Справа № 666/5511/13-ц
провадження 2/666/36/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.04.2014 року Дніпровський районний суд
м. Херсона у складі:

головуючої судді
Войцеховської
Я.В.,

при секретарі
Журавльовій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у м.Херсоні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення
земельного сервітуту, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом в
якому посилається на те, що рішенням
суду від 20 травня 2009 року ОСОБА_1,
ОСОБА_4, та ОСОБА_2 . виділено у власність
житлові приміщення та споруди, як
співвласникам у домоволодінні,
розташованому за адресою : АДРЕСА_1 та
визначено порядок користування
земельною ділянкою між співвласниками:
Співвласникам із частками 2/5 та 7/40 у
спільне користування виділено
земельна ділянка площею 172 кв.м., в тому
числі під будівлями та спорудами, з
боку правої та фасадної меж, з існуючим
виходом(входом) №5 на вул. Д.Бідного.
Йому вказаним рішенням виділено у
користування земельну ділянку площею
119 кв.м в тому числі бід будівлями , яка
складається з двох частин: з боку
фасадної лівої та правої бокової меж, з
існуючим виходом(входом) №2 на вул.
Д.Бідного. Для забезпечення
безперешкодного доступу до всіх
будівель та споруд, а також для
обслуговування та ремонту стіни лівого
бокового фасаду жилого будинку літ. «А»
в спільне користування всім
співвласникам виділено частину
земельної ділянки площею 9 кв.м. з боку
лівої бокової та фасадної меж з
існуючим виходом на вул. Д.Бідного.
Таким чином, фактично рішенням суду
всім співвласникам надано право
користування як існуючим
виходом(входом) на вул. Д.Бідного з боку
фасадної правої та лівої бокових меж.
Даним рішенням йому виділено у
власність 1/3 частина водопроводу №1.
Відповідно до технічного паспорту,
даний водопровід №1 знаходиться в
частині земельної ділянки, яка
виділена у користування відповідачів.
Проте не вирішено питання, яким чином
він має дістатися до своєї частини
водопроводу для його обслуговування,
чим позбавлений права користуватися
належним йому майном. Крім того позивач
вважає, що вихід(вхід) №2 для евакуації
є єдиним шляхом щоб пройти до частини
земельної ділянки, яка виділена йому у
власність, не відповідає
протипожежним вимогам державних
будівельних норм. На підставі
викладеного просить встановити
земельний сервітут на його користь та
членів його родини щодо земельної
ділянки площею 172 кв.м. за адресою
АДРЕСА_1, без врахування частини під
будівлями та спорудами, з боку правої
та фасадної меж, з існуючим
виходом(входом) №5 на вул. Д.Бідного яка
знаходиться у користуванні ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 для визначення права проходу на
земельну ділянку та права прокладати
на належну йому земельну ділянку
водопровід №1 через визначену земельну
ділянку та стягнути з відповідачів на
його користь судові витрати.

Ухвалою суду від 19.02.2014р. позовні вимоги
в частині визначення за ОСОБА_1 права
прокладати на належній йому земельній
ділянці водопровід №1 за заявою
представника позивача залишні без
розгляду.

В судовому засіданні представники
позивача уточнили заявлені позовні
вимоги за підставами зазначеними у
позові, та просили встановити для
ОСОБА_1 та членів його родини: ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 постійний та
безоплатний земельний сервітут на
право проходу на земельну ділянку
площею 172 кв.м. за адресою АДРЕСА_1,
відповідно до додатку №4 висновку
судової будівельно-технічної
експертизи №070/2013 від 20.01.2014р. та
стягнути з відповідачів на його
користь судові витрати пов'язані з
оплатою судового збору та проведенням
експертизи. Зазначили, що прохід, яким
вони користуються, менший від
встановленого будівельними нормами, до
звернення до суду добровільно вирішити
це питання до відповідачів не
зверталися через неприязні стосунки.
Хоча можна було б спробувати шляхом
зменшення ширини стін, які є боковими
краями проходу №2, збільшити ширину
цього проходу до передбаченої нормами
БДН (0,75 м).

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в
судовому засідання заперечували проти
задоволення позовних вимог посилаючи
на те, що рішенням Дніпровського
районного суду м.Херсона від 20.09.2009р.
яке залишено без змін ухвалою
Апеляційного суду Херсонської області
від 14.07.2009р. визначено порядок
користування земельною ділянкою між
співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1.
Даний порядок користування визначений
за волевиявленням співвласників
будинку починаючи з 1955р. та з цього часу
існують два виходи. Позивач, будучи
власником частини будинку з 1987р. ніколи
не заперечував проти встановленого
порядку користування земельною
ділянкою. Крім того зазначеним
рішенням позивачу виділено частину
земельної ділянки довжиною 1 м для
обслуговування та ремонту стін
належних йому будівель, вихід до якої
обладнаний з належної позивачу
прибудови. Таким чином відсутні
підстави встановлення сервітуту
обов'язковою умовою якого є
неможливість задовольнити такі
потреби в інший спосіб. Просили
відмовити в задоволенні позовних вимог
за необґрунтованістю оскільки
позивачем не зазначено які саме
потреби він має намір задовольнити
шляхом встановлення сервітуту, як
часто йому необхідний такий прохід.
Крім того встановлення сервітуту для
членів родини не відповідає вимогам
закону, оскільки вони не є позивачами у
справі, не заявляли про будь-яке
порушення своїх прав та клопотань про
їх залучення до участі в справі позивач
не заявляв .

Крім цього відповідач ОСОБА_2 суду
пояснила, що рішенням суду про
визначення порядку користування
земельною ділянкою їй виділено і так
значно менша ділянка, ніж та, яка
відповідає її частці, а земельна
ділянка позивача має невелику площу
двору, оскільки була самовільно
забудована ОСОБА_1 до самої межі
користування ділянкою, який склався
між попереднім співвласником, у якого
вона придбала частину будинку.
Намагаючись налагодити добросусідські
стосунки з позивачем, вона надала
дозвіл на узаконення самовільних
прибудов позивача та погодилася з тим,
що для їх обслуговування судом
виділено ділянку шириною в 1 м., за
рахунок двору відповідачів. Позивач
ніколи не запитувала дозволу пройти до
спільного водопроводу, яким ОСОБА_2
взагалі не користується і ніколи не
перешкоджала сусідам до нього пройти.
Навпаки ОСОБА_7 не бажає нести спільні
витрати по утриманню водопроводу, яким
користується ОСОБА_3, утеплює його та
обслуговує. Просить відмовити в
задоволенні позову, оскільки позивач
ніколи не користувався проходом № 5 і
не обґрунтував для чого йому необхідно
обтяжувати сервітутом земельну
ділянку, якою користуються інші
співвласники. Якщо позивачу буде
необхідно скористатися її проходом для
евакуації або інших будь-яких потреб,
вона ніколи не буде чинити перешкод в
цьому.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
за викликом суду не з'явилася, надала на
адресу заяву про розгляд справи без її
участі.

Суд, заслухавши думку представників
позивача, відповідача ОСОБА_10 та її
представника, вивчивши матеріали
справи, матеріали інвентарної справи,
цивільної справи № 2-54/09 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про реальний
розподіл будинку та встановлення
порядку користування земельною
ділянкою , висновок експерта, встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Предметом заявлених позовних вимог є
вимога позивача ОСОБА_1 до
відповідачів про встановлення для
нього та членів його сім'ї права
постійного безоплатного земельного
сервітуту.

Відповідно ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Херсона від 20.05.2009р., яке ухвалою
апеляційного суду м.Херсона від 14.07.2009р.
залишено без змін - у власність ОСОБА_1
виділено житлові приміщення у
домоволодінні розташованому за
адресою: АДРЕСА_1, що становить 25/100
частин У власність ОСОБА_2 виділено
приміщення, що відповідає 50/100 частин у
зазначеному домоволодінні У власність
ОСОБА_4 виділено 25/100 частин у
зазначеному домоволодінні.

У спільне користування ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 виділено земельну ділянку
площею 172кв.м., в т.ч. під будівлями та
спорудами, з боку правої бокової та
фасадної меж, з існуючим
виходом(входом) на вул. Д.Бідного. Для
забезпечення безперешкодного доступу
до всіх будівель та споруд, а також для
обслуговування та ремонту стіни лівого
бокового фасаду жилого будинку літ. «А»
в спільне користування співвласникам
ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 виділена
частина земельної ділянки площею 9кв.м.;
з боку лівої бокової та фасадної меж з
існуючим виходом(входом) на вул.
Д.Бідного. ( тобто частина за проходом
№2)

У користування ОСОБА_1 виділена
земельна ділянка площею 119 кв.м., в т.ч.
під будівлями та спорудами, з боку
фасадної та правої бокової меж, з
існуючим виходом(входом) на вул.
Д.Бідного.

Даним рішенням встановлено , що ОСОБА_1
на підставі договору довічного
утримання від 09.06.1987р. належить 17/40
частин, на праві приватної спільної
часткової власності, житлового будинку
АДРЕСА_1. ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 26.08.1992р. належить 2/5
частин , на праві приватної спільної
часткової власності, житлового будинку
АДРЕСА_1. ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом від
18.07.2007р. належить 7/40 частин, на праві
приватної спільної часткової
власності, житлового будинку АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 стала власницею 25/100 частин
домоволодіння на підставі договору
купівлі-продажу, укладеного 20.08.2009р. з
ОСОБА_11(а.с. БТІ 200 -202)

З висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
20.01.2014р. вбачається, що відповідно до
затвердженого судом порядку
користування земельною ділянкою
ОСОБА_1 має доступ до своїх будівель та
споруд через земельну ділянку
загального користування яка
розташована по фасаду (вул. Д. Бідного)
ліворуч від житлового будинку літ.А,
ширина проходу з фасаду 57 см ,
можливості розширення проходу на час
проведення експертизи не існує,
оскільки від будівлі житлового будинку
літ.А до межі земельної ділянки - 0,57м, та
з обох сторін проходу розташовані
будівлі, що є значно меншим ніж
рекомендовано Держбудом України.
(Мінімальна ширина проходу повинна
відповідати руху однієї людини (0,75м)

Земельна ділянка яка фактично
розташована під будівлями та спорудами
за адресою АДРЕСА_1, має нормативну
площу 291,2м , фактичну площу 297,9м .
Враховуючи той факт, що прохід на
земельну ділянку співвласника ОСОБА_1,
менш ніж встановлено нормами, експерт
на розгляд суду пропонує варіант
встановлення сервітуту земельної
ділянки площею 16,2м. з боку правої
бокової та фасованої меж з існуючим
виходом на вул.Д.Бідного з загальної
площі земельної ділянки 172 кв.м., яка
була рішенням суду виділена у
користування ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Відповідно до ч.3 ст. 402 ЦК України у разі
недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови, спір вирішується судом

Відповідно до ст.98 ЗК України право
земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
бо безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).
Земельні сервітути можуть бути
постійними і строковими. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо
якої він встановлений.

Зміст права земельного сервітуту
полягає в тому, що власник (користувач)
однієї земельної ділянки має право на
обмежене користування суміжною
земельною ділянкою з метою усунення
недоліків своєї ділянки.

Ініціатором встановлення земельного
сервітуту може бути власник або
користувач земельної ділянки, що
потребує використання суміжної
(сусідньої) земельної ділянки, щоб
усунути недоліки своєї ділянки,
обумовлені місцем розташування або
природним станом.

Він повинен звернутися до власника
(користувача) суміжної ділянки за
дозволом на обмежене постійне або
тимчасове користування цією ділянкою в
рамках конкретного земельного
сервітуту.

Згідно ст. 401 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Сутність права на чужу річ полягає у
встановленні спеціального режиму щодо
речі (частина п'ята статті 403 ЦК) та
наданні особливого захисту володільцю
сервітуту (частина шоста статті 403 ЦК), в
тому числі встановленні спеціальних
випадків його припинення (стаття 406 ЦК).

Визначення змісту та види права
земельного сервітуту і порядок його
встановлення закріплено в статтях 98, 99,
100 ЗК.

Відповідно до рекомендацій п.22-2
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16.04.2004 N 7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» (Із змінами, внесеними згідно з
постановою Верховного Суду № 2 від
19.03.2010) встановлюючи земельний сервітут
на певний строк чи без зазначення
строку (постійний), суд має враховувати,
що метою сервітуту є задоволення
потреб власника або землекористувача
земельної ділянки для ефективного її
використання; умовою встановлення є
неможливість задовольнити такі
потреби в інший спосіб, і в рішенні суд
має чітко визначити обсяг прав особи,
що звертається відносно обмеженого
користування чужим майном.

Таким чином, сервітут - це право
обмеженого користування чужим майном.
Потреба встановлення сервітуту
виникає у тих випадках, коли власник
майна не може задовольнити свої
потреби будь - яким іншим способом.

Отже, підставою встановлення сервітуту
є відсутність у будь -якої особи, у тому
числі і у власника майна, можливості
задовольнити свої потреби іншим
способом, як встановленням права
користування чужим майном - сервітуту.

Статтею 404 Цивільного кодексу України,
зокрема, визначено правові підстави
права користування чужою земельною
ділянкою, а саме, право користування
чужою земельною ділянкою або іншим
нерухомим майном полягає у можливості
проходу, проїзду через чужу земельну
ділянку.

Відповідно до статті 402 Цивільного
кодексу України сервітут може бути
встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду.

Особа, яка вимагає встановлення
сервітуту має право звернутися з
позовною заявою, якщо не було досягнуто
домовленості щодо встановлення
сервітуту та його умов (ч.3 ст 402 ЦК).

Відповідно до п. 5 рекомендацій Вищого
спеціалізованого суду України від
28.01.2013р. № 24-150/0/4-13 «Про практику
застосування судами законодавства під
час розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав» ... При вирішенні спорів
щодо встановлення сервітуту судам слід
з'ясовувати, чи звертався позивач з
такою вимогою безпосередньо до
власників майна і чи вирішувалося це
питання між сторонами в добровільному
порядку, ... чи може позивач
задовольнити свою потребу у
користуванні своїм майном інакше як
установленням такого сервітуту. При
поданні позовної заяви і в процесі
розгляду спору істотне значення має
доведеність обставин необхідності
встановлення сервітуту, а також того,
що єдино можливим способом задоволення
потреб позивача на використання
власної земельної ділянки є саме
встановлення сервітуту.

Представник позивача стверджувала в
судовому засіданні, що з пропозицією
щодо укладення договору про сервітут,
відповідно до статей 98 -100 Земельного
кодексу України, до відповідачів не
зверталися. Відповідач також
стверджувала, що ніколи не
перешкоджала позивачу в доступі до
водопроводу, оскільки позивач не
звертався за дозволом пройти по
частині земельної ділянки
відповідачів для будь-яких потреб.

Позивач має в даному випадку довести у
суді, що нормальне господарське
використання його нерухомості
неможливо без обтяження сервітутом
чужого нерухомого майна, зокрема,
земельної ділянки.

Позивач вимагаючи земельного
сервітуту не зазначив чому потрібна
наявність постійного сервітуту, чи
може він бути строковим, не обґрунтував
чому саме сервітут повинен бути
безоплатним, для усунення яких
недоліків земельної ділянки позивача,
йому потрібен прохід у двір
відповідачів, яким він, як стверджує
відповідач, ніколи не користувався та
не просив скористатися.

Відповідно до ст.147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється в сукупності
з іншими доказами.

Що стосується тверджень представників
позивача, щодо не можливості проходу до
будівель та споруд позивача, ширина
якого з фасаду становить 57 см , а за ДБН
такий прохід повинен становити не
менше 75 см., суд розцінює дані
твердження критично, оскільки даний
прохід на час винесення рішення суду
від 20.05.2009р вже існував і був
призначений йому для проходу даним
рішенням, яке втупило в законну силу. За
матеріалами дослідженої інвентарної
справи БТІ № 5798 ширина проходу № 2
зазначена по різному: 1,1 м.; 1м ; 0,6 м., він
відображений на планах ділянки, як
рівним так і звуженим в більш пізніших
документах в бік проходу № 2, тобто
сторонам можливо обговорити питання
причин звуження проходу №2 та можливі
варіанти вирішення цього питання,

Твердження представників позивача
стосовно встановлення сервітуту з
метою користування водопроводом судом
не приймаються до уваги, оскільки не
надано належних та допустимих доказів
беззаперечності того, що відповідачі
чинять перешкоди позивачу у
користуванні спільним водопроводом.

Листом начальника управління
Держтехногенбезпеки у Херсонській
області позивача повідомлено про те, що
його заява стосовно організації
пожежних виходів у дворі житлового
будинку за адресою : АДРЕСА_1
розглянута з виходом на місце. Та в ході
перевірки встановлено, що до вказаної
будівлі існує під'їзд пожежної та
спеціальної техніки. Який відповідає
вимогам БДН 360-92. Ширини існуючого
проходу №2 достатньо для прокладання
пожежних рукавів для пожежогасіння.

Що стосується позовних вимог позивача
про встановлення сервітуту іншим
членам його сім'ї, суд вважає такі
вимоги не відповідають нормам закону, в
яких чітко визначено, що сервітут- це
право власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
бо безоплатне користування чужою
земельною ділянкою, а позивачем не
надано суду доказів того, що вказані
члени його сім'ї, для яких позивач
просить встановити сервітут, є
користувачами земельної ділянки,
бажають встановлення цього сервітуту
або уповноважили позивача
представляти їх інтереси. Клопотань
про залучення членів родини позивача
до участі в справі суду не заявлено.

Таким чином представниками позивачів
в судовому засіданні не надано
достатніх доказів того, що нормальне
господарське використання земельної
ділянки, яка належить позивачу,
неможливе без обтяження сервітутом
земельної ділянки виділеної в
користування відповідачів, доказів
неможливості задоволення потреб
позивача в ефективному використанні
земельної ділянки в інший спосіб.

Крім того, встановлення земельного
сервітуту є обтяженням земельної
обслуговуючої ділянки, тому за
загальним правилом власник(
користувач) такої ділянки має право на
одержання від особи, в інтересах якої
встановлюється сервітут, компенсації
за незручності, викликані обтяженням
його ділянки земельним сервітутом.
Саме істотними умовами договору про
встановлення сервітуту є вказівка на
предмет сервітутного права, цільове
призначення сервітуту та розмір плати
за користування чужим майном.

У даному випадку позивач просить
визначити йому безоплатний земельний
сервітут не вказавши для чого та не
довівши, що вичерпані можливості
задоволення його потреб без обтяження
сервітутом земельної ділянки, якою
користуються відповідачі.

Таким чином, суд, дослідивши та
оцінивши наявні у справі докази
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог у зв'язку з
необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 88 ЗК України, ст.ст. 257,261,364,358, 401-403 ЦК
України ст.ст. 10, ,57-61,79,88, 147,208-209, 212-215, 294,
ЦПК України, приймаючи до уваги
Постанову Пленуму Верховного Суду
України від 16.04.2004 N 7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» (Із змінами, внесеними згідно з
постановою Верховного Суду № 2 від
19.03.2010) суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
, ОСОБА_3 про встановлення земельного
сервітуту - відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через
Дніпровський районний суд міста
Херсона шляхом подачі апеляційної
скарги в десятиденний строк з дня
проголошення рішення.

Суддя
Я.В. Войцеховська