Справа №2-1861/11
Номер провадження 2/522/2057/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 07» квітня 2014 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого - судді Суворової О.В.

при секретарі - Бондаренко Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 до
Одеського міського управління ГУ МВС
України в Одеській області, Головного
управління державної казначейської
служби України в Одеській області,
Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області про стягнення
моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду в інтересах
своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 з
позовною заявою до Одеського міського
управління ГУ МВС України в Одеській
області, Головного управління
державної казначейської служби
України в Одеській області,
Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області, у якій з урахуванням
уточнень просить стягнути з Головного
управління державної казначейської
служби України в Одеській області
моральну шкоду у розмірі 50000 гривень.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачка посилається на те, що 15
квітня 2005 року було скоєно злочин, а
саме розпусні дії у відношенні до її на
той час малолітньої доньки - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з приводу чого вона цього
ж дня звернулась до Хмельницького ВМ
Малиновського РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області, проте в результаті
дій співробітників міліції було
складено орієнтування, яке було
випущене великим тиражем і поширене в
громадських місцях, зокрема в школах, у
маршрутних таксі, на дошках оголошень і
в інших багатолюдних місцях. У даному
орієнтуванні були зазначені дані
потерпілої, тобто прізвище, ім'я, по
батькові, дата народження, місце
навчання і домашня адреса. Внаслідок
цього про статевий злочин у відношенні
її дочки стало відомо великому колу
осіб, у тому числі знайомим, родичам і
її однокласникам, що заподіяло глибоку
душевну травму їй та членам її родини.

Позивачка та її представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
просили позов задовольнити.

Представник відповідачів - Одеського
міського управління ГУ МВС України в
Одеській області та Малиновського РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечував, просив відмовити у
задоволенні позову.

Представник відповідача - Головного
управління державної казначейської
служби України в Одеській області у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечував, просив відмовити у
задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, суд
вважає, що рішення у справі необхідно
постановити із частковим задоволенням
позову. Судом встановлені наступні
фактичні обставини на підставі наявних
у матеріалах справи доказів.

15 квітня 2005 року до Хмельницького ВМ
Малиновського РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області звернулась з заявою
ОСОБА_2 про те, що по дорозі до школи
невідомий чоловік вчинив розпусні дії
відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1,, учениці 2-го класу
загальноосвітньої школи №? 1, яка
розташована у м. Одесі, пл.
Михайлівська, 10.

Дана заява підмінним оперативним
черговим капітаном міліції Чубатим
В.А., старшим інспектором чергової
частини Хмельницького ВМ
Малиновського РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області була зареєстрована в
ЖРЗПЗ за № 1996 від 15 квітня 2005 року, була
підготовлена інформація для надання в
інші підрозділи органів внутрішніх
справ та чергову частину ОМУ і УМВС
України в Одеській області.

16 квітня 2005 року помічником
оперативного чергового Хмельницького
ВМ Малиновського РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області старшим сержантом
Бідашем С.М. було складено орієнтування
з анкетними даними потерпілої та
передано по електронній пошті всім
начальникам РВ, ВМ для орієнтування
особового складу.

Цього ж дня розгляд заяви було доручено
керівництву відділення кримінальної
міліції у справах неповнолітніх
відділу. Співробітниками кримінальної
міліції у справах неповнолітніх були
зібрані необхідні матеріали та в цей же
день були передані в слідче відділення
Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ
УМВС України в Одеській області, де
черговим слідчим слідчого відділу
старшим лейтенантом міліції
Малярчуком О.В. було порушено
кримінальну справу № 9 за ч. 2 ст. 156
КК України.

18 квітня 2005 року матеріали
кримінальної справи були передані в
провадження старшому слідчому відділу
старшому лейтенанту міліції
Щербаковій І.М. Цього ж дня слідчим СВ
Щербаковою І.М. було допитано ОСОБА_2 та
визнано її законним представником
малолітньої доньки ОСОБА_3, а також була
призначена імунологічна експертиза.
Після опитування було встановлене та
передано доповнення до прикмет
підозрюваного, складено додаткове
орієнтування та роздано особовому
складу відділу для розшуку злочинця.

В результаті дій керівництва та
співробітників Хмельницького ВМ
Малиновського РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області під час проведення
оперативно-розшукових заходів,
спрямованих на встановлення злочинця,
орієнтування, яке було призначене
виключно для користування
співробітників органів внутрішніх
справ, з анкетними даними потерпілої, а
саме: прізвищем, іменем, по батькові,
датою народження, місцем навчання і
домашньою адресою, із зазначенням, що
щодо неї були скоєні розпусні дії, було
розповсюджене в громадських місцях.

13 травня 2005 року до Хмельницького ВМ
Малиновського РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області звернулась ОСОБА_2 із
скаргою на непрофесійні дії
співробітників відділу.

За результатами розгляду скарги було
проведене службове розслідування та
наказом № 146 від 27 травня 2005 року в.о.
начальника Малиновського РВ ОМУ УМВС
України в Одеській області було
встановлено, що ряд співробітників
Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ
УМВС України в Одеській області
заслуговує на притягнення до
дисциплінарної відповідальності, ряд
співробітників Хмельницького ВМ
Малиновського РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності.

Дані факти підтверджуються висновком
службового розслідування за фактом
заяви ОСОБА_2 у відношенні
співробітників Хмельницького ВМ
Малиновського РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області, складеного старшим
інспектором ГРП Хмельницького ВМ
Малиновського РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області капітаном міліції
Бузовською Н.І., наказом № 146 від 27
травня 2005 року в.о. начальника
Малиновського РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області «Про покарання
співробітників Хмельницького ВМ
Малиновського РВ», копіями орієнтувань
з особистими даними ОСОБА_3 та без цих
даних, копією скарги ОСОБА_2, листом
Управління карного розшуку УМВС
України в Одеській області № 2/К-272 від 9
липня 2005 року.

Згідно відповіді Малиновського РВ ОМУ
ГУМВС України в Одеській області вих. №
31/21-0836 від 13 березня 2014 року, наданої на
виконання ухвали суду, згідно
статистичних даних кримінальна справа
№ 9 була направлена до
Малиновської районної прокуратури м.
Одеси, де вона була об'єднана з
кримінальною справою № 4.
Досудове слідство по кримінальній
справі завершено 21 вересня 2005 року та
кримінальна справа з обвинувальним
актом була направлено до Малиновського
районного суду м. Одеси. Рішення по
справі прийнято.

Згідно довідки загальноосвітньої
школи № 1 вих. № 559 від 4 липня 2005 року,
ОСОБА_3 не відвідувала школу з 16 квітня
2005 року до кінця навчального року.

Згідно довідки загальноосвітньої
школи № 60 вих. № 113 від 5 березня 2014 року,
ОСОБА_3 навчається у 11 класі
загальноосвітньою школи № 60 з третього
класу (наказ № 162 від 9 червня 2005 року) по
теперішній час.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 Конституції
України, ніхто не може зазнавати
втручання в його особисте і сімейне
життя, крім випадків, передбачених
Конституцією України. Не допускається
збирання, зберігання, використання та
поширення конфіденційної інформації
про особу без її згоди, крім випадків,
визначених законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Згідно резолютивної частини рішення
Конституційного Суду України № 2-рп/2012
від 20 січня 2012 року у справі № 1-9/2012 за
конституційним поданням Жашківської
районної ради Черкаської області щодо
офіційного тлумачення положень частин
першої, другої статті 32, частин другої,
третьої статті 34 Конституції України,
положення частин першої, другої статті
32, частин другої, третьої статті 34
Конституції України слід розуміти так:
інформацією про особисте та сімейне
життя особи є будь-які відомості та/або
дані про відносини немайнового та
майнового характеру, обставини, події,
стосунки тощо, пов'язані з особою та
членами її сім'ї, за винятком
передбаченої законами інформації, що
стосується здійснення особою, яка
займає посаду, пов'язану з виконанням
функцій держави або органів місцевого
самоврядування, посадових або
службових повноважень. Така інформація
про особу є конфіденційною; збирання,
зберігання, використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди державою, органами
місцевого самоврядування, юридичними
або фізичними особами є втручанням в її
особисте та сімейне життя. Таке
втручання допускається винятково у
випадках, визначених законом, і лише в
інтересах національної безпеки,
економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України
«Про оперативно-розшукову діяльність»
у редакції, яка була чинною на момент
виникнення спірних првовідносин, під
час здійснення оперативно-розшукової
діяльності не допускається порушення
прав і свобод людини та юридичних осіб.
Окремі обмеження цих прав і свобод
мають винятковий і тимчасовий характер
і можуть застосовуватись лише за
рішенням суду щодо особи, в діях якої є
ознаки тяжкого або особливо тяжкого
злочину, та у випадках, передбачених
законодавством України, з метою
захисту прав і свобод інших осіб,
безпеки суспільства.

Згідно ч. 13 цієї статті, не підлягають
передачі і розголошенню результати
оперативно-розшукової діяльності, які
відповідно до законодавства України
становлять державну таємницю, а також
відомості, що стосуються особистого
життя, честі, гідності людини. За
передачу і розголошення цих відомостей
працівники оперативних підрозділів, а
також особи, яким ці відомості були
довірені при здійсненні
оперативно-розшукової діяльності чи
стали відомі по службі або роботі,
підлягають відповідальності згідно з
чинним законодавством, крім випадків
розголошення інформації про незаконні
дії, що порушують права людини.

У відповідності до ч. 8 цієї статті, у
випадках порушення прав і свобод
людини або юридичних осіб в процесі
здійснення оперативно-розшукової
діяльності, а також у разі, якщо
причетність до правопорушення особи,
щодо якої здійснювались
оперативно-розшукові заходи, не
підтвердилась, Служба безпеки України,
Міністерство внутрішніх справ України,
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у справах
охорони державного кордону, Управління
державної охорони України, Державна
податкова адміністрація України,
Державний департамент України з питань
виконання покарань або розвідувальний
орган Міністерства оборони України
зобов'язані невідкладно поновити
порушені права і відшкодувати
заподіяні матеріальні та моральні
збитки в повному обсязі.

Суд зауважує, що розповсюдження у
орієнтуванні, яке розміщувалось
співробітниками міліції у громадських
місцях, інформації щодо прізвища,
імені, по батькові, дати народження,
місця навчання і домашньої адреси
потерпілої ОСОБА_3 жодним чином не
сприяло та не могло сприяти проведенню
оперативно-розшукових дій.

Таким чином, розповсюдивши цю
інформацію, а тим більш у контексті
скоєного проти ОСОБА_3 статевого
злочину, співробітники Хмельницького
ВМ Малиновського РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області порушили гарантоване
Конституцією України право як ОСОБА_3,
так і її матері - ОСОБА_2, на невтручання
у особисте і сімейне життя.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», у позовній заяві
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

Позивачка у позовній заяві в
обґрунтування факту спричинення їй
моральної шкоди посилається на те, що
її донька з 16 квітня 2005 року до кінця
навчального року не відвідувала школу,
а після закінчення навчального року
позивачка була вимушена перевести
доньку в іншу школу. Дані обставини
підтверджуюся доказами, наявними у
матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи те, що
порушення прав позивачки відбулось
внаслідок винних дій співробітників
Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ
УМВС України в Одеській області, вина
яких доводиться наявними у матеріалах
справи доказами, суд доходить до
висновку про наявність підстав для
відшкодування на користь позивачки
моральної шкоди з державного бюджету
України за рахунок коштів
Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області, шляхом списання
коштів з єдиного казначейського
рахунку.

При цьому суд, враховуючи глибину та
ступінь моральних страждань позивачки,
тривалість часу, який позивачка
витратила на відновлення своїх прав,
той факт, що позивачка була вимушена
перевести дитину в іншу школу та
одночасно з цим той факт що винні
співробітники Хмельницького ВМ
Малиновського РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області були притягнуті до
дисциплінарної відповідальності,
оцінює розмір грошового відшкодування
моральної шкоди у 20000 гривень.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги у цій частині обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3 до Одеського міського
управління ГУ МВС України в Одеській
області, Головного управління
державної казначейської служби
України в Одеській області,
Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області про стягнення
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області, шляхом списання
коштів з єдиного казначейського
рахунку на користь ОСОБА_2 моральну
шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч)
гривень.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

О.В.Суворова

07.04.2014