Справа № 697/3209/13-ц
№ пров. 2/697/44/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року

Канівський міськрайонний суд
Черкаської області

в складі : головуючого судді - Льон О.М.,

при секретарі - Дряновій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Каневі цивільну справу
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів
за користування позикою та позову
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання договорів
позики недійними та встановлення
факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ :

06.12.2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Канівського міськрайонного суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів
за користування позикою, обґрунтовуючи
свій позов тим, що 25.10.2010 року
відповідно до розписки відповідач у
присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4
позичила у нього грошові кошти в
розмірі 135000 грн. з терміном повернення
через один рік, а саме до 01.11.2011 року.
Також 09.11.2010 року відповідно до
розписки відповідач у присутності
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 позичила
у нього грошові кошти в розмірі 135000 грн.
з терміном повернення до 01.11.2011 року.
Відповідач у вказаний у розписках
термін грошові кошти не повернув, і
лише 26.01.2013 року йому було сплачено 135000
грн. по розписці від 25.10.2010 року та 26.02.2013
року сплачено 135000 грн. по розписці від
09.11.2010 року. В добровільному порядку
відповідач відмовляється сплачувати
йому відсотки за користування позикою,
що змусило позивача звернутись до суду
із зазначеним позовом, в якому просить
стягнути з відповідача по розписці від
25.10.2010 року: інфляційне збільшення
заборгованості в розмірі 401,34 грн., три
проценти річних від просроченої суми в
розмірі 5026,44 грн. та проценти за
користування грошовими коштами в
розмірі 23304,86 грн.; по розписці від 09.11.2010
року: інфляційне збільшення
заборгованості в розмірі 265,94 грн., три
проценти річних від просроченої суми в
розмірі 5370,42 грн. та проценти за
користування грошовими коштами в
розмірі 23734,83 грн., а всього 58103,83 грн..

22.01.2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом, як третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмета спору
до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання
договорів позики недійсними та
встановлення факту, що має юридичне
значення, посилаючись на те, що з квітня
1994 року перебуває у фактичних шлюбних
відносинах з ОСОБА_2, проживають разом
у АДРЕСА_1, ведуть спільне господарство,
мають спільний бюджет. Зазначив, що при
складанні розписки від 25.10.2010 року він
був свідком, але письмової згоди як
чоловік не надавав, про існування
розписки від 09.11.2010 року дізнався лише
в грудні 1013 року після надходження
позову до суду. Зазначає, що вказані
договори позики фактично створюють
обов'язки не лише для ОСОБА_2, а й для
нього, поскільки для погашення
заборгованості ОСОБА_1 має право
звернути стягнення на спільне майно
подружжя. Тому просить суд встановити
факт його проживання з ОСОБА_2 однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в с.
Таганча Канівського району у період з
01.01.2004 року до дня звернення до суду
22.01.2014 року, та визнати договори позики
від 25.10.2010 року та 09.11.2010 року укладені
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсними.

Позивач у судове засідання не з'явився,
надав заяву, в якій просить суд
задовольнити позов та проводити
розгляд за його відсутності.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1. за дорученням - ОСОБА_7
позов підтримав, посилаючись на
обставини, зазначені в позові, просить
суд задовольнити позов повністю, в
задоволенні позову третьої особи, яка
заявила самостійні вимоги щодо
предмета спору ОСОБА_3 відмовити за
безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилась, надала заяву, в якій
просить суд проводити розгляд за її
відсутності. У попередніх судових
засіданнях позов ОСОБА_1 не визнала та
пояснила, що позики були безпроцентні,
що випливає із змісту розписок від
25.10.2010 року та 09.11.2010 року та відповідних
розписок позивача про повернення
коштів із зазначенням про відсутність
претензій. Позичені грошові кошти були
використані в особистих потребах на
погашення банківських кредитів, які
були оформлені на її ім'я. Позов третьої
особи ОСОБА_3 визнає, не заперечує про
встановлення факту проживання їх
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу в с. Таганча Канівського району у
період з 01.01.2004 року до 22.01.2014 року.
Вказує, що ОСОБА_3 письмової згоди на
укладення договорів позики не надавав,
а тому не заперечує щодо визнання їх
недійсними. Крім цього у своїй заяві
від 18.03.2014 року до суду просить також
суд застосувати позовну давність до
вимог про стягнення коштів відповідно
до ст.625 та ст.1048 ЦК України та з цих
підстав відмовити в позові.

У судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 позов
ОСОБА_1 не визнала, просить суд
відмовити в його задоволенні за
безпідставністю вимог, проти позову
третьої особи, яка заявила самостійні
вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 не
заперечує.

Третя особа, яка заявила самостійні
вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 у
судове засідання не з'явився, надав
заяву в якій просить суд проводити
розгляд справи за його відсутності. У
попередніх судових засіданнях пояснив,
що свій позов підтримує, поскільки він
як чоловік ОСОБА_2, з якою проживає
однією сім'єю, письмової згоди на
укладення договорів позики не надавав,
а тому просить суд визнати їх
недійсними.

У судовому засіданні представник
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги ОСОБА_3 - ОСОБА_9 підтримав позов
ОСОБА_3 та просив його задовольнити з
підстав, зазначених у позові.

Суд, вислухавши пояснення сторін їх
представників, свідків, вивчивши
матеріали справи, вважає, що позов
ОСОБА_1 підлягає до задоволення, позов
третьої особи, яка заявила самостійні
вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час
ухвалення рішення суд вирішує, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 статті 215 ЦК України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього кодексу.

Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій
формі належить вчиняти, зокрема,
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Стаття 1050 ЦК України якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
позики відповідно до статті 625 цього
Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо не встановлено договором
або законом. Розмір і порядок одержання
процентів встановлюється договором.
Якщо договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки національного
банку України.

Відповідно до ч.2 ст.1048 ЦК України
договір позики вважається
безпроцентним, якщо: він укладений між
фізичним особами на суму, яка не
перевищує п'ятдесятикратного розміру
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однієї із сторін;
позичальникові передані речі,
визначені родовими ознаками.

З огляду на вказані норми закону,
посилання відповідача на відсутність у
договорах позики умови про отримання
відсотків за користування позикою не
означає, що договір є безоплатним.

Судом встановлено, що договори позики
було укладено у письмовій формі. На їх
підтвердження відповідачем було
надано позивачу розписки про одержання
коштів, з яких вбачається, що 25.10.2010 року
відповідач у присутності свідків
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позичила у позивача
грошові кошти в розмірі 135000 грн. з
терміном повернення через один рік, а
саме до 01.11.2011 року; 09.11.2010 року
відповідач у присутності свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 позичила у
позивача грошові кошти в розмірі 135000
грн. з терміном повернення до 01.11.2011
року (а.с.5,6).

Згідно довідок, виданих Територіально
відокремленим безбалансовим
відділенням № 10023/0165 філії -
Черкаського обласного управління АТ
«Ощадбанк» від 31.03.2014 року № 190 та №191
(а.с.113-114) вбачається, що відповідач
ОСОБА_2 сплачувала грошові кошти на
погашення кредитів, оформлених на її
ім'я в період з 01.01.2010 року до 31.12.2010
року.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.545 ЦК України
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі. Наявність боргового документа
у боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

Судом встановлено, що позивачем не
заперечувався факт повернення йому
позики, більше того з його письмових
розписок вбачається повернення
позичених грошових коштів, а саме
26.01.2013 року - 135000 грн. по розписці від
25.10.2010 року; та 26.02.2013 року - 135000 грн. по
розписці від 09.11.2010 року (а.с.16,18).

Таким чином суд дійшов висновку, що
борг за договорами позики відповідачем
повернуто, але не у визначений у
розписках строк, а тому боржник
відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, а також
відповідно до вимог ст.1048 ЦК України
позикодавець має також право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики за ставкою
Національного банку України.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.4 ст.261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на
застосування позовної давності до
позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення
коштів відповідно до ст.625 ЦК України,
як до вимог про стягнення неустойки в
один рік є безпідставними, оскільки
вказані вимоги не є неустойкою, а тому
до них застосовується загальний строк
позовної давності, передбачений ст. 257
ЦК України тривалістю у три роки.

Посилання відповідача на застосування
позовної давності до позовних вимог
ОСОБА_1 про стягнення відсотків за
користування позикою відповідно до
ст.1048 ЦК України, які на думку
відповідача він мав пред'являти з 26.10.2010
року є безпідставними, оскільки
договорами позики від 25.10.2010 року та від
09.11.2010 року встановлено строк
повернення сум позики «не пізніше
01.11.2011 року», а тому й строк позовної
давності терміном в три роки має
відраховуватись від цієї дати, який
позивачем не пропущений так як до суду
він звернувся 29.11.2013 року.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2
підлягає задоволенню, з відповідача на
користь позивача згідно наданих ним
розрахунків підлягає стягненню
інфляційне збільшення заборгованості
в розмірі 401,34 грн., три проценти річних
від простроченої суми в розмірі 5026,44
грн. та проценти за користування
грошовими коштами в розмірі 23304,86 грн.
по борговій розписці від 25.10.2010 року;
інфляційне збільшення заборгованості
в розмірі 265,94 грн., три проценти річних
від простроченої суми в розмірі 5370,42
грн. та проценти за користування
грошовими коштами в розмірі 23734,83 грн.
по борговій розписці від 09.11.2010 року, а
всього 58103,83 грн..

За ст.21 СК України шлюбом є сімейний
союз жінки та чоловіка, зареєстрований
у державному органі реєстрації актів
цивільного стану. Проживання однією
сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є
підставою для виникнення у них прав та
обов'язків подружжя.

Відповідно до змісту ст.65 СК України
при укладенні договору одним з
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Для
укладення одним із подружжя договорів
стосовно цінного майна згода другого з
подружжя має бути подана письмово.
Договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Посилання третьої особи, яка заявила
самостійні вимоги щодо предмета спору
ОСОБА_3 на те, що він як чоловік ОСОБА_2,
з якою проживає однією сім'єю чоловіка
та жінки без шлюбу з 1994 року по даний
час, письмової згоди на укладення
вказаних боргових розписок не надавав
є безпідставним, поскільки судом з
достовірністю встановлено, що на
момент укладення договорів позики від
25.10.2010 року та 09.11.2010 року ОСОБА_3 не був
одним із подружжя, так як з ОСОБА_2 не
перебували в зареєстрованому шлюбі та
не мали судового рішення, яке набрало
законної сили про встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу у вказаний період.

За таких умов, суд вважає, що договір
позики відповідає вимогам чинного
законодавства, а позов третьої особи в
частині вимог про визнання правочинів
недійсними безпідставним, який
задоволенню не підлягає.

Згідно довідки виданої виконкомом
Таганчанської сільської ради
Канівського району Черкаської області
від 05.03.2014 року за № 104 (а.с.103)
вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійсно
проживають в с. Таганча Канівського
району однією сім'єю чоловіка та жінки
без шлюбу з квітня 1994 року по даний час
та ведуть спільне господарство.

Згідно довідки виданої
виконкомом Таганчанської сільської
ради Канівського району Черкаської
області від 16.01.2014 року за № 129 (а.с.56)
вбачається, що ОСОБА_3 з 04.07.1997 року
мешкає та зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_2 у будинку,
власником якого є її мати ОСОБА_10.

Допитані в суді свідки ОСОБА_10 та
ОСОБА_8 підтвердили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2
дійсно проживають в с. Таганча
Канівського району однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу з квітня 1994
року по даний час та ведуть спільне
господарство.

За нормами ч.2 ст.3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України
суд розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу.

Таким чином позов третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги щодо
предмета спору ОСОБА_3 в частині
встановлення факту, що має юридичне
значення, а саме факту проживання його
та ОСОБА_2 однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу з 01.01.2004 року до 22.01.2014
року є обґрунтованим та підлягає до
задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
потрібно стягнути судовий збір у
розмірі 581,04 грн..

Керуючись ст. ст. 10, 27, 31, 60, 88, 209, 213,
215, п.5 ч.1ст.256 ЦПК України, ст.ст. 203, 208, 209,
215, 54,611, 625, 628, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.3,21,65
СК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів за користування позикою -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_2) інфляційне
збільшення заборгованості в розмірі
401,34 грн., три проценти річних від
простроченої суми в розмірі 5026,44 грн. та
проценти за користування грошовими
коштами в розмірі 23304,86 грн. по борговій
розписці від 25.10.2010 року; інфляційне
збільшення заборгованості в розмірі
265,94 грн., три проценти річних від
простроченої суми в розмірі 5370,42 грн. та
проценти за користування грошовими
коштами в розмірі 23734,83 грн. по борговій
розписці від 09.11.2010 року , а всього 58103,83
грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 581,04 грн..

Позов третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмета спору
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання
договорів позики недійними та
встановлення факту, що має юридичне
значення - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 однією сім'єю чоловіка та жінки
без шлюбу з 01.01.2004 року до 22.01.2014 року.

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Черкаської області через Канівський
міськрайонний суд протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення

Головуючий -підпис-
О . М . Льон

З оригіналом згідно

Суддя
О.М. Льон