Справа № 347/283/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2014року
м.Косів

Косівський районний суд в складі:

головуючої судді - Крилюк М.І.

секретаря - Сумарук І.П.

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому, судовому
засіданні в залі суду м. Косів справу за
позовом Публічного Акціонерного
Товариства Державний ощадний Банк
України, в особі територіального
відокремленого безбалансового
відділення № 10008/0152 м.Косів філії
Івано-Франківського обласного
управління до ОСОБА_2 про стягнення
подвійно зарахованих коштів, -

В
С Т А Н О В И В :

Публічне Акціонерне Товариство
"Державний ощадний Банк України", в
особі територіального відокремленого
безбалансового відділення № 10008/0152
м.Косів філії Івано-Франківського
обласного управління подало на розгляд
суду позовну заяву до ОСОБА_2 про
стягнення подвійно зарахованих коштів.

Представник позивача, ПАТ "Державний
ощадний банк України" Ватуйчак В.І. в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав, просить задоволити та суду
пояснив, що 28 грудня 2006 року у філії
Косівського відділення № НОМЕР_1
"Державний ощадний Банк України" згідно
договору про відкриття фізичній особі
карткового рахунку для платіжної
картки та здійснення
розрахунково-касового обслуговування
за дебетово-кредитною схемою № 1103
ОСОБА_2 жителю АДРЕСА_1, було відкрито
картковий рахунок № НОМЕР_2 для обліку
коштів до запитання і здійснення
операцій по ньому на умовах цього
договору, та відповідно до
нормативно-правових актів
Національного банку України і правил
МПС.

На умовах цього договору ОСОБА_2 видано
платіжну картку. Як клієнт АТ "Ощадбанк"
та держатель банківської платіжної
картки ОСОБА_2 мав можливість
отримувати гроші у готівковій формі як
у касах установ банку так і через
банківські автомати
самообслуговування (банкомати) а також
здійснювати інші операції, передбачені
відповідним договором.

Так 15 грудня 2008 року ОСОБА_2 на
картковий рахунок № НОМЕР_2 було двічі
зараховано кошти в 5000,00 грн., всього на
загальну суму 10000,00 грн., в той час як
необхідно було зарахувати тільки 5000,00
грн. Таким чином ОСОБА_2 було зайво
зараховано грошові кошти в сумі 5000,00
грн.

Надалі неодноразово користуючись
банківською платіжною карткою через
банківські автомати
самообслуговування ОСОБА_2 проводив
зняття готівкових коштів, які належали
йому та готівкових коштів які не
належали йому. Дані обставини повністю
підтверджуються звітами про стан
карткового рахунку за відповідні
періоди та банківською довідкою про
рух коштів на картковому рахунку
клієнта. Тобто відповідач
використовуючи банківську платіжну
картку та банківські автомати
сомообслуговування, як неналежний
отримувач, без відповідної на те
правової підстави повторно отримав
кошти в сумі 5000,00 грн., які і підлягають
стягненню на користь ПАТ "Державний
ощадний Банк України". Просить
поновити строк звернення до суду як
пропущений із поважних причин,
оскільки про виплату даних коштів
стало відомо під час проведення
ревізії.

Відповідач, ОСОБА_2 вимоги позову
заперечив суду пояснив, що дійсно
станом на 2008 рік йому нараховувалася
заробітна плата. В грудні 2008 року
заробітна плата йому виплачувалась
через відділення ощадбанку.
Нарахування заробітної плати
проводилось на підставі платіжних
доручень та договору на зарахування та
виплати заробітної плати. Кошти на які
вказує позивач в своїй заяві були
нараховані по виплаті заробітної
плати, а не по отриманні пенсії, яку
фактично він отримує через відділення
зв"язку і станом на 2008 рік він не
являвся пенсіонером . Разом із тим
жодного разу він не пригадує подвійно
отриманої ним заробітної плати через
касу в банку та повторно через
банкомат.

Крім того заначив що він не несе жодної
відповідальності за порушення
працівниками банку своїх посадових
обов"язків, а його вини у неправильному
проведенні розрахунків по його
банківській картці не встановлено,
більше того ні договором ні
нормативно правовими нормами не
передбачено його відповідальність за
правильне нарахування коштів на його
рахунок, це виключна компетенція банку
та його працівників. А також вважає що
вказану переплату коштів банк мав
можливість встановити і значно раніше,
під час проведення фінансових ревізій
та під час встановлення
неправильності роботи коп"ютерної
системи на яку посилається позивач.
Просить в позові відмовити за
недоведеністю позовних вимог та
застосувавши наслідки спливу строку
позовної давності.

Суд вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи вважає, що в позові
слід відмовити за наступних підстав:

У відповідності до вимог ст. ст.10, 11 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог чи
заперечень. Суд розглядає справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі.

Як вбачається із договору № 1103 від
28.12.2006 року про відкриття фізичній
особі карткового рахунку для платіжної
картки та здійснення
розрахунково-касового обслуговування
за дебетово-кредитною схемою (а.с.12-14) у
філії Косівського відділення № НОМЕР_1
"Державний ощадний Банк України"
ОСОБА_2, жителю АДРЕСА_1, було відкрито
картковий рахунок № НОМЕР_2 для обліку
коштів до запитання і здійснення
операцій по ньому на умовах цього
договору.

Із прибутково-видаткового касового
ордеру вбачається, що в грудні 2008 року
ОСОБА_2 отримав готівкою кошти в сумі
13500,00 грн. через банкомат.

Із обгрунтування вимог позовної заяви
вбачається, що відповідачу 15.12.2008 року
на цей же рахунок а також на поточний
рахунок у відділенні банку, помилково,
зайво зараховано грошові кошти в сумі
5000,00 грн. а всього на загальну суму 10000,00
грн., які відповідач отримав. Позивач
посилається на те, що надалі ОСОБА_2
неодноразово користуючись банківською
платіжною карткою через банківські
автомати самообслуговування, проводив
зняття готівкових коштів, які належали
йому та коштів які йому фактично йому
не належали. Із звіту про стан рахунку
(а.с.8) вбачається що ОСОБА_2 проводив
зняття готівки 03.12.2008 року в сумі 1000,00
грн., 15.12.2008 року в сумі 2000,00 грн., 15.12.2008
року в сумі 500,00 грн., 19.12.2008 року в сумі
2000,00грн., 19.12.2008 року в сумі 500,00 грн.,
22.12.2008 року в сумі 2500,00грн., 23.12.2008 року в
сумі 2500,00грн., 24.12.2008 року в сумі 1000,00грн.,
24.12.2008 року в сумі 1500,00гнр.

Довідкою розрахунком зазначено що
ОСОБА_2 безпідставно отримав зайво
нараховані йому кошти за період 2008
року в сумі 5тис.гр.

Однак в судовому засіданні даний факт
не доведено і не встановлено вини
відповідача про неправильне
нарахування коштів в сумі 5 тис гр. на
його картковий рахунок .

Як вбачається із представленої суду
заяви анкети на відкриття карткового
рахунку і видачу платіжної картки від
2006 року, не передбачено жодної
відповідальності держателя картки
щодо правильності нарахування коштів
на вказану картку, більше того згідно
даного договору передбачено , що саме
банк несе відповідальність за
фінансовий стан картковго рахунку і
банк має право щодо первірки будь якої
фінансової операції по картці .

Аналогічні відомості підтверджено
довідкою (а.с.6) про рух коштів на
картковому рахунку відповідача, разом
із тим суд звертає увагу, що у вказаній
довідці вказано підставу зарахування
"зарахування пенсії і соціальної
допомоги" в той же час як згідно слів
відповідача йому нараховувалась
заробітня плата. Цей факт підтверджено
і довідками пенсійного фонду де
вказано що відповідач отримує пенсію
тільки із 1.09.2009 року в розмірі 2840 гр. і
зовсім в іншому банку.

Представником позивача точної дати
зняття ОСОБА_2 із карткового рахунку
саме такої суми (5000,00 грн.) доказів суду
не надано, як і не надано будь яких
інших відомостей про виявлення банком
факту подвійного зарахування коштів
саме на рахунок відповідача.

Представник позивача Ватуйчак В.І. в
судовому засіданні пояснив, що позивач
не вважає пропущеним строк звернення
до суду так як факт подвійної виплати
відповідачці коштів було виявлено
тільки в 2012 році при проведенні
ревізії. Разом із тим позивачем не
надано суду жодного письмового доказу
в підтвердження проведення такої
ревізії саме в 811.2012 році. , в який
період проводяться такі ревізії та не
доведено чому саме із 2008 року по даний
час банк не мав можливості звернутись
і вказаним позовом до суду.

Представник позивача не заперечив і
того факту що банком не встановлено
вини відповідача у неправильному
нарахуванні цих коштів, а заначено що
саме через збій комп"ютерної системи
виникла вказана помилка, проте не
зазначає чи встановлено виннних осіб а
саме працівників банку які допустили
вказані порушення, і чи притягнуто їх
до відповідальності.

Таким чином із даних обставин видно що
позивачем не представлено жодних
доказів вини відповідача у
неправильному нарахуванні та
отриманні ним коштів в сумі 5 тис .гр.

Відповідно до ст. 57, 58, 59 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів. Належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Суд звертає увагу, якщо і мала місце
переплата заробітної плати, то вона
виникла із вини працівника банку.
Працівники установи ощадбанку, з вини
яких допущена переплата несуть
матеріальну відповідальність за
завдані збитки в порядку визначену
чинним законодавством України.

Відповідачем в судовому засіданні
заявлено клопотання про застосування
судом наслідків спливу строку позовної
давності.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261
ЦК України позовна давність - це строк,
у межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 260 ЦК України позовна
давність обчислюється за загальними
правилами визначення строків,
встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу
(а саме перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок).

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі є
підставою для відмови у позові.

Як встановлено в судовому засіданні що
позивачем не предтсавлено будь яких
доказів які б підтверджували
поважність причин пропуску строку
позовної давності , а обставина щодо
проведення ревізії в 2012 році не можу
являтись таким підтвердженням так як
вона суперечить встановленим
обставинам по справі .

Таким чином, дослідивши та оцінивши
зібрані в сукупності докази, суд
приходить до висновку, що позов
закладений безпідставно не доведено і
по заявлених позивачем позовних
вимогах сплинув загальний строк
позовної давності у три роки тому слід
відмовити.

На підставі наведеного керуючись
ст.ст.256, 257, 266, 267, 1066, 1073, 1172 ЦК України ,
ст.ст. 213-215, 218 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И
В :

В задоволенні позову Публічного
Акціонерного Товариства Державний
ощадний Банк України, в особі
територіального відокремленого
безбалансового відділення № 10008/0152
м.Косів філії Івано-Франківського
обласного управління до ОСОБА_2 про
стягнення подвійно зарахованих коштів
- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Івано-Франківського
Апеляційного суду через Косівський
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: