Справа № 307/81/14-ц
Провадження № 2/307/336/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд
Закарпатської області в особі:

головуючого - судді : Чопик
В.В.

при секретарі :
Олексій Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Тячів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 де третя особа ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 де третя особа ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, посилаючись
на те, що на підставі договору позики
від 01.02.2013 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3
грошові кошти в сумі 200 000 грн. з
кінцевим терміном їх повернення до
31.12.2013 року. Факт передачі грошей
підтверджується письмовими договором
позики від 01.02.2013 р. Крім того,
відповідач виконання взятого на себе
грошового зобов'язання гарантував усій
своїм майном, зокрема нерухомим, що
розташоване в АДРЕСА_2. Сторони
договору домовились, що виконання
зобов'язання за договором позики
здійснене готівкою за місцем
проживання позикодавця, або за іншою
адресою визначеною позикодавцем. 31.12.2013
року між ОСОБА_3 та ним укладено договір
відступлення права вимоги за договором
за умовами якого до нового кредитора
перейшли всі права позикодавця за
договором позики від 01.02.2013 року.
Відповідно до ст. 512, 513 ЦК України.
Кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином. Правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові. Посилаючись на
ст.ст. 11, 207, 509, 526, 1054, 1046, 1047 ЦК України
стверджує, що за своєю суттю розписка
про утримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики, як його
укладення так і умови договору, а також
засвідчуючи отримання боржником від
кредитора певної грошової суми або
речей. Сторони в договорі позики
домовилися, що при поверненні суми
позики своєчасно позикодавець вправі
буде пред'явити цей договір до
стягнення в строки і порядку,
передбачені чинним законодавством
України, та вимагати при цьому
повернення йому частини позики, що
залишилась несплаченою, з врахуванням
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також сплати штрафу в
розмірі 10 % від отриманої суми, пені в
розмірі 1 % від несвоєчасно сплаченої
суми за кожен день прострочи.

Таким чином стверджує, що станом на
10.01.2014 року заборгованість відповідача
перед ним складає 230462,86 грн. з яких: 199200
грн. - заборгованість по тілу позики, 20000
грн. - штраф фіксована ставка, 11262,86 грн.
відсотки за користування позикою, а
також відсотки на рівні облікові
ставки від сум. Тому просить суд
стягнути з ОСОБА_2 на його користь
грошові кошти в сумі 230462, 86 грн.

В судовому засіданні позивач
збільшив позовні вимоги, а саме крім
заявлених позовних вимог відповідно до
п. 4 договору позики просить суд
стягнути нараховану пеню в розмірі 1 %
від несвоєчасно сплаченої суми за
кожен день прострочки. Виходячи з
неповернутої суми 199200 грн. розмір
щоденної пені складає 1992 грн. Таким
чином, з 1 січня по 1 люте 2014 року
заборгованість позичальника від
сплати пені складає 1992.00 грн.х31 (день) =
61752 грн., яку також просить стягнути.

Позивач в судовому засіданні заявлені
позовні вимоги підтримав посилаючись
на обставини викладені в позовній
заяві та в заяві про збільшення
позовних вимог та просить їх
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в
судовому засідання проти позову
заперечив та пояснив, що із вказаного
договору про відступлення права вимоги
від 31.12.2014 року вбачається, що договір є
відплатним і за отримання права вимоги
до ОСОБА_2, ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_3
відповідну плату, тобто ці особи мають
статус фактора. У відповідності до ч. 3
ст. 1079 ЦК України та ст. 5 ЗУ «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
ОСОБА_1 не є підприємцем чи фінансовою
установою, що здійснює надання
фінансових послуг, а тому стверджує, що
позов не підлягає до задоволення. Крім
цього, стверджує, що не заслуговують
уваги твердження позивача та третьої
особи, що для усунення непорозумінь на
двох примірниках договорів позики була
зазначена заборгованість позичальника
перед позикодавцем, а саме з
врахуванням несплаченої суми залишок
заборгованості станом на 31.12.2013 року
склав 199200 грн. Оскільки, згідно
оригіналу договору позики від 01.02.2013
року, власноручно, ОСОБА_3 вказав, що
отримав 126 900 грн. від ОСОБА_2 06.07.2014 року.
Тобто заборгованість згідно даного
оригіналу договору позики становить
73100 грн. Тому в задоволенні позову
ОСОБА_1 просить відмовити.

Третя особа в судове засідання не
з'явився, але надав заяву в якій просить
суд справу розглянути у його
відсутності, проти позову не заперечує,
а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України
справу розглянув у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача та
дослідивши матеріали справи суду
приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено,
що відповідно до договору позики від
01.02.2013 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3
грошові кошти в сумі 200 000 грн. з
кінцевим терміном їх повернення до
31.12.2013 року.

Право вимоги по вказаному договору
позики відступлено, тобто 31 грудня 2013
року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був
укладений договір про відступлення
права вимоги.

Позивач стверджує, що станом на
момент укладення договору про
відступлення права вимоги
заборгованість за договором позики
склала 199 200 грн., що еквівалентно 24 000
доларів США.

Згідно п. 2.1.Договору про відступлення
права вимоги від 31 грудня 2013 року, за
передане право вимоги до Боржника за
Основним договором Новий кредитор
оплатив, а первісний кредитор отримав
грошові кошти.

Як вбачається даний договір про
відступлення права вимоги є
відплатним, оскільки за отримання
права вимоги до ОСОБА_2, ОСОБА_1 сплатив
ОСОБА_3 відповідну плату. Тобто ці особи
мають статус фактора.

Відповідно до ч.1. ст. 1077 ЦК України, за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату, а клієнт відступає
або зобов'язується відступити
факторові своє право грошової вимоги
до третьої особи (боржника).

Згідно ч. З ст. 1079 ЦК України, фактором
може бути банк або інша фінансова
установа, яка відповідно до закону має
право здійснювати факторингові
операції.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
фінансові послуги надаються
фінансовими установами, а також, якщо
це прямо передбачено законом,
фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності (далі -
суб'єкти підприємницької діяльності).

Отже, фактором може бути банк або
фінансова установа, а також фізична
особа - суб'єкт підприємницької
діяльності, яка відповідно до закону
має право здійснювати факторингові
операції.

Із договору про відступлення права
вимоги від 31 грудня 2013 року вбачається,
що як Первісний кредитор - ОСОБА_3 так і
Новий кредитор - ОСОБА_1 є громадянами, а
не банком чи іншою фінансовою
установою. Крім цього ОСОБА_1 не є
суб'єкт підприємницької діяльності,
який відповідно до закону має право
здійснювати факторингові операції, а
тому даний договір про відступлення
права вимоги на якому ґрунтується
позов не відповідає зазначеним вище
нормам законодавства, а відповідно
позов не підлягає до задоволення.

Судові витрати покласти на
позивачки.

На підставі наведеного та
керуючись ст. 10, ст.ст.213-215 ЦПК України,
ч.1. ст. 1077, ч. З ст. 1079 ЦК України, ст. 5
Закону України "Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг" суд -,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
де третя особа ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості - відмовити.

Заходи забезпечення позову накладені
ухвалою Тячівського районного суду від
22.01.2014 року, а саме накладений арешт та
заборону відчуження в будь-який спосіб
земельної ділянки та майна в АДРЕСА_2,
яке на праві власності належить ОСОБА_2,
код НОМЕР_1 до завершення розгляду
справи по суті на набрання судовим
рішенням законної сили - скасувати,
після набрання даного рішення законної
сили.

Заходи забезпечення позову накладені
ухвалою Тячівського районного суду від
05.02.2014 року, а саме накладений арешт та
заборону відчуження в будь-який спосіб
квартири з надбудовою за рахунок
мансарди в АДРЕСА_1 (реєстраційний
номер 328962) яка на праві власності
належить ОСОБА_2, код НОМЕР_1, а також на
все рухоме майно (транспортні засоби)
до завершення розгляду справи по суті
на набрання судовим рішенням законної
сили - скасувати, після набрання даного
рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення, а особами, які беруть
участь у справі але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення..

Суддя Тячівського

районного суду:
В.В.
Чопик