Справа № 761/4576/14-ц
Провадження №2/761/2735/2014
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Кравець
Д.І.,

при секретарі:
Костюковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду міста
Києва цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«ЕТАЛОН» про стягнення страхового
відшкодування та пені, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ЕТАЛОН» про
стягнення страхового відшкодування та
пені.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17
травня 2013 року на автодорозі
Кіпті-Глухів-Бачівськ відбулась
дорожньо-транспортна пригода (надалі -
ДТП) за участю автомобіля марки «Mitsubishi
Pajero Sport», державний номерний знак
НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_2 і
який належить ПрАТ «Райз-Максимко», та
автомобіля марки «KIA Ceed», державний
номерний знак НОМЕР_2, яким керував
позивач. Внаслідок зазначеної ДТП
автомобіль позивача зазнав механічних
пошкоджень і відповідно до Звіту про
визначення вартості матеріального
збитку № 71/06/2013 від 18 червня 2013 року
позивачу було заподіяно матеріальну
шкоду, яка складає 84 658 грн. 53 коп.

Постановою Таращанського районного
суду Київської області від 26 червня 2013
року винним у зазначеній ДТП визнано
водія автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Sport»,
державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_4
При цьому, цивільно-правова
відповідальність ПрАТ «Райз-Максимко»
на час ДТП була застрахована у
Приватному акціонерному товаристві
«Страхова компанія «ЕТАЛОН».

Враховуючи зазначені обставини, 18
травня та 24 липня 2013 року позивачем
було подано до відповідача заяву про
настання страхового випадку, а також
повний пакет необхідних документів з
вимогою про виплату страхового
відшкодування. Тобто, відповідно до
Договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АЕ/0056611 від 30 жовтня 2012 року
відповідач на підставі заяви позивача
повинен був протягом 15 днів прийняти
рішення про виплату страхового
відшкодування, яке відповідно до його
ліміту відповідальності становить 50 000
грн. 00 коп. Однак, після звернення
позивача у встановленому законом
порядку і надання ним всіх
підтверджуючих документів про розмір
заподіяної шкоди відповідач жодної
дії, в тому числі і виплати страхового
відшкодування, не здійснив.

Таким чином, позивач вважає такі дії
відповідача протиправними і просить
стягнути з останнього на його користь
відшкодування по страховому випадку у
розмірі 50 000 грн. 00 коп., а також на
підставі ст.ст. 35, 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (надалі - Закон) пеню за
прострочення виплати страхового
відшкодування з 15 серпня 2013 року по 31
січня 2014 року у розмірі 2 957 грн. 15 коп. та
витрати на правову допомогу у розмір 500
грн. 00 коп.

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому
засіданні позов підтримала в повному
обсязі та просила позовні вимоги
задовольнити.

Представник відповідача Кучерявий С.В.
у судовому засіданні позовні вимоги
визнав частково та щодо стягнення з
відповідача суми страхового
відшкодування у розмірі 40 505 грн. 75 коп.
не заперечував. При цьому, представник
пояснив, що відповідно до Звіту про
оцінку колісного ТЗ № 05/09/13 від 05
вересня 2013 року вартість
відновлювального ремонту автомобіля
позивача складає 103 484 грн. 00 коп., що
значно перевищує ринкову вартість
даного автомобіля, яка становить 73 135
грн. 28 коп. Таким чином, відповідно до п.
2 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» та ст. 9 Закону
України «Про страхування» автомобіль
марки «KIA Ceed», державний номерний знак
НОМЕР_2, вважається фізично знищеним, а
тому позивач може претендувати на
виплату йому відповідачем страхового
відшкодування лише у сумі - 40 505 грн. 75
коп.

На підставі зазначеного представник
відповідача просив відмовити позивачу
у задоволенні позовних вимог, в частині
що перевищує - 40 505 грн. 75 коп.

Вислухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по справі докази, судом
встановлено наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 17
травня 2013 року о 08 год. 20 хв. на
автодорозі Кіпті-Глухів-Бачівськ,
ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки
«Mitsubishi Pajero Sport», державний номерний
знак НОМЕР_1, та рухаючись по
другорядній дорозі, на перехресті
нерівнозначних доріг не надав переваги
в русі автомобілю марки «KIA Ceed»,
державний номерний знак НОМЕР_2, який
рухався по головній дорозі, в
результаті чого відбулось зіткнення
автомобілів.

Постановою Таращанського районного
суду Київської області від 26 червня 2013
року ОСОБА_2 було визнано винним у
вчиненні вищезазначеної ДТП (а.с. 11).

В результаті ДТП автомобілю марки «KIA
Ceed», державний номерний знак НОМЕР_2, що
належить позивачу відповідно до
Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу (а.с. 18), були
завдані механічні пошкодження, а його
власнику матеріальна шкода.

При цьому, у судовому засіданні
встановлено, що автомобіль марки
«Mitsubishi Pajero Sport», державний номерний
знак НОМЕР_1, належить на праві
власності Приватному акціонерному
товариству «Райз-Максимко».

Положенням ч. 1 ст. 1166 Цивільного
кодексу України (надалі - ЦК України)
встановлено, що шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Разом з тим, як встановлено в судовому
засіданні цивільно-правова
відповідальність ПрАТ «Райз-Максимко»
в період з 30 жовтня 2012 року по 29 жовтня
2013 року була застрахована у Приватному
акціонерному товаристві «Страхова
компанія «Еталон», з лімітом
відповідальності до 50 000 грн. 00 коп., про
що свідчить копія Полісу № АЕ/0056611
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (а.с. 8).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону
встановлено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Разом з тим, відповідно до ст. 30 Закону
транспортний засіб вважається фізично
знищеним, якщо його ремонт є технічно
неможливим чи економічно
необґрунтованим. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з аварійним
сертифікатом (рапортом), звітом (актом)
чи висновком про оцінку, виконаним
аварійним комісаром, оцінювачем або
експертом відповідно до законодавства,
витрати на відновлювальний ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди. Якщо
транспортний засіб вважається
знищеним, його власнику
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати на евакуацію транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди.

Як вбачається з наданого відповідачем
Звіту № 05/09/13 про оцінку вартості
ліквідації КТЗ від 17 травня 2013 року,
проведеного оцінювачем Товариства з
обмеженою відповідальність
«Експерт-Центр Тандем» ОСОБА_7 за
замовленням відповідача, вартість
відновлювального ремонту автомобіля
марки «KIA Ceed», державний номерний знак
НОМЕР_2 складає 103 484 грн. 88 коп. При тому,
вартість зазначеного автомобіля до
пошкодження становить - 73 135 грн. 28 коп.,
а вартість транспортного засобу після
ДТП становить - 32 629 грн. 53 коп. (а.с. 40-52).

На підставі вищезазначеного, суд
прийшов до висновку, що з урахуванням
Звіту № 05/09/13 про оцінку вартості
ліквідації КТЗ та в розумінні положень
ст. 30 Закону пошкоджений транспортний
засіб є знищеним, а відповідач
зобов'язаний сплати позивачу страхове
відшкодування у розмірі 40 505 грн. 75 коп.
(73135,28- 32629,53= 40505,75).

Слід зазначити, що судом беруться до
уваги розміри вартості транспортного
засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди,
зазначені саме у Звіті № 05/09/13 про
оцінку вартості ліквідації КТЗ, який
надано представником відповідача в
обґрунтування заперечень щодо позову,
оскільки позивачем та його
представником не надано належних та
допустимих доказів, які б
спростовували вказані розміри. При
цьому, Звіт № 71/06/13 про оцінку вартості
збитку нанесеного власнику
пошкодженого колісного транспортного
засобу від 25 червня 2013 року (а.с. 13-15),
копія якого додана позивачем на
підтвердження обставин, вказаних у
позовній заяві, не може бути оцінений
судом як належний та допустимий доказ,
який спростовує розміри вартості
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди,
зазначені у Звіті № 05/09/13.

Не зважаючи на роз'яснення прав та
обов'язків, попередження про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій в порядку, визначеному ч. 4 ст. 10
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - ЦПК України),
клопотань щодо призначення судової
експертизи з вказаних питань в
судовому засіданні представником
позивача не заявлялось.

Таким чином, враховуючи вказані
положення закону, встановленні в
судовому засіданні обставини та
часткове визнання представником
відповідача позову, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги про
стягнення страхового відшкодування
підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивача пені за прострочення
виплати страхового відшкодування у
розмірі 2 957 грн. 15 коп. слід зазначити
наступне.

Відповідно до ст. 990 ЦК України
страховик здійснює страхову виплату
відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).
Страховий акт (аварійний сертифікат)
складається страховиком або
уповноваженою ним особою у формі, що
встановлюється страховиком.

При цьому, згідно п. 36.2 ст. 36 Закону
страховик протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у ст.
35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

Судом встановлено, що позивачем було
повідомлено відповідача про настання
страхового випадку та надано
відповідачу всі необхідні документи
для виплати йому страхового
відшкодування по ДТП, в тому числі і
заяву про виплату страхового
відшкодування (а.с. 9, 10, 19).

Разом з тим, як встановлено в судовому
засіданні з пояснень представника
відповідача, щодо яких представник
позивача не заперечував, заяву про
виплату страхового відшкодування
відповідач отримав 31 липня 2013 року.
Відтак, враховуючи положення п. 36.2 ст. 36
Закону, відповідач зобов'язаний був
здійснити виплату страхового
відшкодування не пізніше 29 жовтня 2013
року.

Однак, не зважаючи на вимоги п. 36.2 ст. 36
Закону, відповідач на день розгляду
справи так і не здійснив виплату
страхового відшкодування позивачу.

При цьому, положеннями п. 36.5 ст. 36 Закону
визначено, що за кожен день
прострочення виплати страхового
відшкодування (регламентної виплати) з
вини страховика (МТСБУ) особі, яка має
право на отримання такого
відшкодування, сплачується пеня з
розрахунку подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Таким чином, враховуючи вказані
положення закону і встановленні в
судовому засіданні обставини, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
позивача в частині стягнення з
відповідача пені за прострочення
виплати страхового відшкодування
також є обґрунтованими.

Разом з тим, щодо суми пені, яка
підлягає стягненню з відповідача, суд,
перевіривши розрахунки позивача,
вважає що дані вимоги підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Так, враховуючи встановленні в
судовому засіданні обставини та
визначений позивачем предмет позову,
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягає 1 356 грн. 11 коп. пені за
прострочення виплати страхового
відшкодування у розмірі 40 505 грн. 75 коп.
з 30 жовтня 2013 року по 31 січня 2014 року.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ЕТАЛОН» про стягнення
страхового відшкодування та пені
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
присуджує до стягнення з відповідача
на користь позивача судові витрати по
сплаті судового збору в сумі 418 грн. 62
коп., які сплачено позивачем за подання
позову до суду, виходячи із суми
позовних вимог, які задоволено судом.

При цьому, щодо стягнення витрат на
правову допомогу суд прийшов до
висновку, що в цій частині вимоги
позивача не підлягають задоволенню,
оскільки позивачем та його
представником не надано до суду
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували понесення позивачем
цих витрат у вказаному розмірі.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст. 22, 30, 35, 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст.ст. 525, 526, 979, 990, 1166, 1187 ЦК
України, ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» та
керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 174, 179, 208, 209,
212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«ЕТАЛОН» на користь ОСОБА_1 страхове
відшкодування у розмірі 40 505 грн. 75 коп.,
пеню за прострочення виплати
страхового відшкодування у розмірі 1 356
грн. 11 коп. та судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 418 грн. 62 коп., а
всього загальною сумою 42 280 (сорок дві
тисячі двісті вісімдесят) грн. 48 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасували, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ: