Справа № 247/341/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року Торезький міський суд
Донецької області в складі :

головуючої-судді
Чапланової
О.М.

при секретарі
Семенцовій І.В.

за участю: представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Торезі
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про розірвання договору
довічного утримання,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про розірвання договору
довічного утримання. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що 15 серпня 1996 року між
ним - ОСОБА_4, його дружиною - ОСОБА_5, та
відповідачем - ОСОБА_3, укладено договір
довічного утримання, за яким
відповідач зобов'язався здійснювати
довічний догляд за ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а
вони передали у власність відповідачу
належну їм на праві власності квартиру
під АДРЕСА_1. Договір довічного
утримання посвідчений державним
нотаріусом Торезької державної
нотаріальної контори Дубіч М.І.,
реєстровий № 3-647.

В період з 1996 року по теперішній час
відповідач не виконує взяті на себе
обов'язки, які передбачені договором
довічного утримання, не звертаючи
уваги на його потреби і стан здоров'я, а
до 2007 року - і його дружини, не
забезпечуючи харчуванням, одягом,
медикаментами, необхідною допомогою,
взагалі відмовляється доглядати його.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Участі в
похованні ОСОБА_5 відповідач не
приймала, чим також порушила
встановлені законодавством
зобов'язання довічного утримання.

Крім того, невиконання відповідачем
своїх обов'язків за договором
довічного утримання призвело до таких
наслідків: через недостатнє харчування
та догляд в останній час суттєво
зменшилась його вага, стан його
здоров'я значно погіршився; квартира
захаращена, брудна, потребує ремонту.
Відповідач не приймає участі у
відшкодуванні витрат, пов'язаних із
технічним обслуговуванням і ремонтом,
утриманням прибудинкової території, не
надає необхідної йому допомоги, через
що він вимушений самостійно
відвідувати магазини, аптеки, різні
установи та організації для придбання
ліків, продуктів харчування, сплати
комунальних послуг та вирішення інших
соціально-побутових проблем.

Враховуючи, що сторонами був укладений
договір довічного утримання (догляду),
яким передбачені як обов'язки позивача,
так і відповідача; що відповідач не
виконував своїх обов'язків щодо
довічного утримання, вважає, що є
підстави для розірвання вказаного
договору довічного утримання (догляду).

Відповідно до ст.756 ЦК України у разі
розірвання договору довічного
утримання (догляду) у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором, відчужувач набуває
власності на майно, яке було ним
передано, і має право на його
повернення. Квартира, яка є предметом
договору, належала йому та його дружині
- ОСОБА_5, без виділення в натурі кожному
з подружжя належної йому частки, на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого відділом з
приватизації житлового фонду в/о
«Торезантрацит» 08.09.1993 р. та
зареєстрованого в БТІ м. Тореза 01.10.1993 р.
за № 840.

Просить розірвати договір довічного
утримання від 15 серпня 1996 року,
посвідчений державним нотаріусом
Торезької державної нотаріальної
контори, зареєстрований у реєстрі №
3-647, згідно якого ОСОБА_3 зобов'язалась
здійснювати довічний догляд за ОСОБА_4
та ОСОБА_5, а вони передали у власність
відповідачу належну їм на праві
власності квартиру АДРЕСА_1; повернути
у власність ОСОБА_4 майно, яке було
передане ОСОБА_3 згідно з договором
довічного утримання від 15 серпня 1996
року, реєстровий № 3-647, а саме: квартиру
АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 07 квітня 2014
року, за заявою представника позивача,
позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
розірвання договору довічного
утримання, в частині вимог щодо
повернення у власність ОСОБА_4 майна,
яке було передане ОСОБА_3 згідно з
договором довічного утримання від 15
серпня 1996 року, реєстровий № 3-647, а саме:
квартири під АДРЕСА_1, - залишено без
розгляду.

Представник позивача - адвокат
ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, дав пояснення,
аналогічні викладеним у позовній
заяві.

Відповідачка в судовому
засіданні позовні вимоги визнала
частково, пояснила суду, що ОСОБА_5 була
її рідною тіткою, являлася інвалідом
дитинства - з 12 років у неї не було лівої
руки. У позивача і ОСОБА_5 спільних
дітей не було. Після укладення з
подружжям ОСОБА_4 договору довічного
утримання, за її заявою із заробітної
плати, до 2002 року - до її виходу на
пенсію, проводилось відрахування сум
на оплату житлово-комунальних послуг,
які надавались за адресою проживання
ОСОБА_4, : АДРЕСА_1. Після укладення
зазначеного договору вона прала речі
сім'ї ОСОБА_4, прибирала в квартирі,
робила заготовки на зиму, готувала їжу.
Вони любили гуляти, тому в магазин
ходили самі, купували, що їм бажалось.
Останні пів року перед смертю, стан
здоров'я ОСОБА_5 погіршився, вона не
виходила, не підіймалась з ліжку,
позивач доглядав за нею вночі,
відповідачка - вдень. Після смерті
ОСОБА_5 відповідачка зробила у квартирі
косметичний ремонт, один раз на тиждень
прибирала у квартирі, прала речі,
робила заготовки на зиму. Коли позивач
просив її, ходила по магазинах, в
аптеку, вдома готувала їжу та привозила
позивачу. У 2004 році вона розірвала шлюб
з чоловіком, ОСОБА_4 запропонував жити у
нього у квартирі, прописав її. Оскільки
кімнати у квартирі ОСОБА_4 були
суміжними, вона, з 2011 року, вдень
знаходилась у квартирі: готувала,
прибирала, спілкувалась з позивачем, а
ночувати ходила до своєї тітки. В 2013
році позивачу зробили операцію на очах,
після якої вона 3 місяці водила його за
руку, повністю готувала йому їжу.
Позивач відключив свій телефон, щоб не
спілкуватись з братом, а після
підключення телефону брат позивача
став настроювати його проти неї. У
грудні 2013 року брат ОСОБА_4 вигнав її з
квартири позивача, відібрав ключі від
квартири, заборонив ходити у квартиру.
З цього часу вона до позивача не ходить,
не доглядає за ним, ніякої допомоги не
надає. У зв'язку із поведінкою брата
позивача, вона не бажає в подальшому
виконувати обов'язки за договором
довічного утримання. Оскільки свої
зобов'язання щодо здійснення догляду
за ОСОБА_5 вона виконала, доглядати за
позивачем в подальшому не бажає у
зв'язку з поведінкою його брата, то не
заперечує проти розірвання договору
довічного утримання в частині її
зобов'язань, що стосуються догляду за
позивачем та в частині зобов'язань
позивача передати їй у власність
належну йому частину квартири.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7
пояснила суду, що відповідачка - рідна
сестра її чоловіка. До смерті ОСОБА_5
відповідачка допомогала її сем'ї. Після
смерті ОСОБА_5 відповідачка займалась
обрядом її поховання, здійснювала
догляд за ОСОБА_4 У грудні 2013 року брат
ОСОБА_4 заявив, що ОСОБА_3 повинна піти з
квартири позивача, що вона нічим ні
допомогала його сім'ї.

На запитання представника позивача
ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_3 доглядала за
ОСОБА_5, допомогала їй як племінниця.
Один раз на тиждень відповідачка
бувала в сім'ї ОСОБА_4, сама робила у їх
квартирі ремонт. Чи давала ОСОБА_3 гроші
ОСОБА_4 та за чий рахунок було придбано
матеріали для ремонту квартири, їй
невідомо. Після смерті ОСОБА_5
відповідачка регулярно їздила до
ОСОБА_4, допомогала йому, возила йому
їжу. ОСОБА_4 давав відповідачці гроші,
на яки вона купувала продукти. На
поховання ОСОБА_5 гроші давав ОСОБА_4,
але деякі послуги, пов'язані з обрядом
поховання, оплачували її (свідка) син
та чоловік.

На запитання головуючої ОСОБА_7
пояснила, що зі слів ОСОБА_3 їй відомо,
що з грудня 2013 року вона не їздить до
ОСОБА_4, допомогу йому не надає,
оскільки її образили та вигнали з
квартири.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8
пояснив суду, що ОСОБА_4 - його рідний
брат. Після смерті дружини брат говорив
йому, що сам ходить по магазинах, сам
готує собі їжу. 16 грудня 2013 року брат за
телефоном повідомив його, що він
захворів, що у нього немає ліків, що на
його дзвінок ОСОБА_3 відповіла, щоб він
викликав собі швидку. 17 грудня 2013 року
він приїхав до брата, у якого не було ні
продуктів, ні ліків. ОСОБА_3 приїхала 27
грудня 2013 року, влаштувала сварку у
зв'язку із тим, що він ОСОБА_8) за
довіреністю отримав в ощадній касі
гроші, які були перераховані ОСОБА_4 у
відшкодування шкоди, спричиненої
здоров'ю. Зі слів брата за його дружиною
відповідачка також не доглядала, вона
купувала продукти за його гроші та
приносила залишки від приготовленої
їжі.

Суд, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази в їх
сукупності, установив наступні
обставини і визначені відповідно до
них правовідносини.

Відповідно до ст. 425 ЦК УРСР, 1963
року, який діяв на момент укладення між
позивачем, його дружиною та ОСОБА_3
договору довічного утримання, за
договором довічного утримання одна
сторона, що є непрацездатною особою за
віком або станом здоров'я (відчужувач),
передає у власність другій стороні
(набувачеві майна) будинок або частину
його, взамін чого набувач майна
зобов'язується надавати відчужувачеві
довічно матеріальне забезпечення в
натурі у вигляді житла, харчування,
догляду і необхідної допомоги.

Пунктом 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України від 16
січня 2003 року визначено що, цей Кодекс
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності

У пункті 9 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
Кодексу України від 16 січня 2003 року
зазначено, що до договорів, які були
укладені до 1 січня 2004 року і
продовжують діяти після набрання
чинності Цивільним кодексом України,
застосовуються правила цього Кодексу
щодо підстав, порядку і наслідків зміни
або розірвання договорів окремих видів
незалежно від дати їх укладення.

Відповідно до свідоцтва про
право власності на житло, виданого
відділом по приватизації житлового
фонду в/о «Торезантрацит» згідно
розпорядження від 08 вересня 1993 року,
зареєстрованого 01 жовтня 1993 року в БТІ
м.Тореза під № 840 (а.с.78), квартира, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
належить на праві спільної сумісної
власності: ОСОБА_4, ОСОБА_5

Згідно із повідомленням БТІ в
м.Торезі від 04 березня 2014 року за даними
архівних матеріалів та реєстрових книг
бюро квартира АДРЕСА_1, належить ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про
право власності на житло, виданого 08
вересня 1993 року відділом по
приватизації в/о «Торезантрацит» та
зареєстрованого в БТІ м.Тореза 01 жовтня
1993 року за № 840 (а.с.49).

Судом встановлено та
підтверджено наявними у справі
доказами, що 15 серпня 1996 року між
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено
договір довічного утримання,
відповідно до якого останні передали у
власність відповідачці двокімнатну
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.79-80).

ОСОБА_3 зобов'язалася довічно
повністю утримувати ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
забезпечуючи їх їжею, одягом, доглядом,
необхідною допомогою та зберігаючи у
їх платному довічному користуванні
зазначену квартиру. Вартість
матеріального забезпечення сторони
визначили у розмірі двох міліонів у
місяць. Цей договір посвідчений
державним нотаріусом Торезької
державної нотаріальної контори та
зареєстрований в реєстрі за №3-647 (а.с.
79-80).

Згідно копії свідоцтва про смерть
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

За змістом ст. 428 ЦК УРСР, 1963 року,
договір довічного утримання може бути
розірваний за вимогою відчужувача,
якщо набувач майна не виконує
обов'язків, взятих ним на себе за
договором.

Оскільки правовідносини, що
виникли між сторонами на підставі
договору від 15 серпня 1996 року, є
триваючими і продовжують діяти після
набрання чинності Цивільним кодексом
України 2003 року, до них застосовуються
положення цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України
(який набрав чинності з 01.01. 2004 року)
договір довічного утримання (догляду)
може бути розірваний за рішенням суду
на вимогу відчужувача або третьої
особи, на користь якої він укладений, у
разі невиконання або неналежного
виконання набувачем своїх обов'язків,
незалежно від його вини.

Відповідно до ст. 756 ЦК України у
разі розірвання договору довічного
утримання (догляду) у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором, відчужувач набуває право
власності на майно, яке було ним
передане, і має право вимагати його
повернення.

Звертаючись до суду позивач
посилається зокрема на те, що
відповідач не виконує зобов'язання за
договором довічного утримання.

Положеннями ст. 526 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 610 , 614 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання); відсутність
своєї вини доводить особа, яка порушила
зобов'язання

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України особа
є невинуватою, якщо вона доведе, що
вжила всіх належних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Отже, з урахуванням підстав
позову, саме відповідач зобов'язаний
довести належне виконання умов
договору довічного утримання, що ним не
здійснено.

Як вбачається з матеріалів
справи, підтверджується поясненнями
представника позивача, відповідачки та
свідків, відповідачка самоусунулася
від виконання обов'язків щодо
забезпечення позивача харчуванням,
одягом, доглядом й необхідною
допомогою, з грудня 2013 року не виконує
обов'язки, взяті на себе за договором
довічного утримання, укладеного 15
серпня 1996 року.

Оцінивши наведені сторонами
докази, суд приходить до висновку, що
відповідачкою було порушено умови
договору довічного утримання, оскільки
відповідачка не виконує обов'язки
забезпечувати позивача харчуванням,
одягом, доглядом й необхідною
допомогою, що не заперечується
відповідачкою, яка не надала суду
доказів, які б спростували ці
обставини, що стало підставою
звернення позивача з даним позовом до
суду з вимогою про розірвання договору
довічного утримання.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що договір довічного
утримання від 15 серпня 1996 року,
укладений між сторонами по справі, має
бути розірваний у зв'язку з
невиконанням відповідачкою умов
зазначеного договору, що є підставою
для його розірвання.

З огляду на викладене, суд
приходить до висновку, що позов ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про розірвання договору
довічного утримання є обґрунтованим та
таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до Закону України
«Про судовий збір» позивача, який є
інвалідом другої групи, звільнено від
сплати судового збору.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК
України, якщо позивача, на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від
сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

З урахуванням наведено, з
відповідачки в дохід Торезького УК (м.
Торез) 22030001 підлягає стягненню судовий
збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись: ст.ст. 425, 428 ЦК України
1963 року, ст.ст. 526, 610, 614, 755, 756 ЦК України
2003 року, ст.ст.10, 11,60,79, 88, 209, 212, 213, 214-215,223
ЦПК України, суд -

В
И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про розірвання договору довічного
утримання задовольнити.

Розірвати договір довічного
утримання, укладений 15 серпня 1996 року
між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, який
посвідчено 15 серпня 1996 року державним
нотаріусом Торезької державної
нотаріальної контори та
зареєстрований в реєстрі за № 3-647.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний № НОМЕР_1, в дохід
Торезького УК (м. Торез) 22030001 судовий
збір у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60
коп.

Рішення постановлене в нарадчій
кімнаті та проголошено вступну та
резолютивну частини в судовому
засіданні 07 квітня 2014 року.

Рішення буде виготовлене в повному
обсязі 11 квітня 2014 року.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга у Апеляційний суд Донецької
області через Торезький міський суд
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О. М. Чапланова