Номер провадження 22-ц/775/3068/2014
Головуючий 1 інстанції Марченко Л.М.
Доповідач Биліна Т.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.

суддів Биліни Т.І.,
Новосьолової Г.Г.

при секретарі Мишко
Д.О.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Краматорського міського суду
Донецької області від 24 лютого 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та
піклування Краматорської міської ради
про позбавлення батьківських прав та
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя
особа - орган опіки та піклування
Краматорської міської ради про
визначення місця мешкання дитини та її
відібрання,

В С
Т А Н О В И В :

07 листопада 2013 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2,
третя особа - орган опіки та піклування
Краматорської міської ради про
позбавлення батьківських прав.

14 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа -
орган опіки та піклування
Краматорської міської ради про
визначення місця мешкання дитини та її
відібрання.

Ухвалою суду від 17.-2.2014 року вказані
справи були об'єднані в одне
провадження.

ОСОБА_1 свої позовні вимоги
обґрунтувала тим, що її донька ОСОБА_4 з
1999 року проживала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_2, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2
року народила доньку ОСОБА_6. З 2009 року
через припинення сімейних стосунків
подружжя стало мешкати окремо, шлюб між
подружжям не розірвано. Дитина
залишилася на вихованні матері. З цього
часу ОСОБА_2 фактично з донько не
спілкується, участі у її розвитку не
приймає, про її розвиток та уподобання
не дбає. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4
померла. Відповідач не взяв на себе
турботу про малолітню дитину і після
смерті матері. Через перенесену
душевну травму ОСОБА_6 не бажає жити
разом з батьком, який усунувся від
виконання своїх обов'язків, аліменти на
її утримання не сплачує.

ОСОБА_2 свої позовні вимоги обґрунтував
тим, що перебуваючи у шлюбі з 2008 року
він з ОСОБА_4 проживали АДРЕСА_2, яка в
рівних частках належить йому та його
матері ОСОБА_7 Внаслідок того, що
сімейне життя не склалося, ОСОБА_4 стала
проживати з іншим чоловіком, що мешкав
по сусідству. Донька ОСОБА_6 часто
навідувала його квартиру, таким чином
він продовжував приймати участь у
вихованні доньки, забирав її зі школи,
цікавився навчанням. ІНФОРМАЦІЯ_3 року
ОСОБА_4 померла, він не зміг забрати до
себе доньку, оскільки з 09.09.2013 року
потрапив на стаціонарне лікування з
приводу туберкульозу, де перебував до
грудня 2013 року. Новорічні свята 2014 року
донька провела у нього. Пізніше бабуся
ОСОБА_1 стала перешкоджати їх
спілкуванню з донькою, тому просив
визнати місце проживання дівчинки за
місцем його проживання, де для неї
створені усі умови.

Рішенням Краматорського
міського суду Донецької області від 24
лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та
піклування Краматорської міської ради
про позбавлення батьківських прав -
задоволено.

Позбавлено батьківських прав
ОСОБА_2 по відношенню його малолітньої
доньки ОСОБА_6

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та
піклування Краматорської міської ради
про визначення місця мешкання дитини
та її відібрання - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилаючись на порушення норм
процесуального та матеріального права,
просить рішення Краматорського
міського суду Донецької області від 24
лютого 2014 року скасувати і ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, а його
позовні вимоги до ОСОБА_1, про
визначення місця мешкання дитини та її
відібрання задовольнити.

В обґрунтування апеляційної
скарги ОСОБА_2 зазначив, що в основу
оскаржуваного рішення покладено
висновок органу опіки та піклування
Краматорської міської ради, в якому
йдеться про те, що окремо обладнаної
кімнати для малолітньої ОСОБА_6 , а так
само її особистих речей та іграшок в
належній йому квартирі немає. Однак це
пояснюється лише тим, що вона в даний
час в ній не проживає. Крім того,
органом опіки було надано висновок про
доцільність позбавлення його
батьківських прав відносно його дочки
внаслідок відсутності уваги до дитини
за період з серпня 2013 по січень 2014 року,
проте у вказаний час він хворів та не
міг спілкуватися з дитиною.
Висловлене в судовому засіданні
небажання доньки проживати з ним не
можна прийняти до уваги, так як
опитування малолітньої дитини
проводилося без участі психолога.
Донька проживає разом з позивачкою
ОСОБА_1 і повністю залежить від неї.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3 в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги підтримали, просили
її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
просила скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування Краматорської
міської ради в судове засідання не
з'явився, надіслав заяву про розгляд
справи у його відсутність.

Зважаючи на ч.2 ст.305 ЦПК України така
неявка не є перешкодою для розгляду
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб
присутніх в судовому засіданні,
дослідивши матеріали цивільної справи,
та перевіривши наведені в скарзі
доводи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 303
Цивільного процесуального кодексу
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний
суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі статтею 3, 4 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб,
права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини 1 статті 10,
частини 1 статті 11 Цивільного
процесуального кодексу України
цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін. Суд
розглядає цивільні справи не інакше
як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно
до цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 2009 року відповідач ОСОБА_2, після
фактичного припинення сімейних
відносин з ОСОБА_4, мешкає окремо, з
донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, не
спілкувався, участі в її житті не
приймає, навчальні заклади,
батьківські збори не відвідує,
розвитком, життям та здоров'ям дитини
не цікавиться, турботи в обсязі,
необхідному для нормального
самоусвідомлення доньки не проявляє.

З урахуванням того, що за місцем
проживання батька не створено належних
умов для проживання та виховання
дитини, а також позиції самої дитини,
яка досягла десятирічного віку,
висловленої в судовому засіданні, вона
не бажає проживати разом з батьком, не
відчуває до нього родинних почуттів,
через його байдужість, суд дійшов
висновку про можливість задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 та про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Проте, в повному обсязі погодитися з
висновками суду першої інстанції не
доводиться можливим, оскільки вони не
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2,
мешкає та зареєстрована за адресою
позивачки ОСОБА_1 в квартирі
АДРЕСА_1.(а.с.18) Згідно інформації
адміністрації ЗШ №12 м.Краматорська,
ОСОБА_2, який є батьком ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_2, за час навчання доньки
(2011-2013рр) вихованням та навчанням
дитини не цікавиться та не займається.
Школу не відвідує, з класним керівником
не контактує.(а.с.50) Відповідно
інформації державного виконавця,
станом на 19.11.2013 року ОСОБА_2 має
заборгованість по аліментам в сумі 12517,
87грн. (а.с.53, 54) Згідно довідки
медикосоціальної експертної комісії
ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи по
загальному захворюванню.(а.с.69) Згідно
висновку, орган опіки та піклування
Краматорської міської ради, враховуючи
самоусунення ОСОБА_2 від виховання та
утримання дитини та інтереси
малолітньої ОСОБА_6, вважає доцільним
позбавити ОСОБА_2 батьківських прав та
недоцільним визначення місця
проживання дитини за адресою
батька.(а.с.90,91)

Згідно положень ч.1 ст. 164 СК України
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового
будинку або з іншого закладу охорони
здоров'я без поважної причини і
протягом шести місяців не виявляли
щодо неї батьківського піклування; 2)
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини; 3)
жорстоко поводяться з дитиною; 4) є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; 5) вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва; 6)
засуджені за вчинення умисного
кримінального правопорушення щодо
дитини.

Враховуючи вище зазначене, підстав,
визначених ст.164 Сімейного кодексу
України для позбавлення відповідача
батьківських прав у судовому засіданні
не встановлено, позивач ОСОБА_1 не
довела суду їх наявність, тому її
позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_2
батьківських прав не підлягають
задоволенню.

Відповідно ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Місце проживання дитини, яка
не досягла десяти років, визначається
за згодою батьків, що передбачено ч. 1
ст. 160 СК України.

Місцем проживання фізичної особи у
віці від десяти до чотирнадцяти років є
місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них, з ким
вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я тощо, в
якому вона проживає, якщо інше місце
проживання не встановлено за згодою
між дитиною та батьками
(усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна.

Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та
батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

При вирішенні спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 162 СК України, якщо
один з батьків або інша особа
самочинно, без згоди другого з батьків
чи інших осіб, з якими на підставі
закону або рішення суду проживала
малолітня дитина, або дитячого закладу
(установи), в якому за рішенням органу
опіки та піклування або суду проживала
дитина, змінить її місце проживання, у
тому числі способом її викрадення, суд
за позовом заінтересованої особи має
право негайно постановити рішення про
відібрання дитини і повернення її за
попереднім місцем проживання.

Для повернення дитини непотрібно буде
представляти докази створення для неї
нормальних умов для її виховання та
розвитку, оскільки стаття 162 СК
базується на юридичній презумпції
правомірності поведінки того з
батьків, з ким вона проживала.

Дитина не може бути повернута лише
тоді, коли залишення її за попереднім
місцем проживання створюватиме
реальну небезпеку для її життя та
здоров'я або обставини змінилися так,
що повернення суперечить її інтересам.

У відповідності до ч.3 ст.161 СК України
якщо орган опіки та піклування або суд
визнав, що жоден із батьків не може
створити дитині належних умов для
виховання та розвитку, на вимогу баби,
діда або інших родичів, залучених до
участі у справі, дитина може бути
передана комусь із них.

При вирішенні спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги
ставлення батьків до виконання
своїх батьківських обов'язків,
особисту прихильність дитини до
кожного з них, вік дитини, стан її
здоров'я та інші обставини, що мають
істотне значення.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року
№ 2402-ІІІ (із змінами і доповненнями),
батьки зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

В положенні принципу 6 «Декларації прав
дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20
листопада 1959 pоку, зазначено, що «дитина
для повного і гармонійного розвитку
своєї особистості потребує любові і
розуміння; вона повинна, коли це
можливо, зростати під піклуванням і
відповідальністю своїх батьків, у
всякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім випадків, коли є виняткові
обставини, розлучати з своєю матір'ю».

Відповідно до ст. 170 СК України суд може
постановити рішення про відібрання
дитини від батьків або одного з них, не
позбавляючи їх батьківських прав, у
випадках передбачених п. п. 2-5 ч. 1 ст. 164
цього Кодексу, а також в інших випадках,
якщо залишення дитини у них є
небезпечним для її життя, здоров'я і
морального виховання.

Відповідно до ч. 3 ст. 163 СК суд може
відмовити у відібранні малолітньої
дитини і передачі її батькам або одному
з них, якщо буде встановлено, що це
суперечить її інтересам.

В ухвалі Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України., від
16.12.2009р. зазначено, що ураховуючи
юридичну природу спірних
правовідносин, під час вирішення
питання щодо місця подальшого
проживання дитини, зокрема відібрання
малолітньої дитини від інших осіб, у
яких вона проживає, судам слід повно
встановити всі обставини, якими
обґрунтовувались вимоги й заперечення
сторін; врахувавши малолітній вік
дитини, повно, всебічно, об'єктивно
з'ясувати та належним чином перевірити,
чи не стане для дитини психотравмуючим
фактором зміна звичних для неї умов
життя та кола оточуючих близьких людей,
за відсутності в матеріалах справи
даних про наявність у одного з батьків
належного контакту з дитиною та її
прихильності до нього.(ухвала, судові
прецеденти,)

З огляду на вище зазначене,
враховуючи, що матір дитини померла, а з
боку батька відсутня повноцінна
турбота стосовно дитини, суд не вбачає
підстав для визначення місця її
проживання за адресою батька та
відібрання дитини від бабусі, де для
неї створені усі умови для розвитку та
проживання та вона забезпечена
необхідною турботою та увагою.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
неповне з'ясування обставин справи, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

З урахуванням зазначеного рішення
Краматорського міського суду
Донецької області від 24 лютого 2014 року
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та
піклування Краматорської міської ради
про визначення місця мешкання дитини
та її відібрання та в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - орган опіки та піклування
Краматорської міської ради про
позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд,

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 24 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та
піклування Краматорської міської ради
про визначення місця мешкання дитини
та її відібрання - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та
піклування Краматорської міської ради
про позбавлення батьківських прав -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили цим рішенням.

Головуючий:
О.М. Пономарьова

Судді:
Т.І. Биліна

Г.Г. Новосьолова