Справа № 418/564/13-ц
Провадження № 22ц/782/841/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

Головуючого судді - Лозко Ю. П.

Суддів: Дмитрієвої Л. Д.,
Медведєва А. М.

При секретарі :
Івасенко І.А.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Міловського районного суду Луганської
області від 21 січня 2014 року по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Луганськгаз»
в особі «Марківського міжрайонного
управління по експлуатації газового
господарства» до ОСОБА_3 про стягнення
боргу по несплаті за спожитий
природний газ, -

ВСТАНОВИЛА:

23 вересня 2013 року позивач
звернувся до суду з вказаним позовом, в
обґрунтування якого вказав, що на
підставі договору про надання
населенню послуг з газопостачання №
2240/2013 від 12 травня 2006 року, позивач
постачає природний газ на побутові
потреби споживачу ОСОБА_3. У зв'язку з
тим, що відповідач свої зобов'язання за
вказаним договором, своєчасно не
виконував, за ним утворилась
заборгованість на показники ПЛГ 27980 м3
яка станом на 19.09.2013 року склала 2886 грн.61
коп.. Дана сума заборгованості
добровільна не погашена, тому позивач
просив суд, стягнути з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Луганськгаз» в особі
«Марківсього міжрайонного управління
по експлуатації газового
господарства» заборгованість за
спожитий природний газ в сумі 2886 грн. 61
коп., та судові витрати по сплаті
судового збору у сумі 229,40 грн.

Рішенням Міловського районного
суду Луганської області від 21 січня 2014
року позовні вимоги позивача
задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ«Луганськгаз» в особі «Марківсього
міжрайонного управління по
експлуатації газового господарства»
2886 грн. 61 коп.

Вирішено питання щодо сплати
судового збору.

Не погодившись з зазначеним
рішенням суду ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3 звернулась з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить суд, рішення Міловського
районного суду Луганської області від
21 січня 2014 року скасувати та ухвалити
по справі нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, дослідивши
письмові матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає апеляційну
скаргу такою, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у даному
випадку вказані вимоги закону судом
першої інстанції виконано.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем було доведено суду наявність
обставини порушення відповідачем
взятих на себе зобов'язань за договором
про надання послуг з газопостачання
від 12.05.2006 року, та додатковою угодою
від 16.11.2012 року, а саме, проведення
оплати послуг позивача не в повному
обсязі, в результаті чого, утворилась
заборгованість, яка підлягає стягненню
з відповідача у розмірі 2886,61 грн..

Таких висновків суд першої
інстанції дійшов правильно.

Згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що відповідач ОСОБА_3
отримує послуги з газопостачання на
підставі типового договору про надання
послуг з газопостачання за № 2240/2013,
який був укладений між ним та
підприємством позивача 12 травня 2006
року та додаткової угоди до Договору
від 16.11.2012 року (а. с. 8, 9,34).

Як вбачається з особового
рахунку за НОМЕР_1 відкритого на ім'я
відповідача, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.6-7) заборгованість ОСОБА_3
за спожитий природний газ станом на
вересень 2013 рік, складає 2886,61 грн.
Розрахунок за надані послуги з
газопостачання проводиться згідно
показників лічильника газу,
встановленого 13.11.2008 року.

Відповідно до п.29 «Правил
надання населенню послуг
газопостачання», затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
№ 2246 від 09.12.1999р. з внесеними змінами та
доповненнями споживач зобов'язаний
своєчасно вносити плату за надані
послуги з газопостачання та знімати
фактичні показники лічильника газу. В
абзаці 1 пункту 10 зазначено, що
розрахунок населення за надані послуги
з газопостачання здійснюється
починаючи з 01 січня 2007 року за
роздрібними цінами, диференційованими
залежно від обсягів споживання, що
встановлені НКРЕ , за показниками
лічильника газу, а у разі їх
відсутності - за нормами споживання
природного газу.

Практично під час кожного зняття
показників газового лічильника,
відповідач ОСОБА_3 особисто завіряв їх
правильність своїм підписом, що
підтверджується даними абонентської
картки обліку газу (а.с.58). 03.01.2012 року
під час перевірки показань газового
лічильника контролером було
зафіксовано - 19405 м3 спожитого
природного газу, що також було
засвідчено особистим підписом
відповідача ОСОБА_3.

Згідно квитанції від 19.01.2012 року
(а.с.48) за січень 2012 року з позначкою
борг, відповідачем було сплачено 2026
грн., що свідчить про часткове
погашення заборгованості.

Отже, позивачем були доведені
факти того, що відповідачеві
надавалися послуги у вигляді
постачання природного газу, за які
ОСОБА_3 не було сплачено в повному
обсязі.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, який
на підставі доказів та доводів наданих
кожною стороною, обґрунтовано, дійшов
висновку, щодо задоволення позовних
вимог.

Доводи апелянта про те, що у січні
2012 року контролери підприємства
позивача під час перевірки газового
лічильника, шляхом омани та погроз про
відключення будинку відповідача від
газопостачання, змусили її чоловіка
ОСОБА_3, підписати відомість з
показниками газового лічильника, в яку
потім без відома відповідача внесли
дані, які не відповідали фактичним, а
саме, показники лічильника на час
перевірки становили 17390м3, а
контролером було зазначено 19405м3, тому
заборгованість за спожитий природний
газ перед позивачем відсутня, на увагу
колегії суддів не заслуговує, оскільки
спростовуються наявними у справі,
дослідженими судом доказами.
Відповідачем на підтвердження доводів
зазначених в апеляційній скарзі,
ніяких доказів не надано. Навпаки він
не заперечував, що ніякого тиску на
нього під час перевірки 03.01.2012 року
працівниками позивача не
здійснювалося та він добровільно
засвідчив своїм підписом зафіксовані
контролерами показання газового
лічильника.

Окрім того, з наданих на ім'я
відповідача та його представника
відповідей Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики від 24.10.2012 року, від 24.12.2012
року, від 07.05.2013 року( а.с.75-82) вбачається,
що за результатами розгляду звернень
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, невідповідність дій
ПАТ „Луганськгаз" вимогам чинного
законодавства не встановлена.

Інші доводи апеляційної скарги не
є суттєвими, зводяться до не згоди з
висновками суду по оцінці доказів, але
згідно зі ст. 212 ЦПК України право
оцінки наданих доказів належить
безпосередньо суду.

За таких обставин у колегія
суддів не виникає сумнівів щодо
невідповідності дійсності обставин
справи та висновків суду першої
інстанції, всі посилання позивача
документально доведені.

Доказів, які б спростовували
висновки суду, апелянтом не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 209, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка
діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Міловського районного
суду Луганської області від 21 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :