Справа № 463/249/14
Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/2493/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської
Я.М.

з участю: відповідача
ОСОБА_2, прокурора - Захарка А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Личаківського районного
суду м. Львова від 24 січня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Личаківського
районного суду м. Львова від 24 січня 2014
року задоволено частково позов
прокурора Личаківського району м.
Львова в інтересах держави в особі
Львівської міської ради в особі
комунальної 8-ої міської клінічної
лікарні до ОСОБА_2, Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна», про
відшкодування витрат на лікування
потерпілого від злочину.

Стягнуто з ОСОБА_2, персональний
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь місцевого бюджету м. Львова
понесені комунальною 8-ою міською
клінічною лікарнею витрати на
лікування від злочину потерпілої
ОСОБА_3, вчиненого відповідачем ОСОБА_2,
в розмірі 3391 грн. 36 коп.

В решті позовні вимоги відхилено за
безпідставністю.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення є незаконним та
необґрунтованим. Посилаючись на ч.1
ст.1194 ЦК України, Закон України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», Постанову Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, вважає,
що відшкодування шкоди повинно бути
здійснено ПрАТ СК «ПЗУ Україна»
відповідно до полісу від 01.02.2012 року
№АВ/1691326. Вказує, що суд першої
інстанції невірно застосував норми
матеріального права, неповно та
односторонньо дослідив докази та
обставини справи.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову в
частині стягнення з відповідача ОСОБА_2
відшкодування витрат на лікування,
понесених закладом охорони здоров'я на
стаціонарне лікування потерпілого від
злочинних дій.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення у повній мірі відповідає даним
вимогам.

Районним судом встановлено, що вироком
Личаківського районного суду м. Львова
від 15.08.2013 року ОСОБА_2 визнаний винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.
286 КК України, зокрема у тому, що він
12.11.2012 року о 19.15 год. по вул. Пасічна в м.
Львові, керуючи транспортним засобом
«Daewoo Nexia» д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок
порушення правил безпеки дорожнього
руху, здійснив наїзд на пішохода
ОСОБА_3, чим спричинив їй тілесні
ушкодження, частина з яких відноситься
до тяжких тілесних ушкоджень.

В період з 12.11.2012 року по 27.11.2012 року у
зв'язку із отриманими ушкодженнями
різного ступеня важкості потерпіла
ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному
лікуванні у нейрохірургічному
відділенні комунальної 8-ої міської
клінічної лікарні м.Львова і на її
лікування затрачено кошти на загальну
суму 3391 грн. 36 коп.

Задовольняючи частково позов, районний
суд виходив з того, що позивач не
являється особою, потерпілою від
злочину, і винними діями ОСОБА_2
безпосередньо йому не заподіяно шкоди,
а відтак правова природа заподіяних
позивачу збитків у зв'язку із
лікуванням потерпілої ОСОБА_3 є іншою
від тієї, що становить шкоду заподіяну
життю, здоров'ю та майну потерпілих при
експлуатації наземних транспортних
засобів на території України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, так
як він дійшов до них з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Згідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Статтею 1206 ЦК України визначено, що
особа, яка вчинила злочин, зобов'язана
відшкодувати витрати закладові
охорони здоров'я на лікування
потерпілого від цього злочину, крім
випадку завдання шкоди при перевищенні
меж необхідної оборони або у стані
сильного душевного хвилювання, що
виникло раптово внаслідок насильства
або тяжкої образи з боку потерпілого.
Якщо лікування проводилося закладом
охорони здоров'я, що є у державній
власності, у власності Автономної
Республіки Крим або територіальної
громади, кошти на відшкодування витрат
на лікування зараховуються до
відповідного бюджету.

Відповідно до ст.980 ЦК України
предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані з:

1) життям, здоров'ям, працездатністю та
пенсійним забезпеченням (особисте
страхування);

2)володінням, користуванням і
розпорядженням майном(майнове
страхування);

3)відшкодування шкоди, завданої
страхувальником(страхування
відповідальності).

Відповідно до ст.6 Закону України "Про
страхування" страхування може бути
добровільним або обов'язковим.

На момент вчинення
дорожньо-транспортної пригоди 12.11.2012
року, у відповідності до вимог Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» цивільно-правова
відповідальність відповідача ОСОБА_2
була застрахована страховиком ПрАТ СК
«ПЗУ Україна» на підставі полісу від
01.02.2012 року №АВ/1691326.

Згідно ст.5 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" об'єктом обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно - правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 цього ж Закону
визначено, що страховим випадком є
подія, внаслідок якої заподіяна шкода
третім особам під час дорожньо -
транспортної пригоди, яка сталася за
участю забезпеченого транспортного
засобу і внаслідок якої настає
цивільно - правова відповідальність
особи, відповідальність якої
застрахована за договором.

Згідно із ст.3 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів»
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та майну потерпілих внаслідок
дорожньо - транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України
«Про обов'язкове страхування цивільно
-правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів» при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті дорожньо -
транспортної пригоди життю, здоров'ю,
майну третьої особи.

Отже, відповідно до цього Закону
потерпілим, які є юридичними особами,
страховиком відшкодовується виключно
шкода, заподіяна їх майну.

Відтак, висновки суду першої інстанції
щодо покладення обов'язку по
відшкодуванню витрат на лікування
потерпілого від злочину саме на
відповідача ОСОБА_2, а не на страхову
компанію, є правильними.

Колегія суддів вважає безпідставними
твердження апелянта про те, що суд не
надав належної оцінки доказам по
справі, так як оцінюючи зібрані по
справі докази, суд дотримався
встановленого ст.212 ЦПК України
принципу оцінки доказів, відповідно до
якого суд на підставі всебічного,
повного й об'єктивного розгляду
обставин справи аналізує і оцінює
докази як кожен окремо, так і в їх
сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і
протиріччі, і ця оцінка повинна
спрямовуватися на встановлення
достовірності чи відсутності обставин,
які обґрунтовують доводи і заперечення
сторін, та дав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 24 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: