Справа № 135/302/13-ц Провадження №
22-ц/772/1066/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Волошина Т. В.Категорія:
53Доповідач: Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області

в складі: головуючої Голоти Л.О.,

Суддів: Войтко Ю.Б., СтадникаІ.М.,

при секретарі Куленко О.В.,

за участю: представника апелянта Чудак
В.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
апеляційною скаргою Дочірнього
підприємства «Ладижинський завод
«Екстра» на заочне рішення
Ладижинського міського суду
Вінницької області від 31 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Дочірнього підприємства «Ладижинський
завод «Екстра» про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні, -

встановила:

Заочним рішенням Ладижинського
міського суду Вінницької області від 31
жовтня 2013 року позов ОСОБА_3 до
Дочірнього підприємства «Ладижинський
завод «Екстра» про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні задоволено
змінені позовні вимоги. Судом стягнуто
з ДП «Ладижинський завод «Екстра» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
затримку розрахунку при звільненні за
період з 01 травня 2011 року по 26 листопада
2012 року в сумі 12188 грн. 16 коп.

Вирішено питання про судові витрати -
стягнуто з відповідача в дохід держави
судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

Не погодившись із рішенням представник
ДП «Ладижинський завод «Екстра» - Чудак
Вячеслав Дмитрович подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, та порушення
норм матеріального і процесуального
права, просив скасувати рішення і
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Представник ДП «Ладижинський завод
«Екстра» Чудак В.Д. вимоги апеляційної
скарги підтримав на умовах, викладених
у ній, і просив задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилась, надала заперечення у яких
просила відхилити апеляційну скаргу,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін; апеляційну скаргу розглянути
у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення апелянта, вивчивши матеріали
справи та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляції та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які Були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до статті 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливее рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_3 працювала на ДП
«Ладижинський завод «Екстра» на посаді
апаратника процесу бродіння 3-ого
розряду з 16.12.2003 року, з 22.07.2004 року
переведена апаратником підготовки
виробництва по 3-ому розряду.

01 жовтня 2007 року позивач звільнилась з
підприємства за угодою сторін, що
підтверджується копіює трудової
книжки (а.с.8).

На день звільнення позивача їй була
нарахована, але не виплачена заробітна
плата, в зв'язку з чим 17 січня 2008 року
Ладижинським міським судом винесено
судовий наказ №2-н-5/2008 про стягнення з
ДП «Ладижинський завод «Екстра» на
користь ОСОБА_3 заборгованість по
заробітній платі в сумі 4688,55 грн. (а.с.10).

Рішенням Ладижинського міського суду
від 06 квітня 2012 року було задоволено
частково позов ОСОБА_3 і на її користь
стягнуто з ДП «Ладижинський завод
«Екстра» компенсацію за несвоєчасну
виплату заробітної плати в сумі 3616,27
грн. (а.с.11).

Як вбачається з повідомлення відділу
державної виконавчої служби
Ладижинського міського управління
юстиції від 10.01.2013 року № 158
заборгованість по заробітній платі
перед позивачем, згідно судового
наказу погашена лише 27 листопада 2012
року (а.с.10).

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
працівником вимоги про розрахунок. В
разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму - статті 116 КЗпП України.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 20 Постанови від 24.12.1999 року
№13 «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі статті
117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що ОСОБА_3 не
отримано розрахунку при звільненні, що
є підставою для відповідальності,
передбаченої статтею 117 КЗпП України,
тобто виплати їй середнього заробітку
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Не можуть бути прийняті до уваги
посилання апелянта про відсутність
його вини, у виплаті ОСОБА_3 належних
сум у строки, визначені трудовим
законодавством України, в зв'язку з
фінансової кризою підприємства, та
порушенням провадження про
банкрутство.

Відповідно до частини 2 статті 214 ЦПК
України при виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 355 цього Кодексу.

Верховний Суд України в Постанові від
31.10.2012 року №6-124цс12 висловив правову
позицію, згідно з якою відповідно до
частини четвертої статті 12 Закону
України від 14.05.1992, № 2343-XII "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом
передбачено, що протягом дії мораторію
на задоволення вимог кредиторів не
нараховується неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші фінансові
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків,
зборів.

Середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні не
відноситься до неустойки та не є
санкцією за невиконання грошового
зобов'язання, це є компенсаційною
виплатою за порушення права
звільненого працівника, яка
нараховується у розмірі середнього
заробітку.

Враховуючи те, що між сторонами виник
спір із приводу порушення ДП
«Ладижинський завод «Екстра»
законодавства про оплату праці та
компенсації з підстав, передбачених
статтями 116, 117 КЗпП України, тому такі
поняття як неустойка чи інша санкція за
не виконання зобов'язання у даному
випадку не застосовується.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не є істотними і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «Ладижинський завод
«Екстра» - відхилити, а рішення
Ладижинського міського суду
Вінницької області від 31 жовтня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подання касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча, суддя:
Голота Л.О.

Судді:
Войтко Ю.Б.

Стадник І.М.