АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2743/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Башмаков Є. А. Доповідач - Демченко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Демченко
Е.Л.

суддів - Волошина М.П.,
Куценко Т.Р.

при секретарі - Денисенко
А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» на рішення Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська від
29 січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
третя особа - ОСОБА_4, приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про визнання
іпотечного договору недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з уточненим позовом до публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль») про визнання іпотечного
договору недійсним, мотивуючи тим, що
вона є власником домоволодіння
АДРЕСА_1.

28 грудня 2006 року між нею та ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» укладено
іпотечний договір 014/121681/3168/82/109.
Відповідно до умов даного договору,
вона поручилась зазначеним вище
нерухомим майном за виконання
зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним
договором №014/121681/3168/82 від 28 грудня 2006
року, що укладений між останнім та ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль».

Посилаючись на те, що в порушення норм
Закону України «Про іпотеку» в іпотеку
нею передано лише домоволодіння, без
земельної ділянки, на якій воно
розташовано, а тому просила визнати
недійсним іпотечний договір
№014/121681/3168/82/109 від 28 грудня 2006 року,
укладений між нею та ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в забезпечення виконання
ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним
договором №014/121681/3168/82 від 28 грудня 2006
року, укладеним між ним та ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль». Скасувати в
Єдиному державному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
заборону на відчуження домоволодіння з
земельною ділянкою, розміром 0,0665 га, по
АДРЕСА_1. Скасувати обтяження в
Державному реєстрі іпотек на
домоволодіння АДРЕСА_1. Скасувати
обтяження в Державному реєстрі іпотек
на земельну ділянку, розміром 0,0665 га, по
АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 29 січня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати рішення Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська від
29 січня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
находить, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які буди досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5)чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6)як розподілити між
сторонами судові витрати; 7)чи є негайні
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8)чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак зазначеним вимогам закону
ухвалене у справі рішення суду не
відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, районний
суд виходив з того, що в іпотечному
договорі зазначено, що земельна
ділянка, загальною площею 0,0665 га, на
якій розташований предмет іпотеки -
домоволодіння, належить позивачу на
праві приватної власності і в іпотеку
не передавалася.

Проте, з такими висновками погодитися
не можна.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
28 грудня 2006 року між відкритим
акціонерним товариством «Райффайзен
Банк Аваль», правонаступником якого є
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3
укладений договір іпотеки, який
забезпечує вимоги іпотекодержателя
(ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), що
витікають з кредитного договору
№014/121681/3168/82 від 29 грудня 2006 року.
Предметом іпотеки є домоволодіння
АДРЕСА_1, власником якого являється
ОСОБА_3 Зазначене домоволодіння
розташоване на земельній ділянці
площею 0,0665 га, власником якої також є
позивач.

Рішенням Жовтневого районного
суду м.Дніпропетровська по справі за
позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки від 04 жовтня 2013 року,
яке набрало чинності, звернуто
стягнення на предмет іпотеки за
іпотечним договором від 28 грудня 2006
року, а саме домоволодіння АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_3, для
задоволення грошових вимог ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» за кредитним
договором від 28 грудня 2006 року в сумі
2.017.093 грн.50 коп., шляхом проведення
прилюдних торгів у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження».

З матеріалів справи вбачається,
що при укладенні іпотечного договору
№014/121681/3168/82/109 з позивачем були
дотримані всі передбачені законом
істотні умови договору, які обумовлені
згодою сторін, як узгоджені сторонами,
так і прийняті ними, про що свідчить
підпис позивача.

У відповідності до роз'яснень п.7
Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 06 листопада
2009 року №9, правочин може бути визнаний
недійсним лише з підстав, визначених
законом, та із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Згідно до ст.215 ЦК України підставою
визнання недійсності договору як
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною 1-3,5 ст.203 ЦК України.
Врахувавши фактичні обставини у
справі, норми законодавства, які
регулюють порядок укладення
іпотечного договору, визначають його
форму та зміст, наявний іпотечний
договір, суд приходить до висновку, що
при укладанні договору сторонами були
дотримані всі передбачені діючим
законодавством істотні умови даного
виду договорів, які обумовлені їх
згодою, як узгоджені сторонами, так і
ними прийняті, а також дотримані вимоги
щодо форми договору. Крім того, на
момент укладення договору обидві
сторони мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності, їх
волевиявлення відповідало їхній
внутрішній волі, було вільним, що
підтверджується власноручними
підписами учасників правочину та
печаткою фінансової установи, що
виключає можливість визнання спірного
договору недійсним як правочину.

З договору іпотеки №014/121681/3168/82/109 від 28
грудня 2006 року видно, що він був
укладений за волевиявленням обох
сторін, кожна із сторін розуміла мету
укладення договору. До суду з даним
позовом ОСОБА_3 звернулась лише у
жовтні 2013 року, тобто через сім років,
та після ухвалення 04 жовтня 2013 року
Жовтневим районним судом
м.Дніпропетровська рішення про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до вимог ст.575 ЦК України
іпотека є окремим видом застави
нерухомого майна, що залишається у
володінні заставодавця або третьої
особи. Правила про іпотеку землі та
інші окремі види застав встановлюються
законом.

Статтею 2 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що законодавство України
про іпотеку базується на Конституції
України і складається з Цивільного
кодексу України, Господарського
кодексу України, Земельного кодексу
України, цього Закону та інших
нормативно-правових актів, а також
міжнародних договорів України.
Статтею 3 Закону передбачено, що
іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору.

Відповідно до вимог ст.598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про
іпотеку» та п.5.1 договору іпотеки, у
разі порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення.
Позивачу надсилалась вимога про
виконання грошових зобов'язань від 03
червня 2013 року за №1651 та вимога про
усунення порушення за кредитним
договором від 06 червня 2013 року(а.с.10,11).

Як зазначено в п.40 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року
№5, якщо предметом іпотеки є об'єкт
незавершеного будівництва, то по
закінченні його будівництва іпотека
зберігає силу, і її предметом є будівля
(споруда), зведена в результаті
завершення будівництва. Якщо будівля
(споруда), у тому числі й об'єкт
незавершеного будівництва, що
передається в іпотеку, розташована на
земельній ділянці, яка належить
іпотекодавцю на праві власності, такий
об'єкт нерухомості передається в
іпотеку разом із земельною ділянкою, на
якій він розташований (статті 5- 6,16
Закону України «Про іпотеку). Те саме
стосується й земельної ділянки, яка на
час укладення договору іпотеки
знаходилась у користуванні
іпотекодавця, а на момент вирішення
спору - в його власності. У зв'язку із
цим при зверненні стягнення на будівлю
(споруду) чи об'єкт незавершеного
будівництва при наведених вище умовах
підлягає звернення стягнення й на
земельну ділянку, на якій розташовано
об'єкт нерухомості

В ч.4 ст.5 Закону України «Про іпотеку»
зазначено, що нерухоме майно
передається в іпотеку разом з усіма
його приналежностями, якщо інше не
встановлено іпотечним договором.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
договір іпотеки №014/121681/3168/82/109 від 28
грудня 2006 року укладений у
відповідності до вимог законодавства
України.

На підставі встановлених фактів, які
підтверджуються матеріалами справи, та
враховуючі викладене, колегія суддів
не знаходить законних підстав для
визнання недійсним договір іпотеки та
вважає, що вимоги ОСОБА_3
необґрунтовані і спростовуються
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, а тому не
підлягають задоволенню.

За таких обставин рішення Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного
суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2014
року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», третя особа -
ОСОБА_4, приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про визнання
іпотечного договору недійсним
відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді: