Справа № 130/261/14-ц Провадження №
22-ц/772/1291/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Вернік В. М.Категорія: 27
Доповідач: Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області у
складі:

Головуючої судді: Шемети Т.М.,

суддів: Сопруна В. В., Матківської
М. В.,

при секретарі: Сніжко О. А.

з участю представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача адвоката
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану його
представником ОСОБА_2, на рішення
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 03.03.2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_5 про стягнення коштів за
борговою розпискою,-

в с т а н о в и л а :

Позивач через свого представника
ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним
позовом зазначивши, що 14 листопада 2012
року ОСОБА_5 видала йому письмову
боргову розписку, посвідчену головою
Северинівської сільської ради
Жмеринського району Вінницької
області, за умовами якої вона
зобов'язалась повернути позивачеві
грошову суму, еквівалентну 3 300 доларам
США, які вона не заплатила позивачеві
за договором купівлі-продажу будинку,
розташованого за адресою АДРЕСА_1 Борг
зобов'язалась повернути до 01.03.2013 року,
однак не зробила цього в добровільному
порядку. Тому позивач, збільшивши
позовні вимоги (а.с.32-33), просив:

1) стягнути з відповідачки на його
користь кошти за борговою розпискою в
сумі, еквівалентній 3 730 доларів 35
центів США, що еквівалентно станом на
26.02.2014 року 35 164 грн. 70 коп., а саме:

- позика 3 300 доларів США (еквівалент 31
391 грн. 58 коп.);

- відсотки за користування позикою 278
доларів 19 центів США (екв. 2 622грн. 47 коп.);

- пеню за несвоєчасне повернення
позики 99доларів 32 центи США (екв. 936 грн.
28 коп.);

- пеню за несвоєчасне повернення
процентів 8,33 долари США (екв. 78грн. 53
коп.);

- суму індексу інфляції а період
прострочення 14, 41 долар США (екв.
135,84грн.).

2) стягнути з відповідача на його
користь 3 000 грн. моральної шкоди та
понесені ним судові витрати в розмірі
595 грн. 25 коп..

Рішенням Жмеринського міськрайонного
суду від 03.03.2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду,
ОСОБА_4, діючи через свого представника,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове, яким його позовні вимоги
задовольнити повністю. Апеляційну
скаргу мотивує тим, що суд невірно
оцінив фактичні обставини справи:
зазначив, що позивачем не було подано
оригіналу письмової розписки, однак в
судовому засіданні це питання не
поставало, жодна з сторін не ставила
під сумнів розписку. Більше того, в
судовому засіданні 03 березня 2014 року
оригінал розписки було надано та
оглянуто судом. Факт написання
боргової розписки ОСОБА_5 не
заперечувався, однак суд дійшов
висновку, що позивачем не було доведено
основної підстави виникнення спірних
позикових зобов'язань, а наявність лише
прізвища відповідача в розписці є
недостатнім. Невірно визначившись з
вимогами по основному боргу, суд
безпідставно відмовив в задоволенні
позову в частині вимог про стягнення
інфляційних витрат в порушення норм
ст.ст. 526 ч.2, ст. 551 ч.2 ЦК України, пені за
кожен день прострочення грошового
зобов'язання. Безпідставно суд вдався
до оцінки Договору купівлі-продажу
будинку в АДРЕСА_1 адже розписка була
написана після укладення Договору.
Стягнення моральної шкоди позивач
обґрунтовував нормами ч.1 статті 1167 ЦК
України, а не умовами боргової
розписки, як то зазначив суд.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача ОСОБА_2 подану
апеляційну скаргу підтримала з
викладених у ній підстав. Представник
відповідача адвокат ОСОБА_3 апеляційну
скаргу не визнав, просив відмовити в її
задоволенні, зазначив, що рішення суду
першої інстанції є законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з
того, що позикодавцем не було надано
оригіналу боргової розписки, не
доведено, що розписка була написана
саме відповідачкою по справі. Окрім
того, суд першої інстанції, враховуючи
наявність письмової заяви від 21.07.2011
року (а.с.45) про підтвердження повного
розрахунку за придбаний у позивача
будинок по АДРЕСА_1, яка є дійсною,
враховуючи зміст боргової розписки (за
той самий будинок) прийшов до висновку,
що новації боргу не відбулося.

З такими висновками суду першої
інстанції не можна погодитись з
огляду на наступне.

Згідно Розписки від 14.11.2012 року (а.с.7),
оригінал якої було долучено до
матеріалів справи в ході апеляційного
розгляду, відповідач ОСОБА_5
зобов'язалась сплатити ОСОБА_4 гроші в
сумі 3 330 доларів США за 4 місяці до
березня 2013 року.

Регулювання відносин між фізичними
особами щодо договору позики
регулюються нормами статей 1046 - 1053 ЦК
України.

За договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

-2-

Згідно з вимогами ч.2 ст. 1047 ЦК України
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей, розписка є
одночасно документом, який підтверджує
й передачу грошей позикодавцем
позичальнику, й укладення договору
позики.

Боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
розмірі. Таким чином, письмова розписка
є належним доказом, що свідчить про
укладення сторонами договору позики.
Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку, а наявність боргового
документа у кредитора відповідно -
невиконання вимог боржником (ч. ч. 1, 3
ст. 545 ЦК України).

У порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України суд першої інстанції на
вищезазначені вимоги законодавства
уваги не звернув, а зосередився лише на
правомірності написання такої
боргової розписки, вдавшись до її
оцінки, хоча факт написання такої
розписки та відсутність по ній
виконання боржник (відповідач по
справі) не заперечувала.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом. При цьому суд
першої інстанції дійшов невірного
висновку, що позивач повинен довести
факт написання розписки саме
відповідачкою по справі, не зважаючи на
те, що відповідач цього не заперечувала
та що саме на відповідача в разі
заперечення факту написання розписки
покладається обов'язок довести такі
обставини ( частина 3 ст. 10 ЦПК України),
а не позивача. Крім того, якщо
відповідач посилається на
безгрошовість договору, то згідно зі
ст. 1051 ЦК України, він має право
оспорити договір позики із цих
підстав, однак вона такого позову не
пред'являла, а суд першої інстанції
знову ж послався на те, що факт передачі
грошей має бути доведено позивачем.
Посилання відповідача на наявність у
неї нотаріально засвідченої заяви
ОСОБА_4 від 21.07.2011 року (копія на а.с.45) не
може бути підставою для звільнення від
виконання обов'язку, взятого нею згідно
розписки від 14.11.2012 року, так як остання
написана через більш як 16 місяців після
заяви ОСОБА_4 21.07.2011 року та є
невиконаною, що не заперечується
відповідачкою.

Таким чином, відповідач зобов'язана
повернути грошові кошти, зазначені в
розписці від 14.11.2007 року: 3 330 доларів США
в грошовому еквіваленті до гривні -
національної валюти України, яка
згідно з частиною 1 статті 192 ЦК України
є єдиним законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня.

Станом на 14.04.2014 року (день ухвалення
рішення апеляційним судом) офіційний
курс долара США до гривні становить
1256,9123 грн. за 100 доларів США.

Тому з відповідача слід стягнути на
користь позивача за борговою
розпискою 3 330 доларів США, що
еквівалентно 41 855 грн. 10 коп. (3 330*12,5691= 41
855,10грн.).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України
передбачено, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлене договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
установлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір встановлюється на
рівні облікової ставки Національного
банку.

Судом встановлено, що згідно написаної
відповідачкою ОСОБА_5 борговою
розпискою не передбачено сплата
відсотків за користування грошовими
коштами, тому вимога позивача про
стягнення з відповідачки процентів в
розмірі на рівні облікової ставки НБУ
підлягає задоволенню, ним вірно
розраховані проценти в розмірі 278
доларів 19 центів за період з листопада
2012 року по лютий 2014 року (а.с.35), вказану
суму слід стягнути з відповідачки, що
станом на день ухвалення рішення
еквівалентно 3 496 грн. 59 коп. (278,19* 12,5691 = 3
496,59 грн.)

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлено договором або
законом.

Офіційний індекс інфляції, що
розраховується Державним комітетом
статистики, визначає рівень знецінення
національної грошової одиниці України,
тобто зменшення купівельної
спроможності гривні, а не іноземної
валюти.

Отже, визначення в договорі грошових
зобов'язань у іноземній валюті, що має
місце в розглядуваному випадку, не
суперечить чинному законодавству.
Однак унеможливлює урахування
розрахованого Державним комітетом
статистики індексу інфляції для
обґрунтування вимог, пов'язаним зі
знеціненням боргу, визначеного в
іноземній валюті.

Таким чином, вимога позивача про
стягнення з відповідачки суми індексу
інфляції в розмірі 14, 41 долар США (а.с. 35),
не підлягає задоволенню.

Вимогу ж про стягнення 3% річних за
порушення строків повернення грошових
коштів, з урахуванням вірно
проведеного розрахунку(а.с.35), слід
задовольнити та стягнути з
відповідачки на користь позивача 99
доларів 32 центи , що еквівалентно 1 248
грн. 36 коп. (99,32* 12,5691=1 248,36 грн.) - три
відсотки річних за порушення виконання
грошового зобов'язання (пені).

Сплата боржником, що прострочив
виконання грошового зобов'язання, пені
за несвоєчасне повернення процентів за
користування позикою, чинним
законодавством не передбачено, а тому в
задоволенні вимоги про стягнення 8,33
долари США пені а несвоєчасне
повернення процентів слід відмовити.

Що стосується вимоги про стягнення
моральної шкоди, слід зазначити
наступне: право особи на відшкодування
моральної шкоди закріплено статтею 23
ЦК України. Особа має право вимагати
компенсації завданої їй моральної
шкоди в будь-якому випадку порушення її
прав незалежно від того, чи передбачене
таке право договором або законом. Суд
першої інстанції відмовив в
задоволенні вимоги про стягнення
моральної шкоди з тих підстав, що
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позову про стягнення
боргу. Враховуючи те, що висновок суду
про відмову в стягненні боргу по
розписці є невірним, про що зазначено
вище, рішення в частині стягнення
моральної шкоди слід також скасувати.

Вирішуючи заявлену вимогу, апеляційний
суд приходить до наступного висновку:
моральна шкода - це втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб. Обов'язок
доказування спричинення моральної
шкоди лежить на позивачеві. В
розглядуваній справі позивач не довів,
що він внаслідок невиконання свого
обов'язку відповідачем він зазнав
душевних страждань: його доводи
обмежені лише загальними фразами, без
наведення конкретних доказів, а тому в
задоволенні позову в цій частині слід
відмовити.

Враховуючи часткове задоволення
майнової частини позову, з відповідача
слід частково стягнути документально
підтверджені судові витрати позивача:
324 грн. 40 коп. сплаченого судового збору
при зверненні до суду (а.с.1, 34), 297 грн. 63
коп. судового збору за подання
апеляційної скарги (а.с. 64), а всього 622
грн. 03 коп..

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити.

-3-

Рішення Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 03.03.2014 року
скасувати та ухвалити нове:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 3 707
доларів 51 цент, що еквівалентно 46 600 грн.
05 коп., а саме:

- 3 330 доларів США, що еквівалентно 41
855грн. 10 коп. за борговою розпискою;

- 278, 19 доларів США, що еквівалентно 3 496
грн. 59 коп. процентів за користування
позикою;

- 99, 32 долари США, що еквівалентно 1 248
грн. 36 коп. - пені за несвоєчасне
повернення позики.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 622
грн. 03 коп. понесених ним судових
витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:
Т.М. Шемета

Судді:
В. В. Сопрун

М. В. Матківська