Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1084/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Запорожець О. М.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

02.04.2014 колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Головуючого
судді - Черненко В.В.

Суддів -
Франко В.А., Потапенка В.І.

За участю
секретаря - Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Новоархангельського
районного суду Кіровоградської
області від 07.02.2014 року по справі за
позовом сільськогосподарського
виробничого кооперативу «Вись» до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні орендованою земельною
ділянкою та зустрічним позовом
ОСОБА_2 до сільськогосподарського
виробничого кооперативу «Вись», третя
особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору на стороні
відповідача - відділ Держземагенства у
Новоархангельському районі
Кіровоградської області про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

Сільськогосподарський виробничий
кооператив «Вись» звернувся у суд з
позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні орендованою
земельною ділянкою. ОСОБА_2 до початку
розгляду справи по суті звернувся із
зустрічним позовом до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Вись», за участі третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - відділ Держземагенства у
Новоархангельському районі
Кіровоградської області про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки.

В обґрунтування позовних вимог СВК
«Вись» зазначив, що 01.09.2007 року між
СВК «Вись» та ОСОБА_3 (який на даний час
помер і його спадкоємцем є відповідач
по справі) укладено договір оренди
земельної ділянки, загальною площею 6,00
га. Даний договір укладено терміном на
п'ять років. Предметом договору є
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Орендна плата визначена сторонами в
даному зобов'язанні в натуральному та
грошовому вигляді в розмірі 3,2 % від
грошової оцінки земельної ділянки.
Даний договір зареєстрований у
Новоархангельському відділі КФЦОДЗК
16.04.2009 року. Позивач зазначив, що в 2012
році СВК «Вись» визначено структуру
посівних площ на 2013 рік по даному
кооперативу і на ділянці відповідача
позивач мав намір посіяти гібрид
кукурудзи «Сплендіс». Після прибуття
на спірну земельну ділянку було
з'ясовано, що ОСОБА_2 самовільно в
порушення умов вищезазначеного
договору та Закону України «Про оренду
землі» засіяв орендовану земельну
ділянку (в період дії договору)
насінням сої.

Позивач зазначив, що орендодавець в
порушення вимог ст. ст. 18, 20 Закону
України «Про оренду землі», ст. 640 ЦК
України, що діяли на момент вчинення
правочину, без законних на те підстав
не дочекавшись закінчення терміну дії
договору приступив до обробітку
земельної ділянки, оскільки термін дії
договору спливає 16.04.2014 року, рахуючи з
дня його реєстрації, як визначено
вищезазначеними статтями. Просив суд
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди
позивачу у користуванні орендованою
земельною ділянкою до закінчення
терміну дії договору, повернути після
набрання рішенням законної сили у
користування СВК «Вись» орендовану
земельну ділянку та стягнути
сплачений судовий збір.

ОСОБА_2 у зустрічному позові посилався
на те, що він має у власності земельну
ділянку площею 6,00 га, яка розташована в
с. Скаліва Новоархангельського
району, яку він успадкував 12.04.2013р.
згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом виданого державним
нотаріусом Новоархангельської
державної нотаріальної контори
Кіровоградської області. Договір
оренди земельної ділянки підписаний
СВК «Вись» та ОСОБА_3 01.09.2007 року та
зареєстрований третьою особою через
один рік і дев'ять місяців, тобто 16.04.2009
року, в якому відомості щодо істотних
умов договору вписав власноручно сам
представник відповідача СВК «Вись» без
урахування усних домовленостей.
Зазначив, що СВК «Вись» всупереч
вимогам ст.. 15 Закону України «Про
оренду землі», яка містить перелік
істотних умов договору оренди в
договір не вписав усних домовленостей
про умови збереження стану об'єкта
оренди, в якому зазначений пункт не
заповнений. Крім того, СВК «Вись» в
односторонньому порядку проводячи
державну реєстрацію договору через
один рік і дев'ять місяців фактично
продовжив термін дії договору і тому
він вимушений подати зустрічний позов
про визнання договору оренди землі
недійсним.

Рішенням Новоархангельського
районного суду Кіровоградської
області від 07.02.2014 року позовні вимоги
СВК «Вись» задоволенні в повному
обсязі. У задоволенні зустрічного
позову- відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з
порушенням норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно ст.303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи первинний позов і
відмовляючи у задоволені зустрічного
позову суд першої інстанції встановив,
що відповідно до державного акту на
право приватної власності на землю
серії III-КР № 004810 від 02.10.2001 року /а.с.7/
ОСОБА_3 є власником земельної ділянки
розміром 6,00 га, яка розташована на
території Скалівської сільської ради
Новоархангельського району
Кіровоградської області.

01.09.2007 року між СВК «Вись» та ОСОБА_3
укладений договір оренди земельної
ділянки, який зареєстрований у
Новоархангельському відділі КФЦОДЗК
16.04.2009 року за № 54 /а.с.5-9/.
Зазначений договір відповідно до п. 8
укладено на термін у п'ять років. В п. 9
договору зазначено, що орендна плата
сплачується орендарем в натуральному
та грошовому вигляді в розмірі 3,2 % від
грошової оцінки земельної ділянки. В п.
17 не вказано умови збереження стану
об'єкта землі. В п. 20 договору
зазначається, що передача земельної
ділянки орендарю здійснюється у
десятиденний строк після державної
реєстрації цього договору за актом
приймання - передачі. У п. 21 договору
зазначено, що після припинення дії
договору орендар повертає
орендодавцеві земельну ділянку у
стані, не гіршому порівняно з тим, у
якому він одержав її в оренду. В п. 28
договору оренди земельної ділянки
зазначено право орендодавця вимагати
від орендаря дотримання екологічної
безпеки землекористування та
збереження родючості ґрунтів
дотримання державних стандартів норм і
правил, у тому числі місцевих правил
забудови населених пунктів. Згідно п. 29
договору, орендодавець зобов'язаний
передати земельну ділянку, що
відповідає умовам договору оренди; не
вчиняти дій, які б перешкоджали
орендареві користуватися орендованою
земельною ділянкою.

Акти про передачу та прийом земельної
ділянки в натурі та визначення меж
земельної ділянки в натурі підписані
сторонами 01.09.2007 року.

Суд встановив, що 08.08.2011 року між
сторонами укладено додаткову угоду до
договору оренди земельної ділянки від
01.09.2007 року /а.с.66/, відповідно до якої
сторони внесли в договір зміни та
доповнення в п. 9 відповідно до яких
орендна плата вноситься орендарем в
натуральній та грошовій формі в
розмірі 6 % від грошової оцінки землі, що
становить 5564 грн. строком на п'ять
років; орендар та орендодавець
погоджуються на продовження дії
договору оренди земельної ділянки на
строк п'ять років з часу підписання
додаткової угоди; п. 17 умови
збереження стану об'єкта оренди -
дотримуватись вимог протиерозійної
організації орендованої земельної
ділянки.

На момент розгляду справи по суті
додаткова угода не пройшла державної
реєстрації.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно статті 1 Закону України
«Про оренду землі» (далі Закон),
визначено, що оренда землі - це
засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

Право оренди земельної ділянки,
відповідно до приписів ч. 5 ст. 6 Закону,
підлягає державній реєстрації.

Стаття 13 Закону вказує, що договір
оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві
земельну ділянку у володіння і
користування на певний строк, а орендар
зобов'язаний використовувати земельну
ділянку відповідно до умов договору та
вимог земельного законодавства.

У відповідності до ст. 27 Закону
орендареві забезпечується захист його
права на орендовану земельну ділянку
нарівні із захистом права власності
на земельну ділянку відповідно до
закону.

Орендар у встановленому законом
порядку має право витребувати
орендовану земельну ділянку з
будь-якого незаконного володіння та
користування, на усунення перешкод у
користуванні нею, відшкодування шкоди,
заподіяної земельній ділянці
громадянами і юридичними особами
України, іноземцями, особами без
громадянства, іноземними юридичними
особами, у тому числі міжнародними
об'єднаннями та організаціями.

Згідно зі ч. 1 ст. 31 Закону договір
оренди землі припиняється в разі:
закінчення строку, на який його було
укладено.

Спори, пов'язані з орендою землі,
вирішуються у судовому порядку, на що
вказує ст. 35 Закону України «Про оренду
землі».

Відповідно до ст. 18, ч. 1 ст. 20 Закону
України « Про оренду землі», які діяли
на момент вчинення правочину, договір
оренди землі підлягає державній
реєстрації й на підставі ч. 1 ст. 210, ч. З
ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України і є
укладеним з моменту такої реєстрації.

Порядок державної реєстрації
договорів оренди землі,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 25.12.1998 року № 2073,
а відповідно до Указу Президента
України від 17.02.2003 року «Про заходи
створення єдиної системи державної
реєстрації земельних ділянок,
нерухомого майна та прав на них у
складі державного земельного
кадастру», який у силу ст. 106
Конституції України є обов'язковим до
виконання на території України, на
Державний комітет України по земельних
ресурсах покладено обов'язок щодо
здійснення у складі державного
земельного кадастру, реєстрації
земельних ділянок, нерухомого майна та
прав на них, договорів оренди земельних
ділянок.

Відповідно до п. 2 Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі,
затвердженого Постановою від 25 грудня
1998 року № 2073, державна реєстрація
договорів оренди є офіційним визнанням
і підтвердженням державою факту
виникнення або припинення права оренди
земельних ділянок.

Відповідно до ч. З ст. 640 ЦК України, яка
діяла на момент вчинення правочину,
договір який підлягає державній
реєстрації, є укладеним з моменту
державної реєстрації.

Згідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

Ст. 15 Закону України «Про оренду землі»
умови збереження стану об'єкта оренди є
істотною умовою договору оренди землі
і відсутність у договорі цієї істотної
умови є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання такого договору
недійсним відповідно до Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 ЦК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позовні вимоги СВК «Вись»
підлягають задоволенню, оскільки дія
договору оренди спірної земельної
ділянки закінчується - 16.04.2014 року, з чим
погодилась і колегія суддів
апеляційного суду.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції зазначив,
що як вбачається з договору оренди у п.
17 договору оренди землі, сторони не
зазначили умови збереження стану
об'єкта оренди, але з договору
вбачається, що умови збереження
стану об'єкта оренди визначені у п. 21
цього договору, де зазначено, що після
припинення дії договору орендар
повертає орендодавцеві земельну
ділянку у стані, не гіршому, порівняно з
тим, у якому він її одержав.
Орендодавець, у разі погіршення
корисних властивостей земельної
ділянки, має право на відшкодування
збитків у розмірі, визначеному
сторонами. Відповідно до п. 30 орендар
використовує орендовану земельну
ділянку згідно з цільовим
призначенням.

Суд першої інстанції зазначив, що
посилання в зустрічному позові
позивача на те, що СВК «Вись» без згоди
орендодавця провело обмін земельних
ділянок не визнається судом як
належний доказ на підтвердження
позовних вимог про визнання договору
недійсним, оскільки зазначені
обставини не є предметом розгляду
даного спору.

В апеляційній скарзі зазначається, що
суд першої інстанції не дотримався
вимог норм матеріального та
процесуального права, та неповно
з'ясував обставини , що мають значення
для справи, і як наслідок ухвалив
незаконне і необґрунтоване рішення.
Зокрема зазначається, що суд першої
інстанції дійшов необґрунтованого
висновку в частині присутності у
договорі оренди землі, істотної умови
договору - умови збереження стану
об'єкту оренди, визначеної статтею 15
Закону України «Про оренду землі».

Колегія суддів перевірила доводи
апеляційної скарги і дійшла висновку,
що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

З правової позиції висловленої
Верховним Судом України в постанові
від 25.12.2013 року вбачається, що виходячи
з того, що відповідно до статті 15
Цивільного кодексу України та статті 3
Цивільного процесуального кодексу
України у порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право то відповідно суд
повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України від 1998 року «Про оренду
землі», визначити істотність цих умов,
а також з'ясувати у чому полягає
порушення їхніх законних прав.

Відповідно до частини 1 статті 15
Закону України «Про оренду землі» -
умови збереження стану об'єкта оренди є
окремою істотною умовою договору
оренди.

З матеріалів справи вбачається, що
оспорюванний договір не містить
окремої істотної умови договору
оренди землі , як умови збереження
стану об'єкта оренди.

Умови збереження стану об'єкта оренди
визначаються чинним законодавством
України і у договорі можуть бути хіба
що відтворені або конкретизовані. Якщо
сторони спеціально не визначили умови
збереження стану земельної ділянки,
яка передана в оренду, вважається, що
сторони погодились із такими умовами,
що встановлені законодавством.

Відповідно до статті 11 Закону України
«Про оренду землі» - ризик випадкового
знищення або пошкодження об'єкта
оренди несе орендодавець, якщо інше не
передбачено договором оренди землі.

У разі прострочення орендодавцем або
орендарем установлених договором
оренди землі строків передачі об'єкта
оренди ризик його випадкового знищення
або пошкодження у цей період несе
сторона, яка допустила прострочення
його передачі.

З матеріалів справи також вбачається,
що у п. 21 договору оренди землі
зазначено, що після припинення дії
договору, орендар повертає
орендодавцеві земельну ділянку у
стані, не гіршому, порівняно з тим, у
якому він її одержав. Орендодавець, у
разі погіршення корисних властивостей
земельної ділянки, має право на
відшкодування збитків у розмірі,
визначеному сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач по зустрічному позову не
зазначив у чому полягає порушення його
прав, як орендодавця - відсутність у
договорах, конкретно визначеної умови
збереження стану об'єкта оренди за
наявності приписів, викладених у п. 21
цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених
вимог та на підставі наданих доказів.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що позовні
вимоги СВК «Вись» підлягають
задоволенню, а у задоволенні
зустрічних позовних вимог відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції, відповідно до
частини 4 статті 10 ЦПК України
сприяв всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, однак позивач не
скористався своїми процесуальними
правами в частині залучення до участі
по справі належного відповідача .

Суд першої інстанції розглянув справу
в межах доводів позовної заяви та
наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не
спростовують, оскільки не
підтверджуються належними доказами,
суперечать фактичним обставинам
справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
, рішення суду першої інстанції
відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новоархангельського
районного суду Кіровоградської
області від 07.02.2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді