Справа № 458/1210/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1287/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М.,
Мацея М.М.,

секретаря
Олексіва О.А.,

з участю
представника Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» - Гнатишака О.В., ОСОБА_3 та
представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 на рішення Турківського
районного суду Львівської області від
09 грудня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

в с
т а н о в и л а:

30 серпня 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулося в суд до ОСОБА_3 та ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
кредитним договором. В позові
посилається на те, що 31.03.2008 року між ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № 218216-SOGL,
відповідно до якого Банк надав
відповідачу кредит в сумі 10 000,00 доларів
США. Однак, ОСОБА_3 порушив умови
договору і станом на 17.07.2013 року має
заборгованість в сумі 2799,14 дол. США, що
відповідно до службового
розпорядження НБУ від 17.07.2013 року
складає 22365,14 грн. Вказує, що 31.03.2008 року
для забезпечення виконання зобов'язань
за договором № 218216- SOGL між Банком та
відповідачем ОСОБА_5 було укладено
договір поруки № 1. Просить суд
стягнути солідарно з відповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК2 заборгованість в розмірі
2799,14 дол. США, що відповідно до
службового розпорядження НБУ від 17.07.2013
року складає 22365,14 грн., за кредитним
договором № 218216- SOGL від 31.03.2008 року та
судові витрати.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 солідарно
в користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» 22365 гривень 14 коп.
заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто із ОСОБА_3 в користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»
половину судових витрат зі сплати
судового збору в сумі 114 гривень 70 коп.

Стягнуто із ОСОБА_5 в користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»
половину судових витрат зі сплати
судового збору в сумі 114 гривень 70 коп.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3 та
ОСОБА_5. Зазначають, що необґрунтованим
та помилковим є висновок суду про те, що
ОСОБА_3 не розрахувався повністю по
зобов'язаннях кредитної угоди № 218216 -
SOGL від 31 березня 2008 року, укладеної між
ним та позивачем. Стверджують, що в
судовому засіданні ОСОБА_3
підтверджено матеріалами архівної
справи № 2-45/010 факт стягнення з нього
19078,57 грн. боргу за кредитною угодою на
підставі рішення Турківського
районного суду від 22 березня 2010 року.
Після відкриття виконавчого
провадження ВДВС Турківського РУЮ на
виконання рішення Турківського
районного суду Львівської області від
22 березня 2010 року він - ОСОБА_3 повністю
сплатив суму боргу за кредитною угодою,
після чого було закрито виконавче
провадження та знято арешт з предмету
застави. Вважають, що суд першої
інстанції безпідставно посилається на
п. 7.1. Кредитної угоди, відповідно до
якого ця угода діє до повного виконання
обов'язків позичальником по поверненню
кредиту. Зважаючи на те, що 27 липня 2010
року ОСОБА_3 повністю розрахувався з
позивачем по кредитній угоді, вважає,
що до даних правовідносин необхідно
застосовувати положення п. 31 Постанови
№ 5 Пленуму Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30 березня
2012 року, де зазначається, що враховуючи
положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», суди
мають виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. Просять скасувати рішення
Турківського районного суду
Львівської області від 09 грудня 2013 року
та закрити провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» - Гнатишака О.В., ОСОБА_3 та
представника ОСОБА_4, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду таким
вимогам не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що станом на 17.07.2013 року
заборгованість за кредитним договором,
яка виникла за період із 17.05.2009 року по
17.07.2013 року, становить в загальній сумі
2799 доларів США, що відповідно до
розпорядження НБУ від 17.07.2013 року
еквівалентно 22365 грн. 14 коп., в тому
числі: заборгованість за кредитом -1087,07
дол. США, заборгованість за відсотками -
1548,98 дол. США, штраф (фіксована частина) -
31,29 дол. США, штраф (процентна складова)
-131,8 дол. США. Зазначив, що наведені вище
обставини підтверджуються: кредитною
угодою № 218216-SOGL від 31.03.2008 року;
договором про видачу траншу № 218216 - CRED
від 31.03.2008 року; договором № 218216-CARD від
31.03.2008 року; додатком № 1 до договору №
218216 - CRED від 31.03.2008 року; заявою ОСОБА_3;
договором поруки № 1 від 31.03.2008 року;
копією паспорта ОСОБА_3 серії НОМЕР_1, що
виданий Турківським РВ УМВС України у
Львівській області 18.03.2004 року; копією
паспорта ОСОБА_5 серії НОМЕР_2, вид.
Турківським РВ УМВС України у
Львівській області 02.03.2002 року;
довідкою АА № 241170 з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України; банківською ліцензією № 22 від
05.10.2011 року; свідоцтвом про державну
реєстрацію юридичної особи серії А01 №
054809; розрахунком заборгованості за
договором № 218216-SOGL станом на 17.07.2013
року; повідомленням № 30.1.0.0/2-200 від
26.07.2013 року; реєстром поштових
відправлень № 8378 від 12.08.2013 року та
матеріалами цивільної справи
Турківського районного суду
Львівської області № 2-45/10 за 2010 рік, а
тому «не довіряти даним доказам у суду
підстав немає». Вказав, що згідно зі
статтею 7.1 Кредитної угоди між ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 № 218216-SOGL від
31.03.2008 року, позивач надав відповідачу
кредит в сумі 10000 доларів США, ця угода
діє до повного виконання обов'язків
позичальника по поверненню кредиту,
сплаті відсотків, неустойки та прийшов
до висновку, що строк позовної давності
не збіг, оскільки повного виконання
обов'язків позичальника немає і по
даний час.

Проте погодитись з такими висновками
суду першої інстанції не можна,
виходячи з наступного.

Згідно 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа зобов'язується надати грошові
кошти позичальнику у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки, розмір та
порядок отримання яких встановлюється
договором або законодавством.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено,
що якщо в зобов'язанні встановлений
строк його виконання, то воно підлягає
виконанню в цей строк.

У відповідності до ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, розмір яких встановлюється
договором, законом або іншими актами
цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що
31.03.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та
ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір
№ 218216-SOGL, відповідно до якого позивач
надав відповідачу кредит в сумі 10000
доларів США.

31.03.2008 року для забезпечення виконання
зобов'язань за Кредитною угодою №
218216-SOGL від від 31.03.2008 року між позивачем
та відповідачем ОСОБА_5 було укладено
Договір поруки № 1.

22.03.2010 року рішенням Турківського
районного суду Львівської області по
справі № 2-45/10 було задоволено позов ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з
відповідача ОСОБА_3 заборгованості за
кредитним договором № 218216-SOGL станом на
17.05.2009 року в сумі 19519,36 грн., шляхом
звернення стягнення на предмет
застави.

Згідно прийнятого вищевказаного
рішення, 11.05.2010 року Турківським
районним судом Львівської області було
видано виконавчий лист за № 2-45/13 на
підставі якого 13.07.2010 року заступником
начальника відділу ДВС Турківського
РУЮ винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження (а.с. 45, 46).

27 липня 2010 року ОСОБА_3 на рахунок ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» внесено 19519,35 грн.
заборгованості, що підтверджується
квитанцією (а.с. 48).

У зв'язку з повною сплатою ОСОБА_3
заборгованості, 06.09.2010 року заступником
начальника відділу ДВС Турківського
РУЮ винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження (а.с. 47).

позовної заяви ЗАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_3, яка була подана в суд 17 серпня
2009 року та доданого до даної позовної
заяви розрахунку (справа 2-45/010, а.с. 5),
станом на 17 травня 2009 року
заборгованість ОСОБА_3 по тілу кредиту
становила 2170,59 дол. США та по
нарахованих процентах в сумі 182,44 дол.
США, а також штраф в сумі 150,45 дол. США,
всього 2503,48 дол. США (що в еквіваленті до
офіційного курсу гривні становило 19078,57
грн.).

22.03.2010 року рішенням Турківського
районного суду Львівської області у
справі № 2-45/10 було задоволено їх позов
про стягнення із відповідача ОСОБА_3
заборгованості за даним кредитним
договором станом на 17.05.2009 року в сумі
19078 грн. 57 коп. разом з штрафними
санкціями, шляхом звернення стягнення
на предмет застави. З мотивувальної
частини рішення вбачається, що
стягнена сума заборгованості
складається з 2170,59 дол. США -
заборгованості по кредиту, нарахованих
процентів в сумі 182,44 дол. США та 150,45 дол.
США штрафних санкцій, всього 2503,48 дол.
США (а.с. 35).

З поденного розрахунку заборгованості,
який був представлений позивачем під
час розгляду справи в суді апеляційній
інстанції вбачається, що станом на 17
травні 2009 року сума заборгованості по
кредиту (тілу) становила 2170,59 дол. США та
заборгованість по процентах в сумі 182,44
дол. США (а.с. 110-129).

З вищевказаного поденного розрахунку
також вбачається, що станом на 25 липня
2010 року сума заборгованості по кредиту
(тілу) становила 2170,59 дол. США та
заборгованість по процентах в сумі 1441,38
дол. США.

Колегією суддів встановлено, що за
період з 17 травня 2009 року по 26 липня 2010
року сума заборгованості по
нарахованих процентах зросла з 182,44 дол.
США до 1441,38 дол. США у зв'язку з
донарахуванням 1258,94 дол. США.

З поденного розрахунку заборгованості
також вбачається, що позивач - ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» 27 липня 2010 року всупереч
рішенню Турківського районного суду
Львівської області у справі № 2-45/10 від
22 березня 2010 року кошти в сумі 19078 грн. 57
коп., що еквівалентні 2503,48 дол. США, які
були стягнуті з відповідача згідно
виконавчого листа по справі 2-45/010,
незаконно спрямував на погашення
новодонарахованої заборгованості в
сумі 1258,94 дол. США, а не на повне
погашення заборгованості по тілу
кредиту в сумі 2170,59 дол. США, внаслідок
чого і надалі по розрахунку Банку
залишилась несплаченою заборгованість
по тілу кредиту в сумі 1136,92 дол. США,
оскільки на власний розсуд погасив
заборгованість по тілу кредиту лише в
сумі 1033,67 дол. США та пені в сумі 1441,48
дол. США замість 182,44 дол. США.

Колегія суддів приходить до
переконання, що станом на 27 липня 2010
року, після стягнення з позивача 19519,36
грн., заборгованість відповідача
становить 1258,94 дол. США (1441,48 - 182,44 = 1258,94),
які є заборгованістю по процентах за
період з 17 травня 2009 року по 27 липня 2010
року.

Відповідно, безпідставною є вимога
позивача щодо нарахування процентів за
період з 27 липня 2010 року по 17 липня 2013
року, оскільки нарахування процентів
на проценти не передбачено, як
укладеним між сторонами Кредитним
договором так і діючим законодавством.

З вищевказаного розрахунку вбачається,
що 49,86 дол. США ще було сплачено 21 червня
2011 року, отже заборгованість по
процентах становить 1209,08 дол. США
(1258,94-49,86).

Не підлягає до задоволення і позовна
вимога щодо стягнення штрафних санкцій
в сумі 163,09 дол. США, з яких 31,29 дол. США -
штраф (фіксована частина) та 131,8 дол. США
- штраф (процентна складова).

У відповідності до п. 6.2.,6.3. Кредитної
угоди підстав для стягнення штрафу з
відповідача немає, оскільки будь-яких
доказів в обґрунтування даних вимог
позивачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
Договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого порукою
наведено у ст. 554 ЦК України. Так, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно із частиною четвертою статті 559
ЦК України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі. Позовна давність, встановлена
законом, не може бути скорочена за
домовленістю сторін.

Відповідно до частини першої статті 251
ЦК України строком є певний період у
часі, зі спливом якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами (частина перша
статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (частина друга статті 251 та
частина друга статті 252 ЦК України).

Згідно п. 1.3 Кредитної угоди № 218216-SOGL
від 31.03.2008 року, укладеної між ОСОБА_3 і
ЗАТ КБ «Приватбанк» та п. 1 Договору
поруки № 1 від 31 березня 2008 року,
укладеного між ОСОБА_5 - поручителем і
ЗАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що
строк виконання по зобов'язаннях за
вищевказаною Кредитною угодою, а саме
по поверненню кредиту встановлено до
19.03.2009 року (а.с. 10, 50-51).

З Договору поруки вбачається, що в
ньому не встановлено строку, після
якого порука припиняється, а умова
Договору поруки (пункт 11) про його дію
до повного виконання боржником своїх
зобов'язань перед банком за Кредитним
договором не є встановленим сторонами
строком припинення дії поруки,
оскільки суперечить частині першій
статті 251 та частині першій статті 252 ЦК
України.

Згідно п. 11 вищевказаного Договору
поруки № 1 від 31 березня 2008 року цей
договір «вступає в силу з моменту його
підписання сторонами» і відповідно до
пункту 12 цього ж договору поруки
«сторони прийшли до згоди, що строк в
межах якого сторони можуть звернутися
до суду з вимогою про захист свого
порушеного права або законного
інтересу за цим договором,
встановлюється протягом у 5 років» (а.с.
10).

Оскільки в договорі поруки не вказано з
якого саме моменту здійснюється
відрахунок передбаченого п'ятирічного
строку, протягом якого позивач вправі
звернутися в суд, то проаналізувавши
умови вищевказаного договору, колегія
суддів приходить до переконання, що
позивач вправі звернутися в суд за
захистом порушених прав до поручителя
протягом п'яти років з моменту
підписання договору поруки 31.03.2008 року
до 31.03.2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач вперше звернувся з позовом до
ОСОБА_5 лише 30 серпня 2013 року, а лист -
повідомлення про заборгованість за
Кредитною угодою № 218216 - SOGL від 31.03.2008
року, укладеною між ОСОБА_3 і ЗАТ КБ
«Приватбанк» поручителю ОСОБА_5 вперше
Банком було відправлено лише 12 серпня
2013 року (а.с. 2, 7, 8).

Колегія суддів приходить до висновку,
що станом на 30 серпня 2013 року, а саме на
час подання позову до суду, вже минуло
п'ять років з моменту укладення
договору поруки.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 559 ЦК
України припинення поруки
презюмується.

Таким чином, звернення особи до суду з
позовом про визнання поруки такою, що
припинена, на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК
України не є необхідним, проте такі
вимоги можуть розглядатися судом у
разі наявності відповідного спору.

На підставі викладеного колегія
приходить до висновку, що порука за
Договором поруки від 31 березня 2008 року
між ОСОБА_5 і ЗАТ КБ «Приватбанк»
припинена.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції, як таке, що ухвалене при
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушенні норм
матеріального та процесуального права,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення - про часткове
задоволення позову, а саме з
відповідача ОСОБА_3 слід стягнути в
користь позивача заборгованість за
кредитним договором у розмірі 9660,55 грн.,
що еквівалентно 1209,08 дол. США -
процентів на прострочену
заборгованість по кредиту та 229,40 грн.
судових витрат, а всього 9889,95 грн. В
решті позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309
ч. 1 п.п. 3, 4; 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Турківського районного суду
Львівської області від 09 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким:

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за
кредитним договором № 218216 - SOGL від
31.03.2008 року, у розмірі 9660,55 грн., що
еквівалентно 1209,08 дол. США - процентів
на прострочену заборгованість по
кредиту та 229,40 грн. судових витрат, а
всього 9889,95 грн. (дев?ять тисяч вісімсот
вісімдесят дев?ять гривень 95 копійок).

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Копняк С.М.

Мацей М.М.