Єдиний унікальний номер 232/45/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/2878/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого
Маширо О.П.

суддів Баркова
В.М., Зайцевої С.А.

при секретарі
Сачко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
по апеляції ОСОБА_1, ОСОБА_2, відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Кіровське на
рішення Кіровського міського суду від
17 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Кіровське,
третя особа: ОСОБА_2 - про встановлення
факту проживання однією сім»єю та
визнання членом сім»ї загиблого,

у с т а н о в и в :

До апеляційного суду звернулись
позивачка, представник відповідача та
третя особа з апеляційними скаргами на
рішення суду, яким позовні вимоги
ОСОБА_1 були задоволені частково: суд
установив факт проживання позивачки
ОСОБА_1 однією сім»єю без реєстрації
шлюбу з ОСОБА_3 в період з 04 травня 2013
року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншій частині вимог позивачці було
відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що
позивачка з 04 січня 1991 року перебувала
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Оскільки цей шлюб не був розірваний
позивачкою за життя її чоловіка, суд
першої інстанції установив факт її
проживання однією сім»єю з ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок нещасного
випадку на виробництві, в період з 04
травня по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка ОСОБА_4 у своїй апеляційній
скарзі просить змінити рішення суду та
встановити, що вона з померлим ОСОБА_3
перебувала у фактичних шлюбних
відносинах не з 04 травня 2013 року, як
вказано у рішенні суду, а з 2003 року,
оскільки вважає, що рішення суду в цій
частині є незаконним.

Зокрема, суд першої інстанції не
прийняв до уваги пояснення численних
свідків, які підтвердили той факт, що
вона та ОСОБА_3 проживали разом більше
десяти років.

Суд також не врахував, що її колишній
чоловік ОСОБА_4 в період з 1996 року по 2006
рік перебував у місцях позбавлення
волі, що підтверджує факт припинення
будь-яких подружніх стосунків між нею
та її чоловіком.

Представник відділення виконавчої
дирекції фонду просить рішення суду
скасувати та відмовити позивачці у
задоволенні її вимог, оскільки вважає,
що рішення суду є незаконним, таким, що
не відповідає вимогам матеріального і
процесуального права.

Зокрема, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що ОСОБА_4 за
законом не відноситься до числа осіб,
які мають право на одержання
одноразової допомоги у разі смерті
потерпілого, тому встановлення факту
проживання однією сім»єю позивачки та
загиблого ОСОБА_3 не має для неї
юридичного значення для набуття права
на одержання страхових виплат.

Крім того, між матір»ю загиблого та
позивачкою виник спір щодо права на
отримання одноразової допомоги, тому
відділення фонду не має права
виплатити такі кошти ОСОБА_4.

Третя особа ОСОБА_2 у своїй апеляційній
скарзі також просить рішення суду
скасувати та відмовити позивачці у
задоволенні її вимог, оскільки вважає,
що рішення суду є незаконним, бо не
відповідає вимогам матеріального і
процесуального закону.

Так, на думку апелянтки суд першої
інстанції не мав права розглядати
даний позов, повинен був залишити позов
ОСОБА_4 без розгляду, оскільки у суді
першої інстанції є зупиненою
адміністративна справа за позовом
апелянтки до відділення фонду про
стягнення страхових виплат, де ОСОБА_4 є
третьою особою. У даній справі ОСОБА_4
також первісно заявляла вимоги, окрім
встановлення факту проживання з
померлим однією сім»єю, і стягнення
страхових виплат.

Крім того, апелянтка вважає, що між
відділенням фонду та позивачкою ОСОБА_4
взагалі не виникло спору про
встановлення факту проживання ОСОБА_4 і
загиблого ОСОБА_2 однією сім»ю,
оскільки вона вже зверталась до
відділення із заявою про виплату їй
страхових відшкодувань, однак їй у
цьому було відмовлено.

Суд першої інстанції надав неправильну
правову оцінку поясненням свідків, які
підтвердили факт проживання позивачки
та загиблого однією сім»єю, оскільки ці
свідки не могли постійно знаходитись
поруч з позивачкою та загиблим, щоб
достеменно знати про їхні відносини.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційні
скарги слід відхилити, рішення суду
залишити без змін, з таких підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим,
тобто ухваленим у відповідності до
вимог процесуального судочинства на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На думку апеляційного суду оскаржуване
судове рішення відповідає вимогам
процесуального і матеріального закону,
тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції всебічно, повно і об"єктивно
дослідив надані сторонами докази,
правильно встановив фактичні
обставини справи та зробив правильні
правові висновки про те, що вимоги
позивачки у задоволеній судом частині
ґрунтуються на законі.

У рішенні наведені відповідні мотиви, з
яких він його ухвалив. Ці мотиви не
суперечать закону та не спростовуються
доводами скарги.

З матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, який у той же
день був смертельно травмований
внаслідок нещасного випадку на
виробництві (а.с.7, 8-9, 10-11).

Загиблий був зареєстрований разом зі
своєю матір»ю ОСОБА_2 у квартирі
АДРЕСА_1 (а.с.138-139).

Судом першої інстанції було
встановлено, що фактично загиблий з 2003
року проживав однією сім»єю без
реєстрації шлюбу з позивачкою ОСОБА_4 у
квартирі АДРЕСА_2, яка належить
позивачці на праві власності на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом (а.с.135).

Факт проживання позивачки ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 підтвердили у судовому
засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, донька
позивачки ОСОБА_9.

Задовольняючи вимоги позивачки в цій
частині позову, суд першої інстанції
вказав, що, окрім пояснень вказаних
свідків, факт проживання ОСОБА_9 та
загиблого однією сім»єю також
підтверджується довідкою № 127 від 18
листопада 2013 року, виданою АОББ
«Молодіжний», з якої вбачається, що
ОСОБА_3 на день своєї смерті дійсно
проживав однією сім»єю з ОСОБА_1 за
місцем її реєстрації, вони разом вели
господарство, мали спільний бюджет
(а.с.12); актом від 01 листопада 2013 року,
підписаним депутатом Кіровської
міської ради, у якому вказано, що зі
слів сусідів позивачки було
встановлено, що ОСОБА_1 проживала за
місцем своєї реєстрації разом з ОСОБА_3
у фактичних шлюбних відносинах до дня
його смерті (а.с.13).

Крім того, при розслідуванні нещасного
випадку, який стався з ОСОБА_3 на
виробництві, було встановлено, що
членами сім»ї загиблого є його матір
ОСОБА_2 та цивільна дружина ОСОБА_1
(а.с.8-9).

За таких обставин апеляційний суд
вважає, що висновок суду першої
інстанції про те, що позивачка та
загиблий ОСОБА_3 дійсно проживали
однією сім»єю без реєстрації шлюбу,
відповідає фактичним обставинам
справи, ґрунтується на доказах, наявних
в матеріалах справи та не
спростовується іншими учасниками
процесу.

При цьому, апеляційний суд також вважає
законним висновок суду першої
інстанції про час, протягом якого
можливо встановити юридичний факт
проживання вказаних осіб у фактичних
шлюбних відносинах, а саме: з 04 травня
2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто після
смерті чоловіка позивачка, яка
наступила ІНФОРМАЦІЯ_1, до дня смерті
ОСОБА_3

Зі справи вбачається, що позивачка 04
січня 1991 року зареєструвала шлюб з
ОСОБА_4, що підтверджується актовим
записом про шлюб № 1 (а.с.107).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що також
підтверджується актовим записом про
смерть № 128 (а.с.128).

Дійсно, чоловік позивачки 25 грудня 1996
року був засуджений за ст.94 КК України
до десяти років позбавлення волі
(а.с.133-134), звільнився у 2006 році після
відбуття покарання.

З пояснень допитаних судом свідків з
боку позивачки випливає, що позивачка
та ОСОБА_3 фактично проживали однією
сім»єю понад 10 років, про що було
вказано у судовому рішенні, тобто з 2003
року по день смерті ОСОБА_3.

Однак даний факт може мати певні
юридичні наслідки тільки з урахуванням
періоду проживання вказаних осіб
однією сім»єю з 04 травня 2013 року по 20
жовтня того ж року, оскільки по
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка перебувала у
зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Задовольнивши частково позовні вимоги
ОСОБА_4 та встановивши факт проживання
однією сім»єю позивачки та ОСОБА_3 саме
з 04 травня по ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої
інстанції детально обґрунтував свій
висновок та з посиланням на відповідні
правові норми правильно зробив
вказаний правовий висновок, тому
апеляційний суд не може прийняти
доводи апеляційної скарги позивачки
ОСОБА_4 в цій частині, оскільки вимоги
позивачки про встановлення факту її
проживання із загиблим ОСОБА_3 з 2003 року
не ґрунтуються на законі.

Апеляційний суд вважає, що не можна
також прийняти доводи апеляційної
скарги представника відділення фонду
про те, що позивачка не відноситься до
числа осіб, які мають право на
одноразову допомогу у разі смерті
потерпілого, тому їй слід було
відмовити і у позові про встановлення
факту її проживання із загиблим,
оскільки такі розміркування апелянта
не ґрунтуються на законі, бо кожна
особа має право на звернення до суду з
будь-якими своїми вимогами, які мають
бути розглянуті судом у встановленому
законом порядку та у відповідності до
діючого законодавства суд ухвалює
відповідне судове рішення.

Судом першої інстанції були ретельно
досліджені надані сторонами докази та
на підставі відповідних правових норм
зроблений обґрунтований висновок про
факт та період проживання позивачки та
ОСОБА_3 однією сім»єю без реєстрації
шлюбу.

Що стосується апеляційної скарги
третьої особи ОСОБА_2, то доводи її
апеляції також не спростовують
зроблених судом першої інстанції
правових висновків та не впливають на
правильність цих висновків.

На підставі викладеного апеляційний
суд вважає, що апеляційні скарги сторін
слід відхилити як безпідставні,
рішення суду як таке, що відповідає
вимогам закону, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2,
відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Кіровське
відхилити.

Рішення Кіровського міського суду від
17 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий:

Судді: