Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №283/155/14-ц
Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко
Володимир Вікторович
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І.,
Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання
Камінної М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Малинського
районного суду Житомирської області
від 13 березня 2014 року, -

в с т а н о в
и л а :

У січні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернувся до суду з даним позовом.

Зазначав, що 19 січня 2007 року між ним та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№ZRRWAK001200130 на термін до 18.01.2012 року,
відповідно до якого відповідачка
отримала кредит у розмірі 38 955 грн. 70
коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом.

Відповідач зобов'язання за вказаним
договором належним чином не
виконувала. У зв'язку з чим станом на
24.12.2013 року утворилась заборгованість
на суму 66 660 грн. 88 коп., з яких:
заборгованість за кредитом - 10 955,80 грн.;
заборгованість по відсотках за
користування кредитом - 35 828,30 грн.;
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 163,62 грн.; пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 19 713,16 грн.

За наведених обставин ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» просив стягнути із ОСОБА_1
на свою користь заборгованість за
кредитним договором у розмірі 66 660 грн.
88 коп. та понесені судові витрати.

Рішенням Малинського районного суду
Житомирської області від 13 березня 2014
року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
заборгованість за кредитним договором
від 19 січня 2007 року в загальній сумі 66
660,80 грн. та 666 грн.61 коп. судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу. Посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить змінити рішення суду та
ухвалити нове рішення.

Зокрема вказує, що у грудні 2011 року
Малинським районним судом за заявою
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було звернуто
стягнення на предмет застави. Продано
належний їй легковий автомобіль ВАЗ
21093, державний номер НОМЕР_1 за 19 000 грн.
Зазначена сума коштів була спрямована
на погашення кредиту. Крім того, згідно
наданої позивачем суду виписки по
особовому рахунку вбачається, що з
29.01.2007 року по 11.03.2014 року нею було
сплачено 76 733 грн.06 коп. з урахуванням
коштів від реалізації автомобіля.
Тобто, з наведеного слідує, що станом на
11.03.2014 року зобов'язання перед Банком
нею як позичальником виконані в
повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України колегія суддів визнає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Як встановив суд та вбачається з
матеріалів справи, 19 січня 2007 року між
публічним акціонерним товариством
комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1
було укладено кредитний договір
№ZRRWAK001200130 на термін до 18.01.2012 року.
Відповідно до договору відповідачка
отримала кредит у розмірі 38 955 грн. 70
коп. з умовами сплати відсотків за
користування кредитом у розмірі 1,34% на
місяць на суму залишку заборгованості
по кредиту, винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 1,0 %
від суми виданого кредиту. При цьому
відповідачка взяла на себе
зобов'язання щомісяця в період з 01 по 05
число повертати грошові кошти у сумі
998,18 грн. для погашення заборгованості
за кредитом, відсотками, винагородою та
комісіями (а.с.9-13).

Відповідачка з умовами кредитного
договору укладеного з позивачем була
ознайомлена та з ними погодилася.
Зазначені умови кредитного договору не
визнані недійсними в установленому
законом порядку.

За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України -
сторони є вільними в укладенні
договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальникові у
розмірі, та на умовах, встановлених
договором, а позичальник зобов'зується
повернути кредит, та сплатити проценти.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Як вбачається з матеріалів справи Банк
свої зобов'язання виконав.

Відповідачка свої зобов'язання за
договором виконувала неналежним чином,
порушуючи графік розрахунків, що
підтверджується наданим позивачем
розрахунком заборгованості, іншими
матеріалами справи (а.с. 4 - 8).

Внаслідок цього станом на 24.12.2013 року з
урахуванням реалізації предмета
застави за ціною 19000,00 грн., які
розподілилися на погашення кредиту в
сумі 9671,89 та 9328,11 грн. на погашення пені,
утворилась заборгованість, яка
становить 66660,88 грн., а саме:
заборгованість по кредиту - 10955,80 грн.;
сума заборгованості відсотків за
користування кредитом - 35828,30грн.; сума
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 163,62 грн.; сума
пені за несвоєчасне виконання
заборгованості за договором - 19713,16 грн.

Правильність проведення позивачем
розрахунку заборгованості
відповідачем не спростовано, будь -
яких клопотань з цього приводу
останньою не заявлено.

Посилання відповідача викладені в
апеляційній скарзі про відсутність у
неї заборгованості по кредиту,
оскільки така заборгованість була
погашена в повному обсязі за рахунок
коштів від продажу автомобіля в сумі 19
000 грн., не спростовують наданий
позивачем розрахунок заборгованості,
оскільки, як вбачається зі змісту
розрахунку, зазначена сума в даний
розрахунок включена.

Оскільки ОСОБА_1 істотно порушила умови
договору, зокрема односторонньо
відмовилася від взятого на себе
зобов'язання по поверненню отриманого
кредиту, то суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про наявність
підстав для примусового стягнення з
неї визначеної позивачем
заборгованості за кредитним договором,
задовольнивши позов повністю.

При цьому, вирішуючи спір суд першої
інстанції обгрунтовано визнав про
відсутність підстав для зменшення
розміру неустойки та застосування
спеціальної позовної давності в один
рік до вимог про стягнення неустойки з
огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

В пункті 27 постанови №5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснено,
що положення частини третьої статті 551
ЦК України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, такої заяви від відповідача як
і про застосування спеціальної
позовної давності в один рік до вимог
про стягнення неустойки до суду не
надходило.

З врахуванням наведеного
колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм
матеріального права і
порушення норм процесуального
права, які передбачені нормами ЦПК
України як підстави для скасування чи
зміни рішень.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів апеляційного
суду, -

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Малинського районного суду
Житомирської області від 13 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий Судді