АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22ц-791/1109/2014 р
Головуючий в І інстанції Кузьміна О.І.
Доповідач Полікарпова О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 02 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Полікарпової
О.М.Суддів:Лісової Г.Є. Прокопчук Л.П.При
секретарі:Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 17 лютого
2014 року в справі за позовом ОСОБА_5 до
департаменту охорони здоров'я
Херсонської обласної державної
адміністрації, комунального
підприємства «Голопристанська
центральна районна лікарня» (далі
Голопристанська ЦРЛ) про зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення
середнього заробітку за час затримки
трудової книжки та відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернувся до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що за трудовою угодою, укладеною між
ним та Голопристанською ЦРЛ він з
01.08.2011 року і по 30.07.2013 року проходив
інтернатуру в Таврійській лікарській
амбулаторії, яка є структурним
підрозділом Голопристанської ЦРЛ.
Після закінчення інтернатури повинен
був відпрацювати 3 роки
лікарем-стоматологом в
Голопристанській ЦРЛ, однак був
направлений на роботу до Таврійської
лікарської амбулаторії. Оскільки він є
інвалідом 2 групи, то звернувся із
заявою до відповідачів з проханням
залишитися на роботі в м. Херсоні або в
м. Голій Пристані, або видати довідку на
самостійне працевлаштування, на що
йому було відмовлено. Крім того,
позивачу не видано трудову книжку, що
позбавило його можливості
працевлаштуватися. Враховуючи
викладене, просив суд зобов'язати
відповідачів видати йому довідку для
самостійного працевлаштування і
трудову книжку, а також стягнути з них
середній заробіток за час затримки
трудової книжки та 20000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, що
полягає в позбавленні права на працю,
яка є джерелом існування людини.

Рішенням Суворовського районного
суду м. Херсона від 17 лютого 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням суду, ОСОБА_5 подав на нього
апеляційну скаргу в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просив
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити його вимоги.

У запереченнях на апеляційну скаргу
відповідачі її доводи не визнають,
вважаючи рішення суду законним та
обґрунтованим.

Переглянувши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
погоджується з висновком про
необгрутованість вимог позивача щодо
зобов'язання відповідачів видати йому
довідку для самостійного
працевлаштування з таких підстав.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
зазначених вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що такі дії не входять
до компетенції відповідачів.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок грунтується на законі.

Пунктом 8.4 Порядку
працевлаштування випускників
державних вищих медичних
(фармацевтичних) закладів освіти,
підготовка яких здійснювалась за
державним замовленням, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 25 грудня 1997 року № 367
передбачено, що визначення місця
працевлаштування персонально кожного
випускника вищого медичного закладу
освіти проводиться комісією з
працевлаштування випускників не
пізніше ніж за 4 місяці до закінчення
ними державного вищого закладу
освіти. До складу цієї комісії
входять: ректор закладу освіти - голова

комісії, проректори, декани,
завідувачі кафедр, представники
студентського самоврядування та
студентської профспілки,
відповідальні працівники Міністерства
охорони здоров'я України та установ,
що є державними замовниками, які
мають повноваження вирішувати усі
питання, що виникають під час
визначення місця

працевлаштування випускників.

Відповідно до п. 9 Порядку
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких
здійснюється за державним замовленням,
затвердженого постановою КМ України
від 22.08.1996 року №992 випускник має право
розірвати трудову угоду, у тому числі, і
в разі встановлення інвалідності 1 або 2
групи, внаслідок чого випускник не може
стати до роботи за місцем призначення.

Аналіз викладених правових норм
свідчить про те, що видача довідки про
надання можливості для самостійного
працевлаштування не входить ні до
компетенції замовника, яким є
департамент охорони здоров'я, ні до
компетенції роботодавця. Тому суд
першої інстанції вірно зазначив у
рішенні про відсутність підстав для
покладення на відповідачів обов'язку
видати таку довідку.

Також районний суд правильно
відмовив ОСОБА_5 у позові до
департаменту охорони здоров'я про
стягнення середнього заробітку за час
затримки трудової книжки, оскільки
позивач не перебував у трудових
відносинах із цим відповідачем.

Разом з тим, з висновком суду про
відсутність підстав для задоволенні
позову про стягнення середнього
заробітку за час затримки трудової
книжки з Голопристанської ЦРЛ колегія
суддів погодитись не може.

Відмовляючи позивачу у
задоволенні цих вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що після
звільнення з роботи він до роботодавця
за трудовою книжкою не звертався, а
тому немає вини останнього у її
затримці.

Такий висновок суду не
грунтується на нормах матеріального
права.

Відповідно п.4.1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29.07.1993 року №58
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний видати працівнику його
трудову книжку в день звільнення з
внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової
книжки з вини власника або
уповноваженого ним органу
працівникові сплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Пунктом 4.2 Інструкції
передбачено, що у разі відсутності
працівника на роботі в день звільнення,
власник або уповноважений ним орган
в цей день надсилає йому

поштове повідомлення із вказівкою
про необхідність отримання трудової
книжки.

Як встановлено судом, за наказом
головного лікаря Голопристанської ЦРЛ
від 01.08.2011 року ОСОБА_5 прийнято на
посаду лікаря-стоматолога Таврійської
лікарської амбулаторії для
проходження інтернатури з 01.08.2011 року
(а.с.5). 15.08.2011 року між позивачем і
Голопристанською ЦРЛ укладена трудова
угода, предметом якої значилось
проходження позивачем стажування з
метою практичної підготовки до
самостійної лікарської діяльності.
Сторонами узгоджено, що трудова угода
діє з 01 серпня 2011 року по 30 липня 2013
року. Підставою для її розірвання є
закінчення строку дії даної угоди
(а.с.7-8).

Після закінчення строку дії
трудової угоди адміністрація лікарні
не видала наказ про звільнення ОСОБА_5 з
посади лікаря-інтерна, що встановлено з
пояснень представників
Голопристанської ЦРЛ при розгляді
справи за позовом Голопристанської ЦРЛ
до ОСОБА_5 про стягнення витрат у
зв'язку з проходженням інтернатури
(а.с.41-42).

05.08.2013 року ОСОБА_5 з'явився до
Голопристанської ЦРЛ та подав заяву до
адміністрації про надання йому
робочого місця у м. Херсоні або у м.
Голій Пристані, а у разі неможливості -
надати можливість для самостійного
працевлаштування, оскільки він є
інвалідом 2 групи. Однак на його заяву
адміністрація не відреагувала.

Наведені обставини свідчать про
те, що роботодавець не виконав
покладений на нього КЗпП України
обов'язок звільнити працівника в день
закінчення дії трудової угоди та
видати йому трудову книжку, що
позбавило останнього можливості
поступити на іншу роботу і це є
підставою, у відповідності до вимог ст.
235, 237-1 КЗпП України для стягнення на
користь працівника середнього
заробітку за час затримки видачі
трудової книжки та відшкодування на
його користь моральної шкоди.

Наказ головного лікаря
Голопристанської ЦРЛ від 09.08.2013 року
про звільнення ОСОБА_5 як неставшого до
роботи та повідомлення на його адресу
про можливість забрати трудову книжку
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки факт видачі такого наказу не
підтвердився, ОСОБА_5 про його
існування не знав. Тим більш, що
повідомлення про отримання трудової
книжки, яке нібито направлялось ОСОБА_5
датовано 05.08.2013 (а.с.53), а наказ про
звільнення - 09.08.2013 року, тобто раніше
наказу про звільнення.

Сторони підтвердили, що трудову
книжку позивач отримав 21.02.2013 року,
відразу ж після рішення суду. З
матеріалів справи вбачається, що копію
наказу про звільнення надано суду лише
17.02.2013 року і в цей же день з ним
ознайомився позивач (а.с.49, 55). Доказів
про те, що ОСОБА_5 було раніше відомо про
існування зазначеного наказу
відповідачем суду не надано.

За таких обставин, коли позивачу не
було відомо про його звільнення, а ті
відповіді, які направлялись на його
адресу відповідачами навпаки свідчили
про те, що від нього вимагається
відпрацювати 3 роки за направленням і
мови про його звільнення не йшло,
висновок районного суду про
відсутність вини Голопристанської ЦРЛ
у даних правовідносинах є
неправильним.

Ухвалюючи рішення про стягнення
на користь позивача середнього
заробітку за час затримки видачі
трудової книжки, колегія суддів бере до
уваги довідку про його заробітну плату
за останні два місяці роботи (а.с.54), за
вирахуванням з останньої суми допомоги
на оздоровлення та відпускних.
Середньомісячна заробітна плата
ОСОБА_5 за червень-липень 2013 року
складає 1474 грн., період затримки
трудової книжки складає 6 місяців 15
днів. Сума до стягнення - 9944 грн.

Також підлягає відшкодуванню на
користь позивача моральна шкода. На
думку судової колегії, достатньою для
компенсації моральних втрат позивача
є сума в 1000 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 17 лютого 2014 року в
частині відмови у стягненні середнього
заробітку за час затримки видачі
трудової книжки та відшкодування
моральної шкоди скасувати.

Ухвали в цій частині нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Стягнути з комунального підприємства
«Голопристанська центральна районна
лікарня» на користь ОСОБА_5 середній
заробіток за час затримки видачі
трудової книжки в сумі 9944 грн. та
моральну шкоду в сумі 1000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: