Ухвала

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Касьяна О.П.,
Коротуна В.М,

Попович О.В., Ступак
О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5, про усунення
перешкод у користуванні власністю, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 13 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, у якому
просила зобов'язати відповідача
усунути перешкоди у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 та привести вказане
приміщення в попередній стан. Свої
вимоги обґрунтовувала тим, що вона та
відповідач є співвласниками указаної
квартири, проте останній чинить їй
перешкоди у користуванні майном шляхом
розміщення своїх особистих речей на
території місць загального
користування, а саме: розмістив на
кухні пральну машину; в туалетній
кімнаті встановив шафу із газетами та
журналами; поставив ємкості із
мастилом; у ванній кімнаті розмістив
пральні порошки та господарський
інвентар; у прихожій кімнаті поставив
своє взуття та захопив підвісну
вішалку.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 26 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
13 січня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, позов задоволено
частково.

Зобов'язано відповідача ОСОБА_4 і третю
особу ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_3
у користуванні площею загального
користування спільної квартири
АДРЕСА_1 шляхом: надання у передпокої
місця для розміщення особистих речей
(взуття) ОСОБА_3 та підвісної вішалки;
звільнення туалетної кімнати від
речей, що не призначені для
використання в ній; надання можливості
встановити та користуватися в кухні
шафою для посуду та холодильником
«Indesit»; надання можливості
користуватися ванною кімнатою.

У касаційній скарзі відповідач ОСОБА_4
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 є співвласниками квартири
АДРЕСА_1.

Так, звертаючись до суду з цим позовом,
ОСОБА_3 обґрунтувала свої вимоги тим, що
відповідач ОСОБА_4 чинить їй перешкоди
у користуванні майном шляхом
розміщення своїх особистих речей на
території місць загального
користування, а саме: розмістив на
кухні пральну машину; в туалетній
кімнаті встановив шафу із газетами та
журналами; поставив ємкості із
мастилом; у ванній кімнаті розмістив
пральні порошки та господарський
інвентар; у прихожій кімнаті поставив
своє взуття та захопив підвісну
вішалку.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» оскільки правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів та осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси (частини перша та друга
статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити,
чи були порушені, невизнані або
оспорені права, свободи чи інтереси
цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є
залучений у справі відповідач
відповідальним за це.

У силу положень статей 21, 24, 41
Конституції України, статей 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, в тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий
режим спільної часткової власності
визначається главою 26 ЦК України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування та
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди -
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток, співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Зміст права власності, яке полягає у
праві володіння, користування та
розпорядження своїм майном визначено у
ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює
конституційний принцип непорушності
права власності, передбачений ст. 41
Конституції України. Він означає, що
право власності є недоторканим,
власник може бути позбавлений або
обмежений у його здійсненні лише
відповідно і в порядку, встановлених
законом.

Поняття спільної часткової власності
викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності. Отже, право спільної
часткової власності - це право двох або
більше осіб за своїм розсудом володіти,
користуватися і розпоряджатися
належним їм у певних частках майном,
яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової
власності володіє не часткою майна в
натурі, а часткою в праві власності на
спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються
відповідними відсотками від цілого чи
у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Проте, зобов'язуючи відповідача ОСОБА_4
не чинити перешкод ОСОБА_3 у
користуванні площею загального
користування спільної квартири
АДРЕСА_1 шляхом: надання у передпокої
місця для розміщення особистих речей
(взуття) ОСОБА_3 та підвісної вішалки;
звільнення туалетної кімнати від
речей, що не призначені для
використання в ній; надання можливості
встановити та користуватися в кухні
шафою для посуду та холодильником
«Indesit»; надання можливості
користуватися ванною кімнатою,
апеляційний суд не надав належної
оцінки тій обставині, що, розміщуючи
особисті речі у квартирі, яка є
спільною частковою власністю,
відповідач таким чином реалізував своє
право власності, яке в силу
вищезазначених норм матеріального
права є непорушним і не може бути
обмеженим.

Крім того, апеляційний суд в
достатньому обсязі не перевірив
доводів позивача про те, яким чином
порушено її право шляхом розміщення
відповідачем його особистих речей у
квартирі та якими конкретно доказами
це підтверджується.

Водночас, зобов'язуючи третю особу
ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_3 у
користуванні площею загального
користування спільної квартири
АДРЕСА_1, апеляційний суд порушив норми
процесуального права, оскільки судом
не вирішувалося питання про зміну
процесуального статусу третьої особи
ОСОБА_5 на відповідача.

Таким чином, рішення апеляційного суду
не відповідає вимогам ст. 316
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості.

З огляду на зазначене, правильним є
висновок суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову у зв'язку
з недоведеністю та безпідставністю
заявлених вимог.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд першої
інстанції правильно визначився з
характером спірних правовідносин та
нормами матеріального права, які
підлягають застосуванню, повно,
всебічно та обґрунтовано встановив
обставини справи, надав належну оцінку
наявним у справі доказам, в результаті
чого ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам ст. ст.
213, 214 ЦПК України.

Безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився
помилки в застосуванні матеріального
та процесуального закону, що призвело
до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку про те, що касаційну
скаргу необхідно задовольнити, рішення
апеляційного суду скасувати із
залишенням рішення суду першої
інстанції в силі з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
13 січня 2014 року скасувати, рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 26 листопада 2013 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. Штелик

Судді: О.П. Касьян

В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак