АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/233/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Башмаков Є.А. Доповідач - Кіктенко
Л.М. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. Дніпропетровськ

29 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого судді: Кіктенко Л.М.

Суддів: Глущенко Н.Г., Осіяна О.М.

при секретарі: Нікуліній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня
2013 року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк Кредит
Дніпро» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 17 жовтня 2013 року
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Банк Кредит
Дніпро» до ОСОБА_4 задоволено.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_4,
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення суду скасувати та
постановити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
Банку, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 22.04.2008 року між
банком та відповідачем ОСОБА_2 був
укладений договір № 101 - А - UAH.

Згідно п. 1.1 кредитного договору банк
надає позичальнику, з урахуванням його
платоспроможності, споживчий кредит у
сумі 63 600 грн. на придбання автомобіля, а
також непоновлювальну кредитну
відкличну лінію з лімітом 18 444 грн. на
оплату страхових платежів.

У відповідності до п. 1.3 кредитного
договору плата за користування
одержаним кредитом встановлюється у
розмірі 15,00 % річних, винагорода за
надання фінансового інструменту
встановлюється в розмірі 1,95 % від суми
наданого кредиту одноразово. Плата за
користування одержаним кредитом на
оплату страхових платежів
встановлюється у розмірі 24 % річних.

Пунктом 1.4 кредитного договору
передбачено, що у разі прострочення
повернення кредиту на придбання
автомобіля, плата за користування
встановлюється в розмірі 30,00 % річних. У
разі прострочення повернення кредиту
на оплату страхових платежів
встановлюється в розмірі 48 % річних.

В забезпечення належного виконання
зобов'язання за вищезазначеним
кредитним договором позичальник
передав у заставу автомобіль DAEWOO LANOS 2008
р.в., державний номер НОМЕР_1, що
передбачено п. 2.1 кредитного договору №
101 - А - UAH від 22.04.2008 року.

23.09.2008 року між банком та ОСОБА_2 було
укладено додаткову угоду № 1 до
кредитного договору № 101 - А - UAH
від 22.04.2008 року. За умовами вказаної
угоди внесено зміни до п. 1.3 кредитного
договору та викладено його у наступній
редакції: плата за користування
кредитом на придбання автомобіля
встановлюється у розмірі 17% річних,
винагорода за надання фінансового
інструменту встановлюється в розмірі
1,95% від суми наданого кредиту
одноразово. Плата за користування
одержаним кредитом на оплату страхових
платежів встановлюється у розмірі 24 %
річних.

Даною угодою було внесено зміни до п. 1.4
та викладено його в наступній редакції:
у разі прострочення повернення кредиту
на придбання автомобіля, плата за
користування одержаним кредитом
встановлюється у розмірі 34,00% річних. У
разі прострочення повернення кредиту
на оплату страхових платежів
встановлюється у розмірі 48,00 % річних.

Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання по
кредитному договору не виконує, що
підтверджується виписками по особових
рахунках позичальника.

Тому станом на 19.07.2013 року сума
заборгованості складає 56 744,35 грн., з
яких - 36 357,38 грн. - несплачене тіло
кредиту, 7 342,05 грн. - пеня за несвоєчасне
погашення кредиту, 2 396,99 грн. - пеня за
несвоєчасне погашення відсотків по
кредиту; 3 602,26 грн. - інфляція
заборгованості за користування
кредитом, 3 390,90 грн. - три відсотки
річних за несвоєчасну сплату кредиту; 2
157,61 грн. - інфляція заборгованості за
несплату відсотків, 1 497,16 - три відсотки
річних за несвоєчасну сплату
нарахованих відсотків, розрахунок
наявний в матеріалах справи.

Пунктом 8.1 кредитного договору №
101 - А - UAH від 22.04.2008 року
передбачено, що за прострочення
виконання будь-яких грошових
зобов'язань за цим договором
передбачена пеня в розмірі 0,04 %, але не
більше подвійної ставки НБУ від
простроченої до оплати суми за кожен
календарний день.

У відповідності до вимог ст., ст. 526, 530
ЦК України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася та сплати
відсотків, належних йому відповідно до
ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, що прострочив виконання
грошового зобов'язання, за вимогою
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням індексу інфляції
за весь час прострочення, а також три
відсотки річних від простроченої суми.

Враховуючи те, що відповідач
належним чином не виконував умови
кредитного договору, його представник
ОСОБА_5 не заперечував наявність
заборгованості за вищезазначеним
кредитним договором, суд першої
інстанції обґрунтовано стягнув з
відповідача на користь позивача суму
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 56744 грн.35 коп.

Рішення суду відповідає вимогам
норм матеріального, процесуального
права, встановленим обставинам і
матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги про те,
що заборгованість за даним кредитним
договором не може бути предметом
даного спору, оскільки щодо стягнення
цієї заборгованості у безспірному
порядку вже існує на виконанні
виконавчий напис і повторне стягнення
заборгованості з того ж самого
зобов*язання чинним законодавством не
передбачено, є необґрунтованими.

12 вересня 2012 року Жовтневим
відділом Державної виконавчої служби
ДМУЮ винесено постанову про повернення
виконавчого документу стягувачеві і
реально виконання виконавчого напису
не проводилося і виконання виконавчого
напису закінчено.

Абзацем 1 п.9 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
передбачено, що право вибору способу
судового захисту , передбаченого
законом або договором належить
виключно позивачеві.

Відповідно до абзацу 2 п.9 вказаної
Постанови Пленуму задоволення позову
кредитора про звернення стягнення на
предмет іпотеки (застави) не є
перешкодою для пред*явлення позову про
стягнення заборгованості з поручителя
за тим самим договором кредиту у разі,
якщо на час розгляду справи
заборгованість за кредитом не
погашена.

Позивачем суду апеляційної
інстанції надані докази: акт приймання
позивачем залогового майна-автомобіля
DAEWOO LANOS 2008 р.в., державний номер
НОМЕР_1(а.с.109), висновок про його
вартість (а.с.106), довідку-рахунок про
реалізацію цього майна за 36000 грн.(а.с.107)
та квитанцію №106969 (а.с.108) про прийняття
вказаної суми від відповідача на
погашення заборгованості за кредитним
договором, ця сума включена на
погашення заборгованості та в
розрахунок заборгованості, сума якого
співпадає з розрахунком, який суд
першої інстанції брав за основу для
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

В матеріалах справи наявний
детальний розрахунок заборгованості,
який відповідачем не спростований.

Посилання скаржника на те, що існує
виконавчий напис нотаріуса, який може
бути пред*явлений позивачем для
виконання, не може бути прийняте судом
до уваги, оскільки пози вачем
пропущений річний строк для
пред*явлення виконавчого напису для
виконання.

Інші доводи апеляційної скарги
протирічать вимогам законодавства, яке
регулює спірні правовідносини, є
формальними і не впливають на
правильність ухваленого рішення суду,
зводяться до переоцінки доказів по
справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК
України виключне право оцінки доказів
належить суду, який має оцінювати
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Виходячи із того, що доказів про
наявність обставин, які мають істотне
значення і спростовують правильність
висновків суду першої інстанції та
правильність стягнутої судом суми
апеляційному суду не надано, судом
першої інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
справа розглянута у рамках позовних
вимог та на підставі доказів, наданих
сторонами, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
слід залишити без змін.

Керуючись ст.,ст.209,303,307,308,314 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 17 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: