АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/639/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 30 Олійник М.Ф.
Доповідач в апеляційній інстанції
Подорога В. М. УХВАЛА
26 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПодорога В. М.
суддівВасиленко Л. І. , Демченко В. А. при
секретарі Волвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6
та ОСОБА_7 на рішення Христинівського
районного суду Черкаської області від
27 грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до прокуратури
Черкаської області, прокуратури
Христинівського району Черкаської
області Христинівського РВ УМВС
України в Черкаській області про
стягнення майнової, матеріальної та
в с т а н о в и л а :
У січні 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
звернулися до суду з позовом до
прокуратури Черкаської області,
прокуратури Христинівського району
Черкаської області Христинівського РВ
УМВС України в Черкаській області про
стягнення майнової, матеріальної та
моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги
тим, що за їх заявою від 11
листопада 2010 року щодо неправомірних,
на їх думку, дій ОСОБА_8 стосовно
укладення договорів оренди земельних
ділянок Христинівським РВ УМВС
проводилась перевірка в порядку ст. 97
КПК України ( в редакції1960 року) та
протягом тривалого часу неодноразово
виносились постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи, які в
подальшому скасовувались. На їх думку,
такими діями відповідачів їм завдано
майнову, матеріальну та моральну шкоду.
Просили стягнути на їх користь з
відповідачів солідарно майнову шкоду в
сумі 3803,48 грн., матеріальну шкоду в
грн. на розсуд суду та за погодження між
відповідачами, а також постановити
окрему ухвалу з направленням
вищестоящим органам про порушення КПК
України кожним із відповідачів.
Рішенням Христинівського районного
суду Черкаської області від 27 грудня 2013
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали
апеляційну скаргу в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просили скасувати рішення і
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
11 листопада 2010 року позивачі ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 звернулись до Генерального
прокурора України із заявою про
кримінальний злочин, передбачений
ст.ст. 185. 190 КК України. У заяві вони
вказали, що у березні 2010 року передали
державні акти на земельні ділянки
орендарю в особі ОСОБА_8, який
зобов'язувався укласти договір оренди
землі. Договори оренди були ними
підписані, також були надані копії
паспортів і орендар обіцяв, що ці
договори будуть підписані інвестором,
зареєстровані та видані їм на руки. Але
цього зроблено не було. Їх запитання
щодо укладення договорів оренди землі
залишаються без відповіді. Тому
просили «провести розслідування у
відповідності ст.ст. 2, 97 КПК України та
зобов'язати видати договори оренди та
додані документи з виплатою орендної
плати за оренду земельних паїв».

За заявою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 11
листопада 2010 року Христинівським РВ
УМВС України в Черкаській області,
якому була передана для розгляду
вказана заява, проводилась перевірка в
порядку ст. 97 КПК України( в редакції 1960
р.) та неодноразово виносились
постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи, які в подальшому
скасовувались.

Остання постанова про відмову в
порушенні кримінальної справи
Христинівським РВ

УМВС України в Черкаській області була
винесена 20 жовтня 2012 року. Підставою
для відмови в порушенні кримінальної
справи стало те, що вимоги заяви ОСОБА_6
та ОСОБА_7 від 11 листопада 2010 року мають
цивільно-правовий характер.

Постановою Христинівського районного
суду від 03 грудня 2012 року було залишено
без задоволення скаргу ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 про скасування постанови про
відмову з порушенні кримінальної
справи від 20 жовтня 2011 року.

Підставою позовних вимог ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 у позовній заяві зазначають
винесення незаконних постанов,
незаконні дії начальників, які
затверджували ці постанови, та
бездіяльність прокурора, який спочатку
погоджує ці постанови, а потім на
вимогу прокуратурі області та суду
скасовує їх заднім числом, а тим більше
навіть оскаржує постанови судів про
скасування постанов.

Як зазначають позивачі ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 у позовній заяві, такими діям
відповідачів їм завдано майнову,
матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі внаслідок іншої, ніж
передбаченої ч.ч. 1-5 цієї норми,
незаконної дії або бездіяльності чи
незаконного рішення органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду, відшкодовується
на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову та моральну шкоду
передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК
України, відповідно до яких шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, дією чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності вини.

Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України шкоду,
завдану працівником під час виконання
ним своїх трудових (службових)
обов'язків, відшкодовує юридична або
фізична особа, з якою цей працівник
перебуває у трудових відносинах.

Суд першої інстанції правомірно
вважав, що саме по собі скасування
постанов про відмову у порушенні
кримінальної справи не свідчить про
протиправність дій прокуратури та
міліції, про наявність їх вини та
завдання цим шкоди.

У позовній заяві позивачі ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 просили стягнути з відповідачів
солідарно майнову шкоду, яка полягає у
невиплаченій орендній платі в сумі 3803,48
грн.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
оренду землі» ;орендна плата - це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Орендна плата за
користування земельною ділянкою
сплачується на підставі добровільно
укладеного та належним чином
зареєстрованого договору оренди землі
особою, яка використовує земельну
ділянку.

Тобто, відшкодування майнової шкоди у
вигляді невиплаченої орендної плати не
може бути покладене на відповідачів.

У прохальній частині позовної заяви
позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просили
також стягнути з відповідачів
солідарно матеріальну шкоду в сумі 1881
грн.

Матеріальна шкода за визначенням
позивачів полягає у втраті робочого,
особистого часу, проїздах до суду,
прокуратури, міліції, купівлі
канцтоварів та друкуванні заяв, скарг в
прокуратуру, суд та до Верховної Ради
України.

Відповідно до ст. 91 КПК України ( в
редакції 1960 р.), чинного на час розгляду
скарг позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на
постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи, судові витрати
складаються:

1) із сум, що видані і мають бути
видані свідкам, потерпілим, експертам,
спеціалістам, перекладачам і понятим;

2) із сум, витрачених на зберігання,
пересилання і дослідження речових
доказів;

3) з інших витрат, що їх зробили
органи дізнання, досудового слідства і
суд при

провадженні у даній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 93 КПК України ( в
редакції 1960 р.), судові витрати
покладаються на засуджених, крім сум,
що видані і мають бути видані
перекладачам, або приймаються на
рахунок держави.

Враховуючи зазначене, витрачені
позивачами кошти на поштові послуги та
канцтовари при оскарженні постанов про
відмову в порушенні кримінальної
справи до судових витрат у
кримінальному провадженні не
відносяться та не можуть бути стягнуті
ні з держави, ні з органів внутрішніх
справ та прокуратури.

Заподіяння матеріальної шкоди у
вигляді втрати робочого, особистого
часу, проїзду до

суду, прокуратури, міліції, друкуванні
заяв, скарг не підтверджується
позивачами відповідними доказами. Крім
того, позивачами не зазначені норми
права, які б передбачали відшкодування
матеріальної шкоди у подібній формі.

Позовні вимоги про стягнення моральної
шкоди також на підлягають задоволенню,
оскільки в позовній заяві ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 зазначено, що моральна шкода
полягає у приниженні їх честі, гідності
та ділової репутації.

Позивачі зазначають, що неправомірні,
незаконні дії відповідачів великою
мірою принизили рівень авторитету
серед односельців, знайомих і навіть
родичів. Такі дії відповідачів
призвели до погіршення здоров'я
внаслідок психічних страждань та
постійного душевного страждання їх
духовні, фізичні страждання
посилюються тим, що велика кількість
осіб протягом 19 місяців намагаються
закрити злочин, що супроводжується
станом нервозності. А це підвищення
артеріального тиску, загострення
хронічних хвороб, втрата сну, спокою.

Як вбачається з матеріалів справи суд
першої інстанції при вирішенні
позовної вимоги про стягнення
моральної шкоди правомірно вказав на
недоведеність позивачами обставин, які
вони вказували як підстави для
стягнення моральної шкоди з
відповідачів.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і судова
колегія.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує, чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Судом першої інстанції в повній мірі
досліджено обставини справи, та
правомірно вказано, що заявлені
позовні вимоги не можуть бути
задоволені.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції, керувався вимогами
ст. 1166 ЦК України та виходив з того, що
позивачем не надано доказів того, що
неправомірними, злочинними діями
відповідачів, пов'язаними з неналежним
виконанням взятих на себе обов'язків,
позивачу було завдано збитків, які
знаходяться в безпосередньому
причинно-слідчому зв'язку зі вказаними
діями відповідача і підлягають повному
відшкодуванню за рахунок винної особи.

За змістом ч. 1 ст. 21 Закону України "Про
оренду землі" орендна плата за землю -
це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, проте
позивачі не довели яким чином
відповідачами порушено їх право у
вигляді невиплаченої орендної плати.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду від 31.03.95 N 4 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" (зі
змінами та доповненнями) під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: в приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
справи про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Також підлягають
з'ясуванню, чим підтверджується факт
заподіяння моральної шкоди чи фізичних
страждань немайнового характеру, за
яких обставин чи якими діями
(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій
грошовій сумі чи в якій матеріальній
формі оцінюється заподіяна моральна
шкода.

Скасування постанов про відмову в
порушенні кримінальних справ не
свідчить про протиправність дій
органів прокуратури та слідства та
завдання цим моральної шкоди
позивачам.

Інші доводи викладені в апеляційній
скарзі не спростовують висновків суду
першої інстанції.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду ухвалено у
відповідності до норм ст. 308 ЦПК України
відповідає обставинам справи, з
додержанням вимог закону і не може бути
скасовано з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7
відхилити.

Рішення Христинівського районного
суду Черкаської області від 27 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий :

Судді :