АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/442/14
інстанції:Ратушна В.О.
Доповідач: Базіль Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 16 дня
колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Базіль Л.В.

Суддів: Семиженка Г.В., Прокопчук Л.П.

При секретарі: Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Херсоні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 09 грудня 2013 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» звернулося до суду
із зазначеним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що відповідно до
укладеного договору від 05.04.2006 року
ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 10
000,00 тис. грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 36% річних з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

У порушення умов договору
відповідачка зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконала у
зв'язку із чим станом на 30.06.2013 року має
заборгованість в сумі 29854 грн. 17 коп.,
яка складається з наступного:

- 8525 грн. 68 коп. - заборгованість за
кредитом;

- 19430 грн.67 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов
та правил надання банківських послуг:

- 500 гривень штраф (фіксована частина);

- 1397 грн. 82 коп. - штраф (процентна
складова).

На підставі викладеного,
представник ПАТ КБ „ПриватБанк"
просив стягнути з відповідачки на
користь ПАТ КБ „ПриватБанк"
заборгованість у розмірі 29854 грн.17 коп.
та судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного
суду м. Херсона від 09.12.2013 року позов ПАТ
КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приват Банк»
заборгованість за кредитним договором
від 05.04.2006 року в сумі 29854,17 грн. та 298,54
грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судове рішення та
ухвалити нове, яким відмовити позивачу
у задоволенні позовних вимог.

Письмові заперечення на
апеляційну скаргу до суду апеляційної
інстанції не надходили.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення учасників процесу, що
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позовних вимог позивача,
суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що внаслідок порушення
відповідачкою умов кредитного
договору, утворилася заборгованість
перед позивачем, яка на підставі
ст.ст.526, 1054 ЦК України підлягає
стягненню з ОСОБА_2

Проте повністю погодитися з
таким висновком суду не можна, оскільки
ці висновки суперечать вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається,
що згідно кредитному договору б/н від
05.04.2006 року ПАТ КБ „ПриватБанк" надав
ОСОБА_2 кредит в сумі 10 000,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,0% на рік з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. ОСОБА_2 у свою чергу, прийняла на
себе зобов'язання по поверненню
наданого кредиту і виплаті нарахованих
відсотків у порядку, розмірі і терміни
передбачені договором.

07.07.2009 року кредитний ліміт був
знижений з 10000,00 тис. грн. до 8850.00 тис.грн.

В зв'язку з порушенням
відповідачкою умов вказаного договору
у неї станом на 30.06.2013 рік перед
позивачем виникла заборгованість в
сумі 29854 грн.17 коп.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобовязання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За положеннями ч.1 ст.530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, оскільки
відповідачка допустила порушення
зобов'язання шляхом його неналежного
виконання, то суд обґрунтовано прийшов
до висновку про підставність заявлених
позивачем позовних вимог.

Доводи ОСОБА_2 про те, що вона не
отримувала коштів та кредитної картки
не заслуговують на увагу, оскільки як
вбачається із заяви ОСОБА_2, як
позичальника їй 06.04.2006 року видано
банком картку "Універсальна" з
кредитним лімітом 10000.00 тис. грн.
Відповідно до ст.6 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України,
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією зі сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Отже, підписавши 05.04.2006 року заяву на
видачу кредиту, ОСОБА_2 висловила свою
згоду на те, що заява, разом з умовами
надання банківських послуг, тарифами
становить договір про надання
банківських послуг.

Разом з тим, задовольняючи
позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про
стягнення кредитної заборгованості,
суд першої інстанції не повно
встановив обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи, не
взяв до уваги, що п.5.4 правил
користування платіжною карткою строк
погашення процентів за кредитом
визначено щомісячними платежами, а
строк погашення кредиту в повному
обсязі визначено останнім днем місяця
вказаного на картці та не звернув
уваги, що в такому випадку позовна
давність про застосування якої
заявлено відповідачкою повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Як вбачається із інформації по
картці, наданій представником позивача
під час апеляційного розгляду справи,
строк дії картки НОМЕР_1
«Універсальна», яка видана ОСОБА_2
встановлений до квітня 2009 року.

Будь - яких доказів, підтверджуючих,
що відповідачка отримувала картку з
продовженим строком дії матеріали
справи не містять. Не надано таких
доказів представником позивача і під
час апеляційного розгляду справи.

Із наданого ПАТ КБ «Приватбанк»
розрахунку заборгованості вбачається,
що останній раз погашення процентів за
договором ОСОБА_2 проводила 25.08.2009 року
в сумі 200.00 грн. (а.с.8) Після 31.08.2009 року
подальшого надходження коштів на
платіжну карту не відбувалося.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі,є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

Відповідно до ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином, з урахуванням заяви
відповідачки про застосування
позовної давності, наданої під час
розгляду справи судом першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувшись 11 вересня 2013 року до суду з
указаним позовом пропустив
встановлений законом строк позовної
давності.

За таких обставин, рішення суду,
як таке, що ухвалено без повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 у зв'язку зі
спливом строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303,307,309, 316,317 ЦПК
України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Дніпровського
районного суду міста Херсона від 09
грудня 2013 року скасувати і ухвалити
нове рішення.

В задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості
відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту його
проголошення і з цього часу може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання рішенням законної
сили.

Головуючий :

Судді :