Справа № 505/459/14-ц
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2014 року Котовський
міськрайонний суд Одеської області

в складі:
головуючого судді - Нікітішина В.П.

при секретарі - Шевчук С.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду у м.
Котовську Одеської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Управління
архітектури та земельних відносин
Котовської міської ради, про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою

в с т а
н о в и в :

Позивач звернулась в суд з цим
позовом до відповідача, вказуючи, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір, ОСОБА_5,
якій на праві приватної власності
належало3/4 частини домоволодіння по
АДРЕСА_1. Власником 1/3 частини даного
домоволодіння була ОСОБА_6, а з вересня
2006 року став ОСОБА_2.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5,
окрім неї, являються також її брати
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

10 листопада 2010 року подали заяви до
Котовської районної державної
нотаріальної контори про прийняття
спадщини. Спадкове майно складалося з
будинку та господарських споруд,
розташованого на не приватизованій
земельній ділянці площею354 квадратних
метрів, яка знаходиться в спільному
користуванні співвласників.

24 січня 2012 року вони отримали свідоцтва
про право власності на спадщину і стали
власниками кожен 1/4 частки будинку та
господарських споруд.

Відповідач, користуючись тим, що в
будинку мешкала стара хвора жінка, яка
не могла протистояти його незаконним
діям, самовільно на земельній ділянці
загального користування збудував
сарай «П», навіс «а-3», навіс «К»,
поставив металевий вольєр, перегородив
двір, на проїжджій частині двору
поставив металевий вольєр, перегородив
двір, на проїжджій частині двору
посадив три деревини, позбавивши
можливості не лише заїхати, а навіть
зайти в двір. Окрім того, двір
перетворив в сміттєзвалище.

Обманним шляхом, не отримавши нашої
згоди, ОСОБА_2 ввів в оману виконком
Котовської міської ради і той рішенням
№315 від 22.12.2011 року узаконив самочинне
будівництво.

Зверталась в органи місцевого
самоврядування, прокуратуру,
Управління архітектури, та відповідач
не реагував на попередження. Суд своїм
рішенням від 12.06.2012 року зобов'язав
ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у
користуванні загальним двором по
АДРЕСА_1, шляхом демонтування огорож та
забезпечення вільного проходу до її
приміщень. В зв'язку з тим, що на той час
діяло рішення виконкому №315 від 22.12.2011
року суд не вирішував питання про
знесення самочинного будівництва .

Рішенням виконкому №85 від 25.04.2013 року
рішення №315 було скасоване, як
незаконне.

Тому на даний час сарай «П», два навіси
«а-З» та «К», вольєр та внутрішньо
дворові загорожі є самочинними
будівлями. Також перешкоду для
користування у в'їзді до двору чинять
висаджені на проїжджій частині двору
три дерева.

Як співвласники вони не мають
вільного доступу як до будинку, так і до
господарських приміщень. Вбиральню її
матір змушена була збудувати за межами
земельної ділянки, виділеної в
користування.

Досягти якогось порозуміння з
відповідачем не може.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити
перешкод в користуванні їй, ОСОБА_1,
земельною ділянкою по АДРЕСА_1, а саме:
знести сарай «П», навіси «а-3» та «К»,
металевий вольєр, зняти загорожі в
середині садиби, пересадити дерева з
проїжджої частини двору, прибрати
будівельне сміття, забезпечити вільний
доступ до належних її та її братам
приміщень.

Стягти з відповідача на її
користь судові витрати.

В кінцевих позовних вимогах від
03.03.2014 року просила ухвалити рішення
суду яким зобов'язати відповідача
ОСОБА_2 не чинити перешкод в
користуванні їй, ОСОБА_1, земельною
ділянкою по АДРЕСА_1, а саме: знести
навіс під літ.«а-3», сарай літ. «П» та
вольєр, забезпечивши цим вільний
доступ до належних їй приміщень.

В ході судового розгляду справи
позивач підтримала уточнені вимоги
позову у повному обсязі.

ОСОБА_3 в ході судового розгляду
справи підтримав позицію позивача та
вважав, що оскільки ці об'єкти є
самочинним будівництвом та між
сторонами не знайдено спільного
вирішення питання щодо використання
двору та земельної ділянки, заявлені
об'єкти підлягають знесенню.

ОСОБА_4 в судові засідання не
з'явився, тому за згоди інших учасників
судового процесу справу розглянуто у
його відсутність.

Відповідач в ході судового
розгляду справи уточнений позов визнав
у повному обсязі та заявив, що сам
знесе ці самочинно збудовані
попереднім власником об'єкти з метою
уникнення подальших спорів із
позивачем з цього приводу.

Представник Управління
архітектури та земельних відносин
Котовської міської ради за довіреністю
ОСОБА_10, з урахуванням визнання позову
відповідачем та його запевненням у
суді про самостійне знесення цих
самочинних об'єктів, не заперечував у
задоволені позову.

Вислухавши пояснення сторін, покази
свідка та дослідивши обставини справи,
суд приходить до висновку про наступне.

Як вбачається із матеріалів справи
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 є
співвласниками в рівних частинах
домоволодіння АДРЕСА_1 та відповідно
землекористувачі прибудинковою
земельною ділянкою площею 354 кв.м.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Таким чином сторонами визнаються
обставини самочинного будівництва
обєктів на прибудинковій земельній
ділянці домовлодіння АДРЕСА_1 у
вигляді: навісу під літ.«а-3», сараю літ.
«П» та вольєру, які належать
відповідачу ОСОБА_2. Ця обставини також
підтверджується матеріалами
технічного паспорту на це
домоволодіння та Актом комісійного
обстеження домоволодіння по
вул.Урицького,11 від 27.03.2014 року
складеного відповідними посадовими
особами місцевого органу
самоуправління.

Крім цього із вказаного акту та
показів свідка ОСОБА_11 слідує, що
вказане самочинне будівництво цих
об'єктів свого часу провела померла
ОСОБА_6

Згідно ч.4 ст.376 ЦК України якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову

суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи визнання відповідачем
позову та це визнання не суперечить
закону та не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, суд вважає за
можливе задовльнити позов у поному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 88,96,103 Земельного
кодексу України, ст.ст.376,386,391 ЦК
України, ст.ст.10,60,88,212-215 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1
задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод
в користуванні їй, ОСОБА_1, земельною
ділянкою по АДРЕСА_1, а саме: знести
навіс під літ.«а-3», сарай під літ. «П» та
вольєр, забезпечивши цим вільний
доступ до належних їй приміщень.

Рішення суду набирає законної сили
в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через Котовський міськрайонний суд
Одеської області протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Суддя-