АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/850/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 46 Мельник І. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Трюхан Г. М. УХВАЛА
20 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоТрюхан Г. М. суддівГончар Н.
І. , Міщенко С. В. при секретаріПосипайко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського
районного суду м.Черкаси від 11 лютого
2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про поділ спільного майна
Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів, -
в с т а н о в и л а :
В грудні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_7 про поділ
спільного майна подружжя, посилаючись
на те, що 28 жовтня 1957 року між нею та
відповідачем укладено шлюб, який
зареєстрований відділом державної
реєстрації актів цивільного стану по
місту Черкаси, актовий запис № 852. За
час шлюбу подружжям було збудовано
житловий будинок, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Право на будівництво
будинку у них виникло на підставі
договору про надання в безстрокове
користування земельної ділянки,
посвідченого першою Черкаською
державною нотаріальною конторою 19
травня 1959 року № 2-154. Реєстрація права
власності нерухомого майна проведена 25
листопада 1971 року на підставі висновку
про реєстрацію домоволодіння.
На земельній ділянці окрім житлового
будинку з прибудовами розташовано
погріб, сарай, вбиральня, гараж,
замощення, огорожа, водоколонка, які є
також спільною сумісною власністю
подружжя, оскільки побудовано разом за
час спільного проживання та за спільні
На даний час виникла необхідність
звернення до суду за захистом своїх
прав, оскільки відповідач не визнає
майно набуте за час шлюбу спільним
сумісним майном подружжя, мотивуючи це
тим, що є єдиним власником і саме за ним
зареєстровано право власності.
Позивачка просила суд визнати право
власності на 1/2 частину домоволодіння
за кожним, без виділення частки в
Заявою від 30 січня 2014 року ОСОБА_6
збільшила позовні вимоги, просила
окрім визнання за нею права власності
на 1/2 частину домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, також визнати за нею право
власності на 1/2 прилеглої до даного
житлового будинку земельної ділянки,
оскільки домоволодіння є нерухомим
майном, яке неможливо відокремити від
земельної ділянки і тому, до особи, якій
виділяється 1/2 частина домоволодіння
має перейти відповідна частина
В судовому засіданні позивачка та її
адвокат уточнили позовні вимоги в
частині конкретизації нерухомого
майна, на яке позивачка просила визнати
її право власності для можливості
наступної реєстрації.
Остаточно просили суд визнати за
ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину
домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається
- житлового будинку з прибудовами
літ.А-1 загальною площею 87,0 кв.м.,
житловою площею 40,6 кв.м., службовою
площею 46,4 кв.м (приміщення 1-1 - 3 кв.м, № 1-2
- 8 ,0 кв.м., № 1-3 - 8,5 кв.м, № 1-4 - 3,6 кв.м, № 1-5 -
6,8 кв.м. № 1-6 - 13,1 кв.м., № 1-7 - 11,3 кв.м., № 1-8
-9,4 кв.м, № 1-9 - 14,0 кв.м, № 1-10 - 9,3 кв.м),
- сараї літ. В, Е, е,
- гараж літ. Д, яма,
- погріб літ.Б,
- вбиральня літ.Г,
- огорожа 1-4, водо
- колонка № 5,
- замощення літ.І.
Визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/2
частину земельної ділянки, яка
розташована в АДРЕСА_1, площею 0,0616 га
(616,0 кв.м.), яка належала ОСОБА_7 на
підставі державного акту на право
власності зареєстрованого 2 грудня 2009
Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2
частину земельної ділянки, яка
розташована в АДРЕСА_1, площею 0,0616 га
(616,0 кв.м.), яка належала ОСОБА_7 на
підставі державного акту на право
власності зареєстрованого 2 грудня 2009
Визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/2
частину домоволодіння АДРЕСА_1, яке
- житлового будинку з прибудовами
літ.А-1 загальною площею 87,0 кв.м.,
житловою площею 40,6 кв.м., службовою
площею 46,4 кв.м (приміщення 1-1 - 3 кв.м, № 1-2
- 8 ,0 кв.м., № 1-3 - 8,5 кв.м, № 1-4 - 3,6 кв.м, № 1-5 -
6,8 кв.м.. № 1-6 - 13,1 кв.м., № 1-7 - 11,3 кв.м., № 1-8
-9,4 кв.м, № 1-9 - 14,0 кв.м, № 1-10 - 9,3 кв.м),
- сараї літ. В, Е, е,
- гараж літ. Д, яма,
- погріб літ. Б,
- вбиральня літ. Г,
- огорожа 1-4,
- водоколонка № 5,
- замощення літ. І.
Рішенням Соснівського районного суду
м.Черкаси від 11 лютого 2014 року позов
задоволено частково.Визнано за ОСОБА_6
право власності на 1/2 частину
домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається
з: житлового будинку з прибудовами
літ.А-1 загальною площею 87,0 кв.м.,
житловою площею 40,6 кв.м., службовою
площею 46,4 кв.м (приміщення 1-1 - 3 кв.м, № 1-2
- 8 ,0 кв.м., № 1-3 - 8,5 кв.м, № 1-4 - 3,6 кв.м, № 1-5 -
6,8 кв.м.. № 1-6 - 13,1 кв.м., № 1-7 - 11,3 кв.м., № 1-8
-9,4 кв.м, № 1-9 - 14,0 кв.м, № 1-10 - 9,3 кв.м),
сараї літ. В, Е, е, гараж літ. Д, яма,
погріб літ.Б, вбиральня літ.Г, огорожа
1-4, водоколонка № 5, замощення літ.І.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2
частину домоволодіння АДРЕСА_1, яке
складається з: житлового будинку з
прибудовами літ.А-1 загальною площею 87,0
кв.м., житловою площею 40,6 кв.м.,
службовою площею 46,4 кв.м (приміщення 1-1 -
3 кв.м, № 1-2 - 8 ,0 кв.м., № 1-3 - 8,5 кв.м, № 1-4 - 3,6
кв.м, № 1-5 - 6,8 кв.м.. № 1-6 - 13,1 кв.м., № 1-7 - 11,3
кв.м., № 1-8 -9,4 кв.м, № 1-9 - 14,0 кв.м, № 1-10 - 9,3
кв.м), сараї літ. В, Е, е, гараж літ. Д, яма,
погріб літ.Б, вбиральня літ.Г, огорожа
1-4, водоколонка № 5, замощення літ.І.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог та ухвалити нове рішення, яким
задоволити позовні вимоги у вказаній
частині.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до відхилення виходячи
з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України
колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення суду є законним, обґрунтованим
на зібраних по справі доказах,
відповідає вимогам матеріального і
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 28
жовтня 1957 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7
було укладено шлюб, який
зареєстрований відділом державної
реєстрації актів цивільного стану по
місту Черкаси, актовий запис № 852.

На підставі договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки, посвідченого Черкаською
Першою державною нотаріальною
конторою 19 травня 1959 року за № 2-154,
зареєстрованого 25 листопада 1971 року,
ОСОБА_7 надано земельну ділянку по
АДРЕСА_1 для забудови житлового
будинку.

Згідно з Державним актом на право
власності на земельну ділянку, виданим
на підставі п. 1.8 рішення Черкаської
міської ради від 9 квітня 2009 року,
ОСОБА_7 є власником земельної ділянки
площею 0,0616 га., розташованої в АДРЕСА_1.

В ході розгляду справи районним судом
було достеменно встановлено, що за час
проживання у шлюбі сторони збудували
житловий будинок з прибудовами, погріб,
сарай, вбиральня, гараж, замощення,
огорожа, водоколонка. Було встановлено,
що дане нерухоме майно є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
оскільки збудовано за спільні кошти
подружжя, на підставі чого районним
судом було визнано право власності по ?
частині вказаного майна кожній стороні
по справі. Проте, в задоволенні
позовних вимог, щодо визнання за
позивачкою права власності на ? частину
земельної ділянки було відмовлено.

ОСОБА_6 не погоджується із рішенням
районного суду саме в частині відмови в
задоволенні її позовних вимог. В іншій
частині рішення апелянткою не
оскаржувалось.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог стосовно
визнання права власності на спірну
земельну ділянку, районний суд, з чим
погоджується і колегія суддів, виходив
із наступного.

Пункт 18-2 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 16 квітня 2004 року №7
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», передбачає, що
відповідно до положень статей 81, 116 ЗК
України, окрема земельна ділянка,
одержана громадянином у період шлюбу в
приватну власність шляхом
приватизації, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
йдеться не про майно, нажите подружжям
у шлюбі, а про одержану громадянином
частку із земельного фонду.

Законом України від 11 січня 2011 року N
2913-VI "Про внесення зміни до статті 61
Сімейного кодексу України щодо
об'єктів права спільної сумісної
власності подружжя", який набрав
чинності 8 лютого 2011 року, ст. 61 СК
України доповнено ч. 5, якою
передбачено, що об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя є житло,
набуте одним із подружжя під час шлюбу
внаслідок приватизації державного
житлового фонду, та земельна ділянка,
набута внаслідок безоплатної передачі
її одному з подружжя із земель
державної або комунальної власності, у
тому числі приватизації.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно зі ч. ч. 1 та 2 ст. 5 Цивільного
кодексу України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності;
акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Таким чином, вірним є висновок суду
попередньої інстанції, що спірна
земельна ділянка не є спільною
сумісною власністю подружжя.

Тому твердження апелянтки про те, що
власник ? частини домоволодіння має
право на ? частину земельної ділянки є
неправильним, оскільки законодавство,
що було чинне на момент приватизації
ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,0616
га., розташованої в АДРЕСА_1 передбачало
його особисту приватну власність, а
факт того, що акт цивільного
законодавства не має зворотної дії в
часі, унеможливлює застосування тих
норм законодавства, якими керуюється
апелянта.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції вірно
застосовано норми матеріального права
та ухвалено рішення з додержанням
положень чинного законодавства, а
доводи апелянта в апеляційній скарзі
були предметом розгляду в суді першої
інстанції, інших підтверджень щодо
незаконності рішення, які б давали
можливість скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення у справі апелянтом не наведені.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів судової палати,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду
м.Черкаси від 11 лютого 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ
спільного майна подружжя - залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після її
проголошення але може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з часу
проголошення ухвали.

Головуючий :

Судді :