печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого: судді Кирилюк І.В.,при
секретарі:Гурніку А.І.,за участю:
представника
позивача:ОСОБА_2,представника
відповідача:Негрича О.Я.,представника
третьої особи:не з'явився,розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автоклуб» до
Приватного акціонерного товариства
«Всеукраїнська страхова компанія» про
визнання неправомірною відмови у
виплаті страхового відшкодування та
зобов'язання виплатити страхове
відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі - позивач, ОСОБА_4)
звернулась до суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Всеукраїнська страхова компанія»
(далі - відповідач, ПрАТ «Всеукраїнська
страхова компанія»), в якому просить
визнати неправомірною відмову у
визнанні страхового випадку та відмову
у виплаті страхової виплати та
зобов'язати відповідача сплатити
позивачеві страхову виплату у
відповідності до умов договору № 48-11
від 20.04.2011 року.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що 07.04.2011 року між нею
та відповідачем було укладено договір
добровільного страхування наземного
транспортного засобу, згідно умов
якого позивач сплатила страхові
внески, а відповідач зобов'язався
виплатити страхове відшкодування у
разі настання страхового випадку.
29.08.2012 року автомобіль «ВАЗ-217130»,
державний номер НОМЕР_1, що належить
позивачу та який було застраховано
відповідачем, під керуванням водія
ОСОБА_2 здійснив виїзд на зустрічну
смугу та, вдарившись у металевий
відбійник, отримав механічні
пошкодження. Відразу після ДТП позивач
повідомила про пригоду відповідача та
звернулась із заявою про виплату
страхового відшкодування. Проте,
відповідач у відповіді від 28.11.2012 року у
здійснені такої виплати відмовив,
оскільки позивачем були порушені умови
договору страхування. Позивач вважає
таку відмову незаконною, просить
визнати відповідь відповідача
неправомірною та зобов'язати
останнього виплатити позивачу суму
страхового відшкодування.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 11.11.2013 року відкрито
провадження у цивільній справі за
позовом ОСОБА_4 до Приватного
акціонерного товариства
«Всеукраїнська страхова компанія» про
визнання неправомірною відмови у
виплаті страхового відшкодування та
зобов'язання виплатити страхове
відшкодування та справу призначено до
судового розгляду.

13.12.2013 року на адресу суду надійшли
письмові заперечення відповідача на
позовну заяву в яких останній просив в
позові відмовити, оскільки позивачем
було грубо порушено Правила дорожнього
руху України, а саме, перевищення
швидкості руху та виїзд на зустрічну
смугу, що підтверджується довідкою ДАІ
та постановою суду, що є підставою для
відмови у виплаті страхового
відшкодування (а. с. 42-43).

Протокольною ухвалою Печерського
районного суду м. Києва від 20.01.2014 року,
відповідно до ст.ст. 35, 36 ЦПК України, до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні позивача
було залучено Товариство з обмеженою
відповідальністю «Автоклуб» (далі -
третя особа, ТОВ «Автоклуб»).

10.02.2014 року на адресу суду надійшов
письмовий відзив третьої особи в якому
вона зазначила, що у зв'язку із
перевищенням водієм автомобіля
«ВАЗ-217130», державний номер НОМЕР_1,
швидкості руху та виїздом на зустрічну
смугу правові підстави вимагати
страхове відшкодування відсутні (а. с.
90-91).

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
викладених у позовній заяві підстав та
просив їх задовольнити, зважаючи на те,
що ним не було перевищено швидкість
руху.

Представник відповідача в судовому
засіданні щодо задоволення позову
заперечував з викладених у письмових
запереченнях підстав та зазначив, що
оскільки водієм автомобіля «ВАЗ-217130»,
державний номер НОМЕР_1, перевищено
швидкість руху та він виїхав на
зустрічну смугу, правові підстави для
виплати страхового відшкодування
відсутні

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи, в порядку ст.ст.
74, 76 ЦПК України, повідомлений належним
чином, у письмовій заяві просив
розглядати справу за його відсутності
(а. с. 106).

Вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши та оцінивши письмові докази
у справі у їх сукупності, суд дійшов
висновку, що позов не підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 07.04.2011 року між
ПрАТ «Всеукраїнська страхова
компанія» (Страховик) та ОСОБА_4
(Страхувальник) було укладено договір
добровільного страхування ризиків,
пов'язаних з експлуатацією наземного
транспортного засобу № 48-11, згідно умов
якого було застраховано автомобіль
«ВАЗ-21713-120-01», державний номер НОМЕР_1.
Вигодонабувачем за договором є ТОВ
«Автоклуб». Період страхування 5 років
з 07.04.2011 року по 06.04.2016 року. Страхова
сума складає в період з 07.04.2011 року по
06.04.2012 року 82 800,00 грн. Франшиза за кожним
страховим випадком, крім викрадення,
становить 2,0%.

Згідно п. 1.21 договору, страховим
випадком є передбачена договором
подія, яка фактично відбулась, і з
настанням якої виникає обов'язок
Страховика здійснити виплату
страхового відшкодування
Страхувальнику, Вигодонабувачу або їх
спадкоємцям.

Відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1 договору,
застрахованим є, зокрема, ризик ДТП -
пошкодження (знищення) застрахованого
ТЗ та/або додаткового обладнання, які
стались внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди під час
руху застрахованого ТЗ та/або
пересування іншого ТЗ.

Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЦК
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про
страхування», договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

29.08.2012 року сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
застрахованого автомобіля «ВАЗ-217130»,
державний номер НОМЕР_1, що належить на
праві власності ОСОБА_4, згідно
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_2, який перевищив
встановлену швидкість та здійснив
виїзд на зустрічну смугу, чим порушив п.
2.3 та п. 12.1 Правил дорожнього руху, про
що свідчить довідка Відділення
державної автомобільної інспекції МВС
України від 02.10.2012 року (а. с. 51).

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди автомобіль «ВАЗ-217130»,
державний номер НОМЕР_1, зазнав
механічних пошкоджень, про що свідчить
довідка ВДАІ від 26.11.2012 року (а. с. 73).

30.08.2012 року ОСОБА_4 звернулась до ПрАТ
«Всеукраїнська страхова компанія» із
письмовою заявою про подію на
транспорті, що має ознаки страхової (а.
с. 70).

Також 30.08.2012 року ОСОБА_2 повідомив про
подію на транспорті, що має ознаки
страхової, ТОВ «Автоклуб» (а. с. 71).

Як визначено у ст. 991 ЦК України,
страховик має право відмовитися від
здійснення страхової виплати у разі: 1)
навмисних дій страхувальника або
особи, на користь якої укладено договір
страхування, якщо вони були спрямовані
на настання страхового випадку, крім
дій, пов'язаних із виконанням ними
громадянського чи службового
обов'язку, вчинених у стані необхідної
оборони (без перевищення її меж), або
щодо захисту майна, життя, здоров'я,
честі, гідності та ділової репутації; 2)
вчинення страхувальником або особою,
на користь якої укладено договір
страхування, умисного злочину, що
призвів до страхового випадку; 3)
подання страхувальником завідомо
неправдивих відомостей про об'єкт
страхування або про факт настання
страхового випадку; 4) одержання
страхувальником повного відшкодування
збитків за договором майнового
страхування від особи, яка їх завдала; 5)
несвоєчасного повідомлення
страхувальником без поважних на те
причин про настання страхового випадку
або створення страховикові перешкод у
визначенні обставин, характеру та
розміру збитків; 6) наявності інших
підстав, встановлених законом.
Договором страхування можуть бути
передбачені також інші підстави для
відмови здійснити страхову виплату,
якщо це не суперечить закону. Рішення
страховика про відмову здійснити
страхову виплату повідомляється
страхувальникові у письмовій формі з
обґрунтуванням причин відмови.

Аналогічне положення закріплене у ст. 26
Закону України «Про страхування».

Згідно пп. 4.2.7 п. 4.2 договору, не
підлягають відшкодуванню збитки
Страхувальника, що виникли внаслідок
скоєння Страхувальником
(Експлуатантом) дорожньо-транпсортної
пригоди внаслідок грубого порушення
Правил дорожнього руху, а саме,
перевищення встановлених обмежень
швидкості руху більше ніж на 20 км/год.,
виїзд на смугу зустрічного руху в
місцях, де такий виїзд заборонено.

Так, у протоколі про адміністративні
правопорушення від 29.08.2012 року серія ВТ1
№ 227033 зазначено, що ОСОБА_2 порушено п.
12.1 Правил дорожнього руху (а. с. 111).

Пункт 12.1 Правил дорожнього руху
визначає, що під час вибору у
встановлених межах безпечної
швидкості руху водій повинен
ураховувати дорожню обстановку, а
також особливості вантажу, що
перевозиться, і стан транспортного
засобу, щоб мати змогу постійно
контролювати його рух та безпечно
керувати ним.

Постановою Ємільчинського районного
суду Житомирської області від 01.10.2012
року встановлено, що ОСОБА_2 не вибрав
безпечної швидкості руху, внаслідок
чого не впорався з керуванням, виїхав
на зустрічну смугу руху та здійснив
наїзд на металевий відбійник, в
результаті чого автомобіль «ВАЗ-217130»,
державний номер НОМЕР_1, одержав
механічні пошкодження. Крім того,
вказаною постановою ОСОБА_2 визнано
винним у вчинені адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення (а. с. 11).

Як визначено у п. 4 ст. 61 ЦПК України,
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Отже, порушення ОСОБА_2 Правил
дорожнього руху України, а саме,
перевищення швидкості руху та виїзд на
зустрічну смугу, а також вина ОСОБА_2 у
вчиненні дорожньо-транспортної
пригоди внаслідок порушення Правил
дорожнього руху України встановлена та
не підлягає доказуванню. При чому,
ОСОБА_2 під час розгляду справи про
адміністративне правопорушення в
судовому засіданні свою вину у
вчиненому правопорушенні визнав.

Враховуючи, що ОСОБА_2 було грубо
порушено Правила дорожнього руху, ПрАТ
«Всеукраїнська страхова компанія» у
листі від 28.11.2012 року відмовило у
виплаті страхового відшкодування
ОСОБА_4, посилаючись на п. 4.2.7 договору
добровільного страхування ризиків,
пов'язаних з експлуатацією наземного
транспортного засобу № 48-11 (а. с. 12).

Аналізуючи умови договору
добровільного страхування ризиків,
пов'язаних з експлуатацією наземного
транспортного засобу № 48-11 та ту
обставину, що ОСОБА_2, який керував
автомобілем «ВАЗ-217130», державний номер
НОМЕР_1, під час ДТП, було порушено
Правила дорожнього руху, а саме, ОСОБА_2
свідомо здійснив виїзд на зустрічну
смугу руху з перетином подвійної
осьової лінії, внаслідок чого його
визнано винним у вчинені
дорожньо-транспортної пригоди, що
встановлено постановою суду, отже, не
підлягає доказуванню, суд вважає
відмову ПрАТ «Всеукраїнська страхова
компанія» у виплаті страхового
відшкодування обґрунтованою та
законною.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Належних та допустимих доказів, в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на
підтвердження того, що виїзд на
зустрічну смугу руху був вимушеним,
отже, вина ОСОБА_2 у вчинені
дорожньо-транспортної пригоди
відсутня ОСОБА_4 не надала.

Таким чином, позовні вимоги щодо
визнання неправомірною відмови у
виплаті страхового відшкодування та
стягнення з ПрАТ «Всеукраїнська
страхова компанія» на користь ОСОБА_4
суми страхового відшкодування є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
16, 26 Закону України «Про страхування»,
ст.ст. 11, 509, 979, 991 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 61, 79, 88, 212-215,
223 Цивільного процесуального кодексу
України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_4 за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
позивача Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автоклуб» до
Приватного акціонерного товариства
«Всеукраїнська страхова компанія» про
визнання неправомірною відмови у
виплаті страхового відшкодування та
зобов'язання виплатити страхове
відшкодування - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
І.В.Кирилюк