Єдиний унікальний номер 262/8602/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3263/2014
Головуючий в 1 інстанції: Любенок Л.Д.
Доповідач Хейло Я.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючої:
Прокопчук Л.М.

суддів: Хейло Я.В.,
Корчистої О.І.

при секретарі
Попченко В.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 28 лютого 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та
піклування Пролетарської районної у м.
Донецьку ради про позбавлення
батьківських прав та стягнення
неустойки (пені) за несвоєчасну сплату
аліментів,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 28 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення
батьківських прав та стягнення
неустойки (пені) за несвоєчасну сплату
аліментів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату
аліментів на утримання доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01 листопада 2011
року по 08 листопада 2013 року в сумі 10000
гривень. У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про позбавлення батьківських
прав відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги у повному обсязі.
Зазначає, що відповідач життям доньки
не цікавиться, не надає допомогу на її
утримання, не піклується про фізичний,
духовний розвиток, свідомо нехтує
батьківськими обов'язками, що є
підставою для позбавлення його
батьківських прав відносно доньки,
крім того при вирішенні позовних вимог
про стягнення пені суд безпідставно
зменшив її розмір до 10 000 грн.,
пославшись на норми ч.2 ст.196 СК України,
хоча відповідач не надав належні
докази, що за законом є підставою для
зменшення розміру пені.

В судове засідання апеляційного суду
сторони не з'явилися, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином та суд вважає можливим
розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга позивача
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції при розгляді
справи встановлено, що 17 січня 2009 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, від якого
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3
(а.с. 7).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 стала
проживати разом зі своєю матір'ю ОСОБА_1
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Із розрахунку Відділу ДВС
Пролетарського РУЮ в м. Донецьку видно,
що заборгованість ОСОБА_2 по аліментах
станом на 08 листопада 2013 року становить
27408,19 гривень (а.с.11).

Сума неустойки (пені) за прострочення
сплати аліментів за період з жовтня 2011
року по 08 листопада 2013 року складає
81370,98 гривень

Згідно висновку органу опіки та
піклування Пролетарської районної в м.
Донецьку ради від 20.01.2014 року
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав
відносно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є
недоцільним (а.с.34).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог позивача в частині позбавлення
батьківських прав, суд першої
інстанції виходив з того, що під час
судового засідання не здобуто
безспірних доказів, що свідчать про
ухилення ОСОБА_2 від своїх батьківських
обов'язків та останній бажає брати
участь у вихованні доньки.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1 про стягнення пені, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги в цієї частині є обґрунтованими,
проте прийшов до висновку про
зменшення розміру пені з урахуванням
матеріального становища відповідача.

Зазначений висновок суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції правильно встановив, що
правовідносини, які виникли між
сторонами регулюються ст. 164 Сімейного
кодексу України (далі СК України).

Відповідно до ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового
будинку або з іншого закладу охорони
здоров'я без поважної причини і
протягом шести місяців не виявляли
щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або
наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів
експлуатації дитини, примушують її до
жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного
злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на
звернення до суду з позовом про
позбавлення батьківських прав мають
один з батьків, опікун, піклувальник,
особа, в сім'ї якої проживає дитина,
заклад охорони здоров'я, навчальний або
інший дитячий заклад, в якому вона
перебуває, орган опіки та піклування,
прокурор, а також сама дитина, яка
досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду з позовом про
позбавлення відповідача ОСОБА_2
батьківських прав, позивач, як на
підставу позову, посилалася на
ухилення відповідача від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007р. № 3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» ухилення батьків
від виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками.

Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК
України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
недоведеність позовних вимог про
позбавлення відповідача батьківських
прав. Позивачем не надано суду доказів
щодо свідомого нехтування
відповідачем своїми обов'язками по
вихованню дитини, відповідає бажає
приймати участь у вихованні дитини,
через зайнятість на роботі не може
часто зустрічатися із дитиною, проте
приймає для цього певні заходи.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007р. № 3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом.

Відповідно до роз'яснень , наданих у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 15.05.2006 року «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного Кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів » № 3 від 15.05.2006
року, передбачена ст.196 СК
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у вигляді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
не можна покладати відповідальність,
якщо заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати,затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками.

Оскільки, визначені у законі
обставини для звільнення відповідача
від сплати пені за прострочення сплати
аліментів встановлені не були, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що позивач
має право на стягнення пені з
відповідача за прострочення сплати
аліментів.

Проте, ч.2 ст.196 СК України передбачає
, що розмір неустойки може бути
зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Враховуючи матеріальне становище
відповідача, який не працює, не має
постійного заробітку , апеляційний суд
вважає, що, суд першої інстанції,
всупереч доводів апеляційної скарги
позивача, обґрунтовано зменшив розмір
неустойки до 10 000 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на
необґрунтоване зменшення суми пені,
суд не може прийняти до уваги, оскільки
заперечуючи проти такого зменшення
позивач не надала доказів , що свідчать
про те, що відповідач має матеріальну
можливість сплатити пеню у повному
обсязі відповідно до наданого
розрахунку.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Суд першої інстанції повно та всебічно
перевірив обставини справи, дав їм
належну оцінку та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для
скасування рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги не має,
доводи апеляційної скарги
необгрунтовані і не спростовують
висновків суду, тому відповідно до
частини 1 ст.308 ЦПК України апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд Донецької області,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 28 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: