Справа № 761/2618/14-ц
Провадження №2/761/2376/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Назаренко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу

за позовом ОСОБА_1;

до Міського
медично-виробничого підприємства
"Профілактична Дезінфекція";

про стягнення вихідної
допомоги, компенсації за затримку
розрахунку і
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року ОСОБА_1 (далі по
тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулася до
суду з позовом до Міського
медично-виробничого підприємства
"Профілактична Дезінфекція" (далі по
тексту - відповідач, підприємство) про
стягнення вихідної допомоги,
компенсації за затримку розрахунку і
відшкодування моральної шкоди. Позовні
вимоги обґрунтовує тим, що вона
працювала у відповідача з 2007 року. У
відповідності до розпорядження
Виконавчого органу Київської міської
ради від 01 листопада 2013 року №1972
розпочато організаційно-правові
заходи з ліквідації міського
медично-виробночого підприємства
«Профілактична дезінфекція», у зв'язку
з чим 08.11.2013 року позивача було
повідомлено про те, що з 15.01.2014 року вона
буде звільнена з роботи на підставі п. 1
ст. 40 Кодексу законів про працю України.
На початку січня 2014 року, ОСОБА_1 була
звільнена з роботи у зв'язку з
ліквідацією підприємства, та їй було
видано розрахунковий лист. Однак,
порушуючи норми Кодексу законів про
працю України, відповідач не здійснив
повний розрахунок з позивачем, у
зв'язку з чим ОСОБА_1 спричинено
моральні страждання, а тому вона
звернулася до суду з позовом, в якому
просить суд стягнути з відповідача на
її користь компенсацію за
невикористану відпустку та вихідну
допомогу у загальному розмірі 3292,81 грн.,
моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., а
також на підставі ст.ст. 116,117 КЗпП
України просить стягнути з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за час затримки
розрахунку з 15 січня 2014 року по 25
березня 2014 року в розмірі 942,84 грн.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала та просила позов
задовольнити в повному обсязі з
підстав, викладених у позовній заяві, в
судовому засіданні збільшила розмір
позовних вимог, а саме просила стягнути
з відповідача на її користь
компенсацію за невикористану
відпустку та вихідну допомогу у
загальному розмірі 3526,22 грн., стягнути з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за час затримки
розрахунку в розмірі 5610,00 грн. та
моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Представник відповідача Маковська Т.С.
в судовому засіданні позов визнала
частково, щодо задоволення вимог в
частині стягнення вихідної допомоги у
сумі 3526,22 грн. та відшкодування суми в
частині виплати середнього заробітку
за час затримки розрахунку в розмірі
5610,00 грн. не заперечила, з приводу
стягнення моральної шкоди заперечила в
повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, оцінивши зібрані по
справі докази, судом встановлено
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до ст. 43 Конституції
України, кожен має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується. Кожен має
право на заробітну плату, не нижчу від
визначеної законом. Громадянам
гарантується захист від незаконного
звільнення. Право на своєчасне
одержання винагороди за працю
захищається законом.

У судовому засіданні встановлено, що
позивач ОСОБА_1 з 03 грудня 2007 року
працювала у Міському
медично-виробничому підприємстві
«Профілактична дезінфекція», що
підтверджується копією трудової
книжки (а.с.4). У зв'язку з ліквідацією
підприємства звільнена на підставі п. 1
ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу
№11-к від 15.01.2014 року (а.с.5).

Положеннями ч. 1 ст. 116 КЗпП України
регламентовано, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до розрахункового листка за
січень 2014 року, сума вихідної допомоги,
яка підлягає виплаті ОСОБА_1, становить
3526, 22 грн. (а.с.6).

Разом з тим, як встановлено в судовому
засіданні, відповідач не виконав
вимоги ст. 116 КЗпП України та при
звільненні позивача і по теперішній
час з позивачем повністю не
розрахувався.

Відповідно до положень ст. 117 КЗпП
України, в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Таким чином, суд вважає, що вимоги
позивача, визнані представником
відповідача, щодо стягнення з
відповідача на його користь суми
вихідної допомоги у розмірі 3526,22 грн.,
розмір якої підтверджується довідкою
№ 2.6/46 від 25 березня 2014 (а.с. 21) та
розрахунковим листком за січень 2014
року (а.с.6), є обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку з 15 січня 2014
року по 25 березня 2014 року у розмірі 5610,00
грн., суд вважає, що дані вимоги
підлягають задоволенню, оскільки з 15
січня 2014 року по 25 березня 2014 року,
тобто за період визначений позивачем,
підлягає стягненню середній заробіток
за час затримки розрахунку за 51 робочий
день, а, відтак, враховуючи розмір
середньоденного заробітку, щодо
правильності вирахування якого
відповідач не заперечував, стягненню
підлягає сума середнього заробітку за
час затримки розрахунку у розмірі 5610,00
грн.

Відповідно до положень Постанови
Кабінету Міністрів України №100 від
08.02.1995 року "Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати", середньомісячна заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за останні 2 календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Нарахування виплат
у всіх випадках збереження середньої
заробітної плати провадиться виходячи
з розміру середньоденної (годинної)
заробітної плати. Середньоденна
(годинна) заробітна плата визначається
діленням заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.20 Постанови "Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці" №13 від 24 грудня 1999р.,
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст.117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Однак, в силу ст. 60 ЦПК України,
позивачем не надано суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували факт завдання йому
моральних страждань, а тому вимоги в
частині стягнення з відповідача
моральної шкоди не підлягають до
задоволення.

На підставі наведеного, оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до
Міського медично-виробничого
підприємства «Профілактична
дезінфекція» про стягнення вихідної
допомоги, компенсації за затримку
розрахунку і відшкодування моральної
шкоди підлягають частковому
задоволенню.

В порядку, визначеному ч. 3 ст. 88
Цивільного процесуального кодексу
України, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача Міського
медично-виробничого підприємства
«Профілактична дезінфекція» на
користь держави судовий збір у сумі 243
грн. 60 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218,
223, 367 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Міського
медично-виробничого підприємства
"Профілактична Дезінфекція" на користь
ОСОБА_1 заборгованість по заробітній
платі у сумі 3526 грн. 22 коп.(сума
зазначена без утримання податків та
обов'язкових платежів).

Стягнути з Міського
медично-виробничого підприємства
"Профілактична Дезінфекція" на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні в сумі 5610
грн. 00 коп.(сума зазначена без утримання
податків та обов'язкових платежів)

В іншій частині позову - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення
суду в межах суми платежу за один
місяць.

Стягнути з Міського
медично-виробничого підприємства
"Профілактична Дезінфекція" на користь
державного бюджету судовий збір у сумі
243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
рішення яке було ухвалено без участі
особи, яка її оскаржує протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя: