У Х В А Л А

07 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П., суддів:
Євтушенко О.І., Ступак О.В.,Попович О.В.,
Фаловської І.М.,розглянувши заяву
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
розподіл сумісно нажитого майна; за
зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про визнання особистою приватною
власністю майна набутого за час
окремого проживання та фактичного
припинення шлюбних відносин,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що він перебував з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 1990
року. З лютого 2006 року сімейні
відносини припинені. За час шлюбу вони
придбали наступне майно: земельну
ділянку, яка розташована по АДРЕСА_2
загальною площею 0,0300 га для
обслуговування нежитлового приміщення
(магазину); магазин «Олімп»,
розташований по АДРЕСА_2 - добудований
за спільні кошти та зареєстрований на
ім'я ОСОБА_7; трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві
сумісної власності в рівних долях їм на
підставі договору дарування; будинок
по АДРЕСА_4, зареєстрований на ім'я
ОСОБА_7 на підставі договору
купівлі-продажу від 11 травня 1992 року;
гараж, розташований по АДРЕСА_3, який
належить йому на підставі договору
купівлі-продажу від 02 червня 2006 року;
автомобіль марки «ВАЗ 2107», який
належить йому на підставі свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу.
Указує на те, що згоди щодо поділу майна
вони не досягли, а тому просив поділити
вищевказане майно.

ОСОБА_7 звернулася до суду із
зустрічним позовом, посилаючись на те,
що з 2005 року між нею та ОСОБА_6 шлюбні
відносини припинено, з цього часу вони
спільного господарства та сімейного
бюджету не вели, проживали в різних
містах, матеріальної підтримки один
одному не надавали. За час окремого
проживання у зв'язку із фактичним
припиненням шлюбних відносин, вона
самостійно за власні кошти збудувала
нежитлову будівлю - магазин, що
розташований по АДРЕСА_2 та самостійно
придбала земельну ділянку за указаною
адресою для обслуговування магазину.
Зазначає, що будинок АДРЕСА_4 хоч і
придбаний за час подружнього життя,
однак лише за її особисті кошти,
отримані від її батьків. З урахуванням
викладеного, просила суд указане майно
визнати її особистою власністю, право
власності на спірний гараж та
автомобіль визнати за ОСОБА_6,
стягнувши з нього компенсацію вартості
її частки в указаному майні.

Рішенням Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 17 грудня 2012 року позов
ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано за
ОСОБА_6 право власності
на житловий будинок розташований за
адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 142,5
кв. м, житловою площею 75,6 кв. м,
допоміжною площею 66,9 кв. м та споруди:
а-тамбур, ПГ - льох, Б - гараж, В - літня
кухня, Г - сарай, № 1-3 огорожа. Визнано за
ОСОБА_6 право власності на гараж
розташований за адресою: АДРЕСА_3.
Визнано за ОСОБА_6 право власності на
автомобіль марки «ВАЗ 2107», 2005 року
випуску, реєстраційний номерний знак
НОМЕР_1. У задоволенні решти позову
ОСОБА_6 відмовлено. Позов ОСОБА_7
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_7
право особистої приватної власності на
магазин «Олімп», що розташований по
АДРЕСА_2 та земельну ділянку по АДРЕСА_2.
У задоволенні решти позову ОСОБА_7
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 17 вересня 2013 року рішення
Антрацитівського міськрайонного суду
Луганської області від 17
грудня 2012 року змінено. Рішення суду в
частині визнання права особистої
власності за ОСОБА_6 на гараж, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, та в
частині відмови ОСОБА_6 в задоволенні
інших вимог, а також в частині визнання
права особистої власності за ОСОБА_7 на
магазин «Олімп» та земельну ділянку по
АДРЕСА_2 залишено
без змін. В іншій частині
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7
задоволено. Визнано за нею право
особистої власності на житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_4, загальною площею 142,5 кв. м,
житловою площею 75,6 кв. м, допоміжною
площею 66,9 кв. м та споруди: а-тамбур, ПГ -
льох, Б - гараж, В - літня кухня, Г - сарай,
№ 1-3 - огорожа. Визнано
спільним сумісним майном подружжя
автомобіль марки «ВАЗ 2107», 2005 року
випуску, реєстраційний номерний знак
НОМЕР_1 вартістю 10000 грн. Поділено
спільне сумісне майно подружжя та
виділено указаний автомобіль в натурі
ОСОБА_6, стягнуто з останнього на
користь ОСОБА_7 5000 грн. у рахунок
відшкодування компенсації вартості її
частки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 листопада 2013
року відхилено касаційну скаргу
ОСОБА_6, а рішення апеляційного
суду Луганської області від 17 вересня
2013 року залишено без змін.

В лютому 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 листопада 2013 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема
статей 57, 60, 61, 69, 70 СК України та статей
321, 325, 368 ЦК України, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначеної
підстави подання заяви про перегляд
судових рішень заявник посилається на
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 червня 2013 року
у справі про поділ спільного майна
подружжя, якою скасовано рішення
апеляційного суду, а справу направлено
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

В п. 7 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України» роз'яснено, що
прийняття касаційною інстанцією
ухвали про скасування судових рішень
судів нижчих інстанцій з передачею
справи на новий розгляд не означає
остаточного вирішення спору у справі.
Таким чином, на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 червня 2013 року,
якою при попередньому касаційному
розгляді цієї ж цивільної справи
скасовано рішення апеляційного суду, а
справу направлено на новий апеляційний
розгляд, не може здійснюватися
посилання як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права.

Отже, заява ОСОБА_6 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 листопада 2013 року не
містить ознак, які згідно вимог ст. 355
ЦПК України є підставами для перегляду
судових рішень.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_7 про розподіл сумісно
нажитого майна; за зустрічним позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання
особистою приватною власністю майна
набутого за час окремого проживання та
фактичного припинення шлюбних
відносин, за заявою ОСОБА_6 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 листопада 2013
року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
О.І. Євтушенко

О.В. Попович

О.В. Ступак

І.М. Фаловська