Справа №127/3949/14-ц
Провадження № 2/127/2320/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09.04.2014 року
м.
Вінниця

Вінницький міський суд
Вінницької області в складі

головуючого судді Борисюк І.Е.

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, що діють в
своїх інтересах та є законними
представниками ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, які
діють в своїх інтересах та є законними
представниками ОСОБА_3, до ОСОБА_6 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
звернулись ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, які
діють в своїх інтересах та є законними
представниками ОСОБА_3, з позовом до
ОСОБА_6 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням.

Позов мотивований тим, що 24.01.2008 року
позивачами було отримано свідоцтво про
право спільної часткової власності на
житло, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, АДРЕСА_3. 12.11.2013 року на адресу
позивачів надійшов лист з
колекторської контори на ім'я ОСОБА_6 з
вимогою повернути борг. ОСОБА_1
звернувся до колекторської компанії і
повідомив, що дана особа за цією
адресою не проживає і вимагав не
турбувати вимогами, оскільки позивачам
невідома така особа як ОСОБА_6 В конторі
пояснили, що листи направляються на
адресу позивачів, тому що в копії
паспорту ОСОБА_6 зазначено місце його
реєстрації за адресою: АДРЕСА_1,
АДРЕСА_3. ОСОБА_1 звернувся до
працівників МКП «ЖЕК № 15» з метою
з'ясування реєстрації невідомих осіб
за його адресою. Працівниками ЖЕКу йому
було повідомлено, що серед документів,
переданих їм балансоутримувачем ПП
«Трембіта», знайдено ще одну картку
прописки форми № 16, в якій зазначено,
що в одній із кімнат позивачів, а саме №
АДРЕСА_3, прописаний ОСОБА_6 Таким чином,
у житлі позивачів виявився
зареєстрованим невідомий їм ОСОБА_6,
який ніколи не був членом їх сім'ї, не
проживав і не вселявся в їх житло.
Позивачі ніколи не бачили ні його
особисто, ні його речей, хоча
проживають у цьому будинку з травня 1999
року.

Вище викладене й стало підставою для
звернення до суду із вимогами про
визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням, а
саме квартирою АДРЕСА_1, АДРЕСА_3

В ході розгляду справи позивачі
уточнили позовні вимоги, в зв'язку з
опискою в прохальній частині позовної
заяви, а саме: замість «АДРЕСА_1» було
зазначено «АДРЕСА_1». Тому, позивачі
просили суд визнати ОСОБА_6 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1,
АДРЕСА_3

В судовому засіданні ОСОБА_1, ОСОБА_2,
які діють в своїх інтересах та є
законними представниками ОСОБА_3, та
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підтримали
позовні вимоги, аргументуючи мотивами
викладеними в позовній заяві та
просили їх задовольнити.

В судове засідання позивач ОСОБА_5 не
з'явилась, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлялась
завчасно та належним чином. Суду надала
заяву про розгляд справи у її
відсутність із зазначенням, що позовні
вимоги підтримує та проти заочного
розгляду не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явився, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлявся завчасно
та належним чином. Про причини неявки
суд не повідомив.

Суд, враховуючи думку позивачів,
ухвалив провести заочний розгляд
справи.

При розгляді справи судом встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 24.01.2008 року, виданого на
підставі рішення виконкому Вінницької
міської ради № 170 від 24.01.2008
рокуАДРЕСА_2, АДРЕСА_3 належить на праві
спільної часткової власності ОСОБА_1
(1/4), ОСОБА_2 (1/4), ОСОБА_5 (1/4), ОСОБА_3 (1/4).
(а.с. 6)

Згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_1, виданого 09.03.1998 року відділом
РАГС Вінницької міської ради
Вінницької області, батьками ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2
(а.с.9 )

Відповідно до копії особового рахунку
від 31.12.2013 року та довідки з місця
проживання про склад сім'ї та
реєстрацію № 3915/р від 31.12.2013 року,
виданих МКП «ЖЕК № 15», в квартирі
АДРЕСА_1, АДРЕСА_3 проживають: ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, (квартиронаймач), ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, (дружина), ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, (син), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5,
(донька). (а.с. 10-11)

Згідно картки прописки, посвідченої ПП
«Трембіта», ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_3.
(а.с. 12)

З матеріалів справи вбачається,
що на адресу проживання позивачів
надійшла вимога та позовна заява на
ім'я ОСОБА_6 від колекторської компанії
«Вердикт». (а.с. 13-15)

Згідно отриманої судом довідки з
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС
УДМС України у Вінницькій області від
05.03.2014 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6,
зареєстрований в АДРЕСА_3 (а.с.19)

Відповідно до акту № 261213/489 від 26.12.2013
року, складеного мешканцями будинку
АДРЕСА_1, посвідченого начальником,
майстром та юристом МКП «ЖЕК № 15»,
ОСОБА_6 не проживає за адресою: АДРЕСА_3
з 1999 року. (а.с. 16)

Поняття права власності визначено ст.
316 ЦК України, згідно якої правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб, а у відповідності до ст. 317
ЦК України власникові належить права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватись і
розпоряджатися своєю власністю. Право
приватної власності є непорушним.
Ніхто не може бути позбавлений його чи
обмежений у його здійсненні,
відповідно до ст. 321 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, кожен
має право на повагу до свого приватного
і сімейного життя, до свого житла і
кореспонденції.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

Згідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном, згідно ст. 391 ЦК України.

Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право
користування цим житлом відповідно до
закону. Право користування житлом
втрачає член сім'ї власника у разі
відсутності без поважних причин понад
один рік.

Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом
та мають взаємні права та обов'язки.

Судом встановлено, що позивачі та
відповідач не пов'язані спільним
побутом, не мають взаємних прав та
обов'язків, не є членами однієї сім'ї.
Відповідач не проживає в спірній
квартирі з 1999 року без поважних причин.
Окрім того, відповідач ніколи не
проживав у спірній квартирі з часу
оформлення права власності позивачами
на дану нерухомість.

Цивільне законодавство не передбачає
збереження права користування житлом
за громадянами, які хоч і правомірно
вселилися у спірну квартиру власника,
але на час розгляду справи не є членом
його сім'ї.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
переконання в тому, що позов підлягає
задоволенню, оскільки є обґрунтованим
і доведеним.

Суд прийшов до висновку, що відповідач
створює перешкоди позивачам в
користуванні, володінні та
розпорядженні їх майном на власний
розсуд, тобто повно і незаперечно
здійснювати свої права користування і
розпорядження майном, що є
неприпустимим, згідно чинного
законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16
ЦК України, згідно якої суд може
захистити цивільне право або інтерес у
спосіб, що встановлений договором або
законом, суд приходить до висновку, що в
даному випадку існують підстави та
необхідність для захисту прав
позивачів шляхом визнання ОСОБА_6
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням, а саме: квартирою
АДРЕСА_1, АДРЕСА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею документально
підтверджені судові витрати.

Згідно квитанції від 03.02.2014 року
позивачем ОСОБА_1 було сплачено судовий
збір при зверненні до суду в розмірі 243,
60 гривень (а.с. 1)

Враховуючи вище викладене, а також
положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає
стягненню судовий збір в сумі 243, 60
гривень.

Враховуючи наведене, керуючись
Конституцією України, Конвенцією про
захист прав людини і основоположних
свобод, ст. 3 СК України, ст.ст. 15, 16, 316, 317,
319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60,
88, 212-215, 218, 224-226, 228 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1,
АДРЕСА_3

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 243, 60 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ЦПК України.

Суддя: