У Х В А Л А

15 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Шеремет А.М.,

суддів: Бондаренко Н.В.,
Ковалевича С.П.

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку „ПриватБанк" на
ухвалу Рівненського районного суду
від 20 січня 2014 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
„ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення, -

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк „ПриватБанк"(далі ПАТ
КБ „ПриватБанк") 07 червня 2012 року
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення.

Ухвалою Рівненського районного суду
від 20 січня 2014 року провадження у
даній справі закрито на підставі п. 2 ч.
1 ст. 205 ЦПК України.

Вважаючи дану ухвалу незаконною через
порушення судом норм процесуального
права ПАТ КБ „ПриватБанк" подав
апеляційну скаргу.

Вказує, що закриваючи провадження у
справі суд не дослідив з яких підстав
Рівненський районний суд 15 листопада
2010 року постановив судове рішення, яким
відмовив ПАТ КБ "ПриватБанк" у позові.

Вказує, що у вищевказаному рішенні
зазначено, що банком не дотримано
вимог, передбачених ст. 33, ст. 35 Закону
України "Про іпотеку", банк не надсилав
іпотекодавцю та боржнику, якщо він
відмінний від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення не менш
ніж за тридцятиденний строк.
Недотримання цих правил є перешкодою
для звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Враховуючи вимоги закону та зауваження
суду ПАТ КБ "ПриватБанк" виконав вимоги
ст. 35, 40 Закону України "Про іпотеку"
щодо направлення письмового
повідомлення всім особам у повному
обсязі, та звернулись до суду з позовом
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення з інших підстав
та предмету позову.

Просить скасувати оскаржувану
ухвалу та направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Постановляючи ухвалу про закриття
провадження у справі суд першої
інстанції виходив з того, що спір виник
між тими самими сторонами і з тих самих
підстав, оскільки набрало законної
сили рішення суду з приводу спору між
тими самими сторонами, про той самий
предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів апеляційного суду не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо набрали законної сили
рішення суду або ухвала суду про
закриття провадження у справі у зв'язку
з відмовою позивача від позову або
укладенням мирової угоди сторін,
ухвалені або постановлені з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

За змістом зазначених норм,
закриття провадження у справі у цьому
разі можливе лише за умови, що рішення,
яке набрало законної сили, ухвалено у
справі за позовом, тотожним до позову,
який розглядається, тобто збігаються
сторони, предмет і підстави позовів.
Нетотожність хоча б одного елементу не
перешкоджає заінтересованим особам
звернутися до суду з позовом і не дає
суду підстав для закриття провадження
у справі.

Суд першої інстанції при обгрунтуванні
оскаржуваної ухвали покликається на
рішення Рівненського районного суду
від 15 листопада 2010 року ухвалене по
справі за позовом ПАТ „ПриватБанк" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення. Вищевказане рішення суду
набрало законної сили.

Однак, як вбачається з даного рішення,
відмовляючи в задоволенні цих вимог,
суд першої інстанції покликався на ті
обставини, що письмова вимога,
передбачена ст. 35 Закону України „Про
іпотеку", банком іпотекодавцю та/або
боржнику не направлялась, а тому позов
про звернення стягнення на предмет
іпотеки є передчасним.

Оскільки позивач зазначив, що виконав
вимоги закону щодо повідомлення осіб,
як це передбачено Законом України
„Про іпотеку", а сума заборгованості,
на яку позивач просить звернути
стягнення, зросла, тобто змінились
підстава і предмет позову, то висновок
суду про тотожність позовів є невірним.

Таким чином, при винесенні
оскаржуваної ухвали, у порушення вимог
ст.ст. 205, 212-214 ЦПК України, суд першої
інстанції не дав належної правової
оцінки тому, що при повторному
зверненні до суду підстави,
обґрунтування позовних вимог та інші
доводи позову ПАТ КБ "ПриватБанк"
відрізняються від тих, що мали місце
при першому звернені до суду, де суд
виходив із передчасності позовних
вимог.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку, що постановлена у справі
ухвала підлягає скасуванню із
направленням справи для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 313 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку „ПриватБанк" задовольнити.

Ухвалу Рівненського районного суду від
20 січня 2014 року скасувати і направити
справу для продовження розгляду до
Рівненського районного суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції
оскарженню не підлягає.

Головуюча
А.М. Шеремет

Судді:
Н.В. Бондаренко

С.П. Ковалевич