Справа № 444/3841/13
Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/783/2590/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі: головуючого судді - Берези В.І.,
суддів - Левика Я.А., Бойко С.М., за
участю секретаря судового засідання -
Брикайло М.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 22 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа - Залізнична районна
адміністрація Львівської міської ради
як орган опіки та піклування про
позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в
и л а:

рішенням Жовківського районного суду
Львівської області від 22.01.2014 року у
позовних вимогах відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач,
ОСОБА_2. Просить скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове про
задоволення її позовних вимог.

Вважає рішення суду незаконним у
зв'язку з недоведеністю обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідністю
висновків суду обставинам справи,
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, оскільки
відповідач - ОСОБА_3, свідомо та умисно
ухиляється від виховання сина, нехтує
своїми обов'язками батька, не
піклується про фізичний і духовний
розвиток дитини, не забезпечує
належного матеріального утримання
дитини, не спілкується з дитиною
взагалі, не виявляє інтересу до дитини,
її внутрішнього світу тощо. Зазначає,
що відповідач визнав, що досі не знає, в
якому навчальному закладі навчається
син на даний час, не пробував навіть
дізнатися про це, не виявляв жодних
намірів зустрічатися з сином. Вказує,
що при опитуванні в судовому засіданні
син ОСОБА_4 пояснив, що відповідач
протягом тривалого часу не спілкується
з ним, що між ними відбулося таке
відчуження, що син навіть не сприймає
його як батька і не бажає на теперішній
час спілкуватися з ним. Також, суд
першої інстанції не спростував
висновку органу опіки та піклування
щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав, не дав належної
оцінки доказам по справі, безпідставно
не застосував норми матеріального
права, що призвело до ухвалення
незаконного рішення суду.

В судове засідання з`явилися
представник апелянта - ОСОБА_5, та
відповідач - ОСОБА_3 Не з`явився сам
апелянт та представник органу опіки та
піклування як третьої особи, поважних
причин неявки суду не підтвердили, тому
розгляд справи проведено у їх
відсутності, відповідності до ч.2 ст. 305
ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта, який підтримав
доводи апеляційної скарги, та
відповідача, який заперечив проти
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, межі і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Згідно з вимогами статті 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам відповідає рішення
суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої
інстанції, сторони до 15.09.2009 року
перебували в зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4, який
проживає разом із позивачкою та
перебуває на її утриманні.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідач, ОСОБА_3, не ухиляється від
виконання своїх батьківських
обов'язків щодо свого неповнолітнього
сина - ОСОБА_6, цікавиться його життям,
надає дитині матеріальне утримання, а
саме сплачує аліменти в користь
позивачки на утримання сина. Суд дійшов
висновку, що в дані обставини не дають
підстави для прийняття рішення про
позбавлення батьківських прав,
оскільки фактично відсутній факт як
умисного ухилення батька дитини від
виконання свого обов'язку по вихованні
та утриманні сина, так і свідомого
нехтування своїми батьківськими
обов'язками.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою, при
цьому, розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України, яка закріплює
обов'язки батьків щодо виховання та
розвитку дитини, передбачано, що батьки
зобов'язані виховувати дитину в дусі
поваги до прав та свобод інших людей, а
також зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток, забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до положень ст. 157 СК
України, той з батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею.

Відповідно до ст. 164 СК України, батько
може бути позбавлений судом
батьківських прав, якщо він ухиляється
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України від 30.03.2007 № 3
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»,
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Судом першої інстанції правильно
враховано умови, необхідні для
визначення достатніх підстав для
позбавлення відповідача батьківських
прав, серед яких є обставини, коли
батьки: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, шо негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України, суд може
не погодитися з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Згідно з висновком Органу опіки та
піклування Залізничної РА Львівської
МР від 05.11.2013 року за №5676, визнано за
доцільне позбавити батьківських прав
ОСОБА_3 відносно його неповнолітнього
сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8). При
цьому, представник позивача не зміг
аргументувати, в чому полягає захист
інтересів дитини шляхом позбавлення
її батька по відношенню до неї
батьківських прав.

Відтак, суд першої інстанції
обґрунтовано не погодився із
висновком органу опіки і піклування
про доцільність позбавлення
відповідача батьківських прав.

Крім того, позивачем не доведено того,
що відповідач умисно ухиляється від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини та не спростовано
тверджень останнього про те, що він
намагається зустрічатись з дитиною та
брати участь у його вихованні та
позбавлений з вини самого позивача
систематично бачитись з сином, який
перебуває під впливом матері і вітчима,
які впливають на його свідомість та
створюють негативне ставлення до нього
як батька. Це підтверджуться, зокрема,
поясненнями відповідача про те, що мати
повертає подарунки батька, чим не дає
можливості матеріально допомагати
синові.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
закону і зібраним по справі доказам,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, тому підстав для
її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1ст.308, ст.ст.313,319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 22 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскарженою
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Левик Я.А.