Провадження №2/761/253/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 квітня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарях Івченко В.П.,
Кукушкіному О.М., Губиш Т.Л., Булах Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства "Альфа-банк",
третя особа: ОСОБА_2, про визнання
договору поруки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач, ОСОБА_1) звернулася до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Альфа-банк»
(далі по тексту - ПАТ «Альфа- банк»),
третя особа: ОСОБА_2 (далі по тексту -
ОСОБА_2, третя особа) про визнання
договору поруки недійсним.

Свої позовні вимоги обґрунтовує
тим, що у 2008 році вона отримала
лист-погодження змін умов кредитного
договору від ПАТ «Альфа-банк», зі
змісту якого їй стало відомо, що вона є
поручителем відповідно до договору
поруки №490057159-П від 12.02.2008 року (далі по
тексту - Договір поруки), який укладено
між нею та ЗАТ «Альфа-банк» в
забезпечення зобов'язань позичальника
- ОСОБА_2 за кредитним договором №9
від 12.02.2008 року. Після цього, позивач
неодноразово отримувала листи з
вимогами сплатити заборгованість
відповідно до кредитного договору,
оскільки відповідно до ст. 3 Договору
поруки, поручитель та боржник перед
банком відповідають як солідарні
боржники. Однак, позивачка зазначає, що
жодних пропозицій щодо укладення
договору поруки не отримувала, ніякий
дій стосовно підписання договору не
вчиняла, підпис в договорі поруки є
підробленим, а тому, оскільки на момент
вчинення правочину не було додержано
вимог ст. 203 Цивільного кодексу України
(далі по тексту - ЦК України), договір
поруки повинен бути визнаний
недійсним, як це передбачено ст. 215 ЦК
України.

Позивач в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, просив задовольнити позов, з
викладених у ньому підстав.

Представник відповідача до суду
не з'являвся, направив на адресу суду
клопотання щодо розгляду справи у його
відсутності, заперечив в повному
обсязі щодо задоволення позовних
вимог.

Третя особа, у судове засідання,
яке відбулося 08.04.2014 року, з'явився,
позовні вимоги підтримав, просив позов
задовольнити.

Суд, повно і всебічно дослідивши
матеріали справи, вислухавши пояснення
сторін, вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

12.02.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк»
та ОСОБА_2 було укладено Кредитний
договір №490057159.

12.02.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк»
та ОСОБА_1 було укладено договір поруки
№490057159-П від 12.02.2008 року в забезпечення
зобов'язань позичальника - ОСОБА_2 за
кредитним договором №9 від 12.02.2008
року (а.с. 9).

Згідно договору поруки,
поручителем боржника ОСОБА_2 є позивач
ОСОБА_1 Договір підписаний стороною:
ЗАТ «Альфа-Банк». Також договір містить
підпис від імені ОСОБА_1 (в графі
поручитель). Факт підписання договору
поруки позивачем ОСОБА_1 заперечується.

Відповідно до ст. 2 Договору
поруки, поручитель поручається за
виконання боржником наступних
зобов'язань, що виникли на підставі
основного договору (кредитного
договору) або можуть виникнути на
підставі нього у майбутньому:

- обов'язок повертати банку кредит
рівними частинами, у терміни, визначені
основним договором та додатком №1, але
в будь-якому випадку не пізніше 12.02.2015
року;

- обов'язок щомісячно сплачувати
банку проценти за користування
кредитом;

- обов'язок у випадках,
передбачених основним договором або
законодавством України, у строк не
пізніше 10 днів з дати пред'явлення
відповідної вимоги достроково
повернути банку кредит, сплатити
проценти за користування ним і
виконати всі інші обов'язки, що
виникають із основного договору;

- обов'язок сплатити банку
неустойку (пеню, штрафи) та понад суму
неустойки (пені, штрафів) відшкодування
збитків, заподіяні банку невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань за основним
договором.

Положеннями ст. 3 Договору поруки
визначено, що поручитель та боржник
перед банком відповідають як солідарні
боржники.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити вимогам
цього Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 208 ЦК України, у
письмовій формі належить вчиняти
правочини між фізичною та юридичною
особою, між юридичними особами.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.1-3,5,6 ст. 203 цього
кодексу. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, у
разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України,
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ст. 627 ЦК України, вбачається, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

В п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України зазначено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків зокрема є договори.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 553 ЦК України, за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Згідно висновку судово-почеркознавчої
експертизи №14193/14194/13-32 від 07.02.2014 року
вбачається, що підписи від імені
ОСОБА_1, що розташовані в рядку
«Поручитель» на кожному аркуші
договору поруки №490057159-П від 12.02.2008
року, укладеного від імені ОСОБА_1 та
ЗАТ «Альфа-Банк», виконані не ОСОБА_1, а
іншою особою з наслідуванням підпису
ОСОБА_1

З огляду на вищевикладене вбачається,
що позивач ОСОБА_1 не підписувала
договір поруки №490057159-П від 12.02.2008 року,
а тому не брала на себе зобов'язань
боржника ОСОБА_2, що випливають з
кредитного договору від 12.02.2008 року.
Договір поруки укладено невідомою
особою, яка підписала договір поруки з
наслідуванням підпису позивача.
Правочин не був спрямований на реальне
настання правових наслідків, оскільки
невідома особа не збиралась виконувати
обов'язки за договором поруки.

Таким чином, вільного волевиявлення
учасника даного правочину, ОСОБА_1, не
було. Згідно норм ЦК України за
відсутності такої умови, договір
визнається недійсним.

Судові витрати підлягають стягненню з
відповідача ПАТ «Альфа-Банк» на
користь позивача відповідно до вимог
ст. 88 ЦПК України, а саме: судовий збір у
розмірі 114,70 грн. та витрати, пов'язані з
проведенням судової експертизи у
розмірі 3060,00 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218,
223 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним Договір поруки №
490057159-П від 12.02.2008 року, укладений між
Закритим акціонерним товариством
"Альфа-Банк" та ОСОБА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Альфа-банк" на користь
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 114 грн. 70
коп. та витрат пов'язаних із
проведенням судової експертизи у
розмірі 3060 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
А.І. Саадулаєв