Справа № 1318/2881/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"23" квітня 2014 р.
м.Самбір

Самбірський
міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана
І.С.

при секретарі Кафтан О.Ю.,

із участю: позивача ОСОБА_1,

представників позивача
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в місті Самборі
Львівської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися в суд із
зазначеним позовом. У підтвердження
своїх вимог позивачі покликаються на
те, що відповідач ОСОБА_4 є власником
суміжної земельної ділянки за адресою
по АДРЕСА_1 і фактичне розташування
металевої огорожі між
будинковолодіннями сторін не
відповідає тому, як визначено у
Державному акті на право приватної
власності на землю ІІІ-ЛВ №094381,
виданого на ім'я ОСОБА_6, що після її
смерті успадкували по ? частці позивачі
на підставі Свідоцтва про право на
спадщину за заповітом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
представники позивача ОСОБА_2 і ОСОБА_3
підтримали вимоги позову та посилалися
на обставини, викладені в уточненій
позовній заяві від 29 жовтня 2012 року;
пояснили, що відповідач повинен
усунути перешкоди в користуванні
земельною ділянкою позивачів шляхом
приведення межі «БВ» у відповідність
до Державного акту на право приватної
власності на землю.

Відповідач ОСОБА_4 позову не визнав і
звернувся до суду із письмовим
запереченням на позовну заяву, в якому
вказав, що являється власником
житлового будинку по АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 12.05.2010 року;
пояснив, що є користувачем
прибудинкової земельної ділянки, котра
відгороджена металевою огорожею, яку
спорудили самі ж позивачі до
приватизації своєї землі. Виходячи із
представлених ними документів
фактична межа між землекористувачами
не відповідає тій, що визначена у
Державному акті ОСОБА_6, а є зміщеною
навпаки зі сторони позивачів у його бік
земельної ділянки по межі «БВ», - тому
просив у позові відмовити як
безпідставно поданому, оскільки немає
підстав стверджувати про необхідність
приведення ним спірної межі до
формально визначеної у їх Державному
акті на право приватної власності на
землю.

З'ясувавши обставини справи,
заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, суд вважає, що в
позові ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою слід відмовити за
безпідставністю виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Главою 5 Цивільного-процесуального
Закону регламентовано поняття доказів,
їх належність та допустимість;
обов'язок доказування і подання
доказів.

Судом із позиції позивачів не
з'ясовано, які реально їх права
порушені відповідачем і які конкретно
несприятливі наслідки спричинило для
них це порушення; а також те, чи є метою
пред'явлення позову позивачами ОСОБА_1,
ОСОБА_5 захист (відновлення) їх прав і
законних інтересів і чи можливо при
обраному ними способі захисту
відновити (захистити) їх права.

Із позовних вимог в уточненій позовній
заяві позивачів убачається, що вони
просять зобов'язати відповідача
усунути перешкоди у користуванні їх
земельною ділянкою. Під час
провадження у цивільній справі
посилались на успадковану земельну
ділянку, що належала ОСОБА_6 на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю, безпосередньо на
межу по лінії «БВ», котра є рівною;
аналогічно на План забудови земельної
ділянки по вул. Зарічній у с. Воютичі
від 30.11.1987 року, де ця ж лінія вказана
рівно (а. с. 4, 11).

Однак, згідно висновку №178 судової
земельно-технічної експертизи по
цивільній справі від 17.03.2014 року
встановлено, що фактичне розташування
точок від «Б» до «А» земельної ділянки
по АДРЕСА_2 по межі від «В» до «А»
відповідають формальному, а саме
розмірам, які вказані у Державному акті
на право на земельну ділянку серії
ІІІ-ЛВ №094381 від 04.10.1996 року. Фактичне
розташування точок від «В» до «Б»
земельної ділянки по АДРЕСА_2 по межі
від «В» до «А» не відповідають
формальному, - розмірам, які вказані у
Державному акті на право на земельну
ділянку серії ІІІ-ЛВ №094381 від 04.10.1996
року. Для приведення фактичного
розташування точок «В» і «Б» земельної
ділянки по АДРЕСА_2 по межі від «В» до
«А» формальному, їх необхідно змістити
по межі від точки «Б» до точки «В» в
сторону для утворення прямої лінії (а.
с. 52- 56).

Оскільки позивачі не спростували
наведеного висновку експертизи, не
доводять жодними письмовими доказами
ані в своїх поясненнях під час судового
розгляду справи про необхідність
усунення перешкод відповідачем у
користуванні та звільненні ним нібито
самовільно зайнятої частини земельної
ділянки; не обґрунтовують зазначене з
посиланням на норми закону на підставі
чого можуть бути усунені дані
перешкоди відповідачем ОСОБА_4 шляхом
утворення прямої лінії по Державному
акту; ураховуючи наведене і, разом з тим
помилковість у позиціях позивачів та
їх представників за відсутності на то
правовстановлюючих документів, -
приводять суд до висновку про
необхідність відмови у позові за
безпідставністю.

Під час провадження в справі
позивачами не подано суду клопотань
про доказування чи про звільнення від
доказування утворення прямої лінії по
межі «ВБ» шляхом зміщення точки «Б» у
сторону землекористувача - відповідача
у справі ОСОБА_4; встановлення у тому
вини відповідача за відсутності
будь-яких документів щодо самовільного
захоплення ним земельної ділянки;
позивачами жодним чином не зазначено у
який спосіб ОСОБА_4 за рішенням суду
повинен звільнити земельну ділянку,
якою користується та не вмотивовано
наслідки такого; не зазначено доказів,
які б підтверджували кожну обставину,
наведену в зверненні до суду, відтак,
суд у даному позові відмовляє.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 - 215, 218 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_5 в позові до
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою по
АДРЕСА_2 - за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
із дня його проголошення.

Суддя
підпис І.С.
Казан

Згідно з оригіналом

Суддя Самбірського

міськрайонного суду
І.С. Казан.