму
неустойки, оскільки вона значно
перевищує розмір збитків.

З матеріалів справи видно, що Банк
взагалі не звертався в суд з позовом
про стягнення з відповідача суми пені,
пеня відповідачу не нараховувалась і
суд першої інстанції, розглядаючи
справу, не вирішував питання про її
стягнення.

Відповідно до пункту 8.6 Умов при
порушенні позичальником строків
платежів по кожному з грошових
зобов'язань, передбачених цим
договором більше ніж на 120 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми
позову.

Приведений банком розрахунок суми
штрафу відповідає правилам,
встановленим в пункті 8.6 Умов,
відповідачем не оспорений і є
обгрунтованим.

Отже, розглядаючи справу, суд повно,
всебічно і об"єктивно перевірив доводи
і заперечення сторін, дав належну
правову оцінку наданим сторонами
доказам, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
правильно вирішив спір.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, що призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Рішення суду відповідає вимогам закону
і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 315 ЦПК України,
-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 02 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційного суду.

Судді: