АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4134/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Багрова А. Г. Доповідач - Ремез
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

Головуючого - Ремеза В.А.

Суддів - Гайдук В.І., Калиновського
А.Б.,

при секретарі - Єремейчук О.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2,

на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 березня 2014р. за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання
шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про
визнання квартири спільною сумісною
власністю подружжя та визнання права
власності на ? частину квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013р. ОСОБА_2 звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_3 про розірвання
шлюбу, і просила розірвати укладений з
відповідачем 03.03.2003р. шлюб, оскільки
сімейне життя не склалось з різних
причин, шлюбні відносини припинили з
березня 2013р.

ОСОБА_3 проти розірвання шлюбу не
заперечував, і звернувся до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_2, яким
просив визнати АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя та визнати
за ним право власності на ? частину
вказаної квартири, посилаючись на те,
що квартира була придбана сторонами у
період шлюбу, за спільні кошти, та в
інтересах сім`ї.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13.03.2014р. позовну заяву
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу
задоволено.

Шлюб, зареєстрований 03.03.2003р. між ОСОБА_3
та ОСОБА_2, у відділі реєстрації актів
цивільного стану Артемівського
районного управління юстиції м.
Луганська розірвано. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 судовий збір у
розмірі 243,60грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_4, про визнання
квартири спільною сумісною власністю
подружжя та визнання права власності
на ? частину квартири задоволено
частково. Визнано ? частину АДРЕСА_1, що
зареєстрована на праві приватної
спільної часткової власності за
ОСОБА_2, спільною сумісною власністю
подружжя.

Визнано за ОСОБА_3 право на ? частину
АДРЕСА_1 від ? частини цієї квартири, що
зареєстрована за ОСОБА_2 та є спільною
сумісною власністю подружжя. В іншій
частині позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 243,60грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення в частині задоволення
зустрічного позову про визнання
квартири загальною спільною власністю
подружжя і в частині визнання за ОСОБА_3
права власності на частину квартири
скасувати, і ухвалити в цій частині
нове рішення посилаючись на то, що
рішення суду в оскаржуваній частині
незаконне.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду в
оскаржуваній частині скасуванню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в
частині визначення його частки в
спірній квартирі, суд першої інстанції
виходив з того, що частки майна дружини
та чоловіка у придбаній в період
сумісного проживання квартирі є
рівними, а тому суд визнав за ОСОБА_3
право власності на ? частину спірної
квартири.

З таким висновками суду першої
інстанцій повністю погодитися не можна
з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб
03.03.2003р.

Згідно договору купівлі-продажу від
21.08.2006р. ОСОБА_5, ОСОБА_2, та ОСОБА_2 діючи
в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_6
продали ОСОБА_7 належну їм двокімнатну
АДРЕСА_5, за 10 372грн., і в той же день
згідно договору купівлі-продажу від
21.08.2006р. ОСОБА_2 від свого імені та від
імені малолітньої дочки ОСОБА_6
придбали трикімнатну АДРЕСА_1, за 14
777грн., і згідно відомостей за кожним з
покупців зареєстровано право
власності по ? частині вказаної
квартири.

Відповідно до вимог ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто. Частиною 7 вказаної
статті передбачено, що якщо у придбання
майна вкладені крім спільних коштів і
кошти, що належали одному з подружжя, то
частка у цьому майні, відповідно до
розміру внеску, є його особистою
приватною власністю.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку
(доходу).

Враховуючи вказані норми, спільна
сумісна частка подружжя у придбаній
квартирі складає 14 777грн. - 10 372грн. = 4
405грн., з яких частка кожного з подружжя
складає відповідно по 2 202,50грн.

Оскільки співвласниками спірної
квартири згідно укладеного договору
від 21.08.2006р. є ОСОБА_2, та ОСОБА_6, в рівних
частках по ? частині, тобто по 50/100
частин, і право власності ОСОБА_6 на ?
(50/100) частину квартири не оспорюється, а
тому частка ОСОБА_2 в ? (50/100) частин
квартири з урахуванням особистого
внеску від продажу попередньої
квартири складає 14 777грн. / 2 = 7 388,50грн. - 2
202,5грн. = 5 186грн., тобто 35/100 частин
квартири, а частка ОСОБА_3 яка дорівнює 2
202,5грн., і відповідно складає 15/100 частин
спірної квартири, а загалом частки
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 складають 15/100+35/100=50/100
частин квартири або ? її частку.

Що ж стосується висновків суду про те,
що за час шлюбу вартість квартири
істотно збільшилась за рахунок
проведеного після придбання квартири
ремонту - перепланування, що впливає на
вирішення питання щодо збільшення
частки ОСОБА_3 в спірній квартирі, то
колегія суддів вважає, що суд вийшов за
межі заявлених вимог, оскільки
збільшення вартості майна та
істотність такого збільшення підлягає
з'ясуванню шляхом порівняння станом на
час вирішення спору вартості об'єкту в
стані, що існував до поліпшення, та його
вартості після поліпшення. Разом з тим,
позивач з такими вимогами у
передбаченому ст. 62 СК України порядку
не звертався, а тому судом були
порушені вимоги ст. 11 ЦПК України щодо
розгляду судом справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду в оскаржуваній
частині підлягає скасуванню на
підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням
в оскаржуваній частині нового рішення
про визнання за ОСОБА_3 право власності
на 15/100 частин кв. АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2
слід визнати право власності на 35/100
частин спірної квартири.

Керуючись ст. ст. 304,307,309,316 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 13
березня 2014р. в частині визнання за
ОСОБА_3 право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1 від ? частини цієї
квартири, що зареєстрована за ОСОБА_2 та
є спільною сумісною власністю подружжя
скасувати.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
15/100 частин квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2
35/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду вступає в
силу з моменту проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: