Справа № 459/6297/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 року
Червоноградський міський суд
Львівської області

в складі: головуючого - судді
Кріль М.Д.

при секретарі
Пилипяк Ю.М.

за участю: позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
Тодорович О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Червонограді справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
про стягнення моральної шкоди
заподіяної набуттям хронічного
професійного захворювання та
трудового каліцтва при виконанні
трудових обов'язків.

в с т а н о в и в:

Позивач в грудні 2013 року
звернувся в суд з даним позовом, в заяві
вказав, що з 30.07.1964 року по 01.06.2006 року
він працював на підприємствах ДП
«Львіввугілля» з повним робочим днем
під землею. Внаслідок роботи в
шкідливих умовах праці в нього
погіршився стан здоров'я, крім того
09.07.1987 року з ним стався нещасний
випадок внаслідок якого йому було
травмовано праве плече. Висновком МСЕК
від 24.04.2002 року йому було вперше та
безтерміново встановлено 40 % стійкої
втрати професійної працездатності та
ІІІ групу інвалідності. Внаслідок
отримання виробничої травми та
професійного захворювання йому було
завдано великої моральної шкоди у
вигляді фізичних та душевних
страждань, яку він оцінює в сумі 30 000
грн. та просить стягнути з відповідача
на його користь

Позивач в судове засідання не
з'явився, на попередньому судовому
засіданні він та його представник
позов підтримали. Позивач суду пояснив,
що з 28.09.1970 року він почав працювати на
шахті № 5 «Великомостівській»
електрослюсарем, потім працював
підземним бурильником. Робота
проводилася в підземних умовах та була
пов'язана зі важкими негативними
факторами: запиленість повітря,
вологість, шум, фізичні навантаження.
Це призвело до того, що він частково
втратив працездатність і захворів на
професійну хворобу - силікоз. В 2002 році
він був визнаний інвалідом ІІІ групи та
йому було встановлено 40 % втрати
професійної працездатності. У зв'язку з
інвалідністю та професійним
захворюванням він отримав моральні
страждання, які виражаються в
наступному: у нього задишка, в повній
мірі не може виконувати фізичну роботу,
постійно лікується.

Представник відповідача проти
позову заперечила, вказала, що позивач
не звертався з часу встановлення
ступеня втрати працездатності у 2002
році в фонд за відшкодуванням
моральної шкоди. Крім цього позивачем
не подано висновку МСЕК, лікаря
психіатра чи висновку ЛКК про
встановлення факту спричинення йому
моральної шкоди внаслідок втрати
працездатності та трудового каліцтва.
З 01.01.2008 року фонд не виплачує
відшкодування моральної шкоди не
дивлячись на періоди встановлення
ступеня втрати працездатності. Просить
відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши учасників судового
розгляду та дослідивши письмові
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до часткового задоволення.

З трудової книжки на ім'я ОСОБА_1
від 01.08.1964 року, акту розслідування
професійного захворювання від 03.04.2002
року вбачається, що стаж роботи
позивача в підземних умовах шахти
вугільного басейну становить 18 років 5
місяців.

Відповідно до довідки обласної МСЕК № 3
серії ЛВА-2 № 007067 від 24.04.2002 року та
виписки з карти хворого денного
стаціонару, що позивачу ОСОБА_1
безтерміново встановлено 40 % втрати
професійної працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням та ІІІ
групу інвалідності. А як вбачається з
довідки Обласної МСЕК № 3 від 16.10.2002
року № 007529, ОСОБА_1 було вперше та
безтерміново встановлено 20 % трудового
каліцтва.

У зв'язку з наявністю вищевказаного
захворювання позивач неодноразово
перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, що вбачається
з наданих позивачем виписок з історії
хвороби.

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 4 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про охорону
праці» державна політика в галузі
охорони праці базується, зокрема на
принципах пріоритету життя і здоров'я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
безпечних і здорових умов праці,
соціального захисту працівників,
повного відшкодування шкоди особам,
які потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Згідно ч. 1 ст. 9 даного
закону, відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві ц професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Укладаючи з роботодавцем угоду про
обов'язкове страхування від нещасного
випадку страховик (Фонд соціального
страхування від нещасних випадків) тим
самим бере на себе зобов'язання надати
застрахованим особам передбачені
Законом соціальні послуги та виплати.

На час спірних правовідносин діяли як
ч. 3 ст. 34 ЗУ від 23.09.1999 року № 1105-ХІV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності» так і ст. 9 ЗУ «Про
охорону праці», згідно з якою
відшкодування шкоди, заподіяної
працівником внаслідок ушкодження його
здоров'я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
законодавства України.

Згідно п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Надаючи соціальні послуги
застрахованим та здійснюючи страхові
виплати грошових сум, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
здійснює забезпечення соціального
захисту громадян у разі тимчасової,
стійкої або повної втрати
працездатності.

Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Зокрема, моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Встановлення Законом обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку та професійного захворювання.

Згідно із ч. 4 ст. 14 ЗУ «Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», до професійного
захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної
діяльності застрахованого та
зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
встановлено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних, тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення,
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Втративши частково працездатність на
виробництві, позивач не взмозі в повній
мірі виконувати ту чи іншу роботу,
постійно повинен проходити курс
лікування у зв'язку з професійною
хворобою, обмежений в життєдіяльності,
а тому суд вважає, що йому завдана
моральна шкода.

Таким чином, суд покладає обов'язок
відшкодувати моральну шкоду позивачу
на відповідача - відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області, яка спричинена
внаслідок професійного захворювання
та трудового каліцтва.

Враховуючи наведене, беручи до уваги
те, що при визначенні розміру грошового
відшкодування моральної шкоди,
відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України,
необхідно врахувати характер
заподіяної позивачу шкоди, глибину
фізичних та душевних страждань
позивача, а також вимоги розумності та
справедливості, тому суд вважає, що
позов підлягає до часткового
задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215, 218
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити
частково.

Стягнути з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_1 6
000 (шість тисяч) грн. на відшкодування
моральної шкоди завданої внаслідок
професійного захворювання та 2 (дві
тисячі) грн. на відшкодування моральної
шкоди спричиненої трудовим каліцтвом
при виконанні трудових обов'язків, а
всього 8 000 (вісім тисяч) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області на протязі 10 днів з
часу проголошення.

Суддя:
М. Д. Кріль