Справа №2-2667/11
Провадження №2/442/25/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Грабар Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Дрогобичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
майна, припинення права власності,
визнання права власності та стягнення
вартості частки квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом
до відповідача, з урахуванням
уточненних позовних вимог (а.с.142), за
якими просять припинити право
власності ОСОБА_4 на ? ідеальну частку
квартири АДРЕСА_1; визнати за ними,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності
на ? ідеальну частку квартири АДРЕСА_1;
стягнути з них на користь ОСОБА_4
вартість ? ідеальної частки квартири
АДРЕСА_1 у розмірі 51100 грн. В
обгрунтування таких вимог
покликаються на те, що вони разом із
відповідачем є співвласниками
квартири АДРЕСА_2 і кожному з них
належить по ? ідеальній частці такої
квартири, що стверджується свідоцтвом
про право власності на квартиру від
20.06.1999 року. Відповідач на даний час не
перебуває у шлюбі з ОСОБА_1, у нього є
інша сім»я, дитина. Разом з тим, такий
поселив у їхнє житло своїх батьків та
створює їм перешкоди у володінні
квартирою. Вони не можуть проживати у
спірному житлі, так як відповідач
влаштовує їм різні перепони, фактично
користується квартирою, а вони троє,
які в сукупності мають право на ?
частини такої квартири вимушені
проживати на стороні. В рамках даної
справи було призначено експертизу,
згідно висновку якої розподіл спірної
квартири між відповідачем та ними є
неможливим, навіть у випадку з
незначними відхиленнями через
недостатність внутрішніх площ. Поряд з
тим, зазначено, що вартість ? частки
спірної квартири 51100 грн., іншого майна
у власності (співвласності) для
проживання у них немає.

Позивачі та представник позивачки
ОСОБА_1 ОСОБА_5 в судовому засіданні
підтримали уточненні позовні вимоги,
зіславшись на мотиви, викладені у
позовній заяві та заяві про уточнення
позовних вимог. Додатково пояснили, що
вони неодноразово намагалися
врегулювати даний спір у позасудовому
порядку, однак таке не дало позитивних
результатів. Відповідач не бажає
компенсовувати їхні частки, ні
приймати компенсацію за свою частку,
чим ставить їх у безвихідне становище.
Просили позов задоволити.

Відповідач та його представник ОСОБА_10
позову, уточнених позовних вимог не
визнали, подавши письмове заперечення
на позов, просили у позові відмовити.
Додаково відповідач пояснив, що іншого
житла у нього не має. В даний час у нього
інша сім»я - дружина ОСОБА_6, син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та мати ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивачі мають свої сім»ї
разом з якими проживають. Він ж свою
згоду на компенсацію його частки не
надає, щоб мало мати місце у
відповідності до ч. 2 ст. 364 ЦК України.

Вислухавши пояснення учасників
судового процесу, перевіривши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Матеріалами справи встановлено, що
стронами по справі, а саме - позивачам
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та відповідачу
ОСОБА_4 на праві спільної сумісної
власності на підставі дублікату
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, виданого 27.12.2006 року,
Дрогобицької міської ради, серії ЯЯЯ
№907784, належить квартира АДРЕСА_2,
загальною площею 49,7 кв.м., житловою 37,1
кв.м. (а.с. 5,68-69).

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є синами для
відповідача, а ОСОБА_1 колишньою
дружиною (а.с.4).

Між сторонами склались неприязні
відносини, зокрема з приводу володіння,
користування та розпорядження спірним
житлом - квартири АДРЕСА_2, про що
свідчить постанова Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 03.09.2010 року у справі №1-17/10,
якою встановлено винність ОСОБА_4 у
вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.
125 КК України відносно ОСОБА_1 (а.с.26).

Також, рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 22.06.2009 року, залишиним в
силі ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 29.12.2009 року, в
позові ОСОБА_4 до виконавчого комітету
Дрогобицької міської ради, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання поважною
причини пропуску позовної давності,
визнання незаконним та скасування
розпорядження комісії з питань
приватизації житла при виконавчому
комітеті Дрогобицької міської ради за
№6/2 від 22.06.1999 року, визнання незаконним
та скасування свідоцтва про права
власності на квартиру, виданого 24.06.1999
року, комісією з питань приватизації
житла при виконкомі Дрогобицької
міської ради, визнання ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 втратившими право користування
спірним житлом - відмовлено. Поряд з
цим, відмовлено в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7 про
усунення перешкод в користуванні
спірною квартирою та стягнення
моральної шкоди (а.с.27-32).

За наведених обставин, також,
враховуючи позицію як відповідача, так
і позивачів, їхнє спільне проживання у
спірному житлі, суд вважає неможливим,
та взаємовиключним, більше того кожен з
них фактично створив свої сім»ї, на
своєму утриманні мають неповнолітніх
дітей, окрім ОСОБА_1, і хочуть
реалізувати своє право власності.

Зміст права власності, яке полягає у
праві володіння, користування та
розпорядження своїм майном визначено у
ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює
конституційний принцип непорушності
права власності, передбачений ст. 41
Конституції України. Він означає, що
право власності є недоторканим,
власник може бути позбавлений або
обмежений у його здійсненні лише
відповідно і в порядку, встановлених
законом.

Згідно з ч. 1 ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що
для припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1-3 частини
першої статті 365 ЦК України за умови, що
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї. Водночас за змістом цієї ж
статті згоди особи, право якої на
частку у спільному майні припиняється,
на отримання компенсації за його
частку не потрібно (позивачу лише
необхідно внести вартість частки,
право на яку припиняється, на
депозитний рахунок суду).

Як вбачається з матеріалів справи
позивачка попередньо внесла на
депозитний рахунок суду вартість ?
частини спірного жилого будинку у сумі
51100 грн. (квитанція від 16.04.2014 року №218,
ТВБВ №10013/254, м. Дрогобич, Ст. №392).

Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР
житлові права охороняються законом, за
винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ,
яку можна поділити без втрати її
цільового призначення, є подільною (ч. 1
ст. 183). Відтак визначальним для виділу
частки або поділу будинку в натурі,
який перебуває у спільній частковій
власності, є не порядок користування
будинком, а розмір часток
співвласників та технічна можливість
виділу частки або поділу будинку
відповідно до часток співвласників
(правові висновки Верховного Суду
України за 1 півріччя 2013 року).

Висновком судової будівельно-технічої
експертизи №369/13, від 09.12.2013 року,
проведеної на виконання ухвали суду у
даній справі, встановлено, що розподіл
квартири між відповідачем та
позивачами у визначених ідеальних
частках : 3/4 та 1/4 або з незначним
відхиленням від величин ідеальних
часток - на розгляд суду запропонувати
неможливо через недостатність
внутрішніх площ. Вартість ? ідеальної
частки спірної квартири становить 51 100
грн. (91-108).

Експерт Ляш І.І. в судовому засіданні
підтримав такий висновок. Додатково на
запитання учасників судового розгляду
вказав, що добровільній поділ спірного
житла між співвласниками якщо такий би
мав місце не буде відповідати
будівельми та житловим нормам.

Спростування такому висновку
експертизи відповідачем не надано і
суд приймає такий до уваги.

Питання чи частка є незначною, підлягає
вирішенню судом у кожному конкретному
випадку з урахуванням обставин справи,
як і висновок про істотність шкоди та
особливостей об»єкта, який є спільним
майном, а ст. 364 та ст. 365 ЦК України є
взаємовиключними і одночасно
застосовані бути не можуть (ухвала
Верховного Суду України від 23.06.2010 року
у справі №6-22505св09).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. (ст. 60 ч. 1 ЦПК України).

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом, зокрема судом було
роз»яснено про можливість укладення
мирової угоди, відповідачу надавалась
можливість компенсувати частку
позивачів, однак такий не робив рішучих
кроків, обмежившись лише голослівними
заявами.

На підставі наведеного, беручи до уваги
: те, що кожна зі сторін офіційно не є
власником будь-якого іншого житла;
створили свої сім»ї», має місце
неможливість спільного проживання у
спірній квартирі, як і є неможливим її
поділ та встановлення спільного
користування сумісно, як і через
негативні відносини, так через
недостатність внутрішніх площ житла;
те, що частка відповідача в порівнянні
з позивачами в цілому є меншою
(незначною), та те, що грошова
компенсація позивачів є спроможною на
забезпечення житлом відповідача за
його рівноцінною часткою, що в свою
чергу також виключить заподіяння
істотної шкоди відповідачу, тому
враховуючи вимоги справедливості,
добросовісності, розумності та з
урахуванням прав та інтересів усіх
співвласників, суд приходить до
переконання щодо можливості
припинення права власності
відповідача на ? ідеальну частку у
спірній квартирі, і як наслідок
стягнення з них на користь відповідача
51100 грн. компенсації частки квартири та
визнання за позивачами права власності
на ? ідеальну частку такої квартири.

Керуючись ст. ст. 10-11, 60, 88,89, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Припинити право власності ОСОБА_4 на ?
ідеальну частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 право
власності на ? ідеальну частку квартири
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в
користь ОСОБА_4 вартість ? ідеальної
частки квартири АДРЕСА_1 у розмірі 51100
грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, з подачею
її копії до апеляційної інстанції, а
особами, які не були присутні у
судовому засіданні під час його
проголошення -з дня отримання такого.

Суддя А.П.
Івасівка