Головуючий суду 1 інстанції - Лобарчук
Доповідач - Коротких О.Г.
Справа № 407/5631/13-ц
Провадження № 22ц/782/1116/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Коротких О.Г.

суддів: Орлова І.В.., Масенко Д.Є.,

при секретарі: Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення
Антрацитівського міськрайсуду
Луганської області від 19.02.2014року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про встановлення угоди
нікчемною,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
встановлення угоди нікчемною,
посилаючись на те, що з 26.06.2006р. він
перебуває у шлюбі з відповідачкою, вони
мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. До
реєстрації шлюбу позивачу належали на
праві власності земельна ділянка і
будинок з господарськими спорудами,
розташованими за адресою: АДРЕСА_1.
15.10.2011року він уклав договір дарування
земельної ділянки і будинку на ім."я
дружини ОСОБА_3 На теперішній час
відповідач звернулася з позовом про
розірвання шлюбу і має намір продати
житловий будинок, чим намагається
порушити права їх неповнолітньої
дочки. Оскільки договір дарування
укладено без надання дозволу органу
опіки та піклування, то він є нікчемним,
що позивач і просить встановити для
застосування наслідків нікчемного
правочину.

Рішенням Антрацитівського
міськрайсуду Луганської області від
19.02.2014року позовні вимоги задоволено.
Суд визнав нікчемними договір
дарування житлового будинку і договір
дарування земельної ділянки, площею
0,1722га, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1, від 15.10.2011року на ім."я ОСОБА_3,
посвідчені приватним нотаріусом
Антрацитівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за №989 і
№991.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування рішення
суду з мотивів неправильного
застосування місцевим судом норм
матеріального і процесуального права
та ухвалення нового рішення, яким
апелянт просить відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.213,ст.214 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення ,яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом;обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд у числі
інших вирішує також питання, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч.1,ч.3 ст.303 ЦПК
України ,- під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, але апеляційний суд
не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив з того, що
на час укладання договору дарування
будинку неповнолітня дочка сторін-
ОСОБА_5 фактично проживала в будинку
без реєстрації в ньому, а неповнолітня
дочка відповідачки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, була зареєстрована в
будинку. Суд в своєму рішенні
посилається на вимоги п.6 ст.203 ЦК
України, яким передбачено, що
правочини, що вчиняються батьками
(усиновлювачами), не можуть суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей,
а також на ч.1 ст.224 ЦК України, де
зазначено, що правочин, який вчинено
без дозволу органу опіки та піклування,
є нікчемним.

Судова колегія не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 з 26.06.2006р. перебувають у шлюбі,
мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. До
реєстрації шлюбу позивачу належали на
праві власності земельна ділянка і
будинок з господарськими спорудами,
розташованими за адресою: АДРЕСА_1.
15.10.2011року він уклав договір дарування
земельної ділянки і будинку на ім."я
дружини ОСОБА_3 На теперішній час
відповідач звернулася з позовом про
розірвання шлюбу і має намір продати
житловий будинок.

Відповідно до вимог п.5 постанови
пленуму ВС України від 06.11.2009р. «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання угод недійсними»
позивач мав право на звернення з
позовом про встановлення нікчемності
правочину у разі наявності такого
спору. ОСОБА_4 посилається на ч.1 ст.224 ЦК
України і вважає договір нікчемнин,
оскільки нікчемність встановлена
законом.

Судова колегія вважає, що суд зробив
висновки, невідповідні обставинам
справи.

Так, з п.8 спірного договору дарування
вбачається, що дарувальник ОСОБА_4
свідчить про те, що вчинення цього
правочину не суперечить правам та
інтересам малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей дарувальника та
малолітні і неповнолітні діти, які б
могли мати право на користування
вказаним в цьому договорі будинком,
відсутні, а тому посилання позивача на
порушення прав їхньої неповнолітньої
дитини є необґрунтованими.

Апелянт зазначила, що їх с спільна
дитина на час укладання договору
дарування проживала разом з нею за
адресою: АДРЕСА_2, де і була
зареєстрована. Позивач не спростував
цих обставин, а суд безпідставно
зазначив в своєму рішенні про фактичне
проживання дитини в спірному будинку
на час укладання договору, тому доводи
апеляційної скарги в цій частині є
обґрунтованими, тим більше, що
відсутність реєстрації в цьому будинку
дочки ОСОБА_5 сторонами не
заперечується, підтверджується
поясненнями нотаріуса ОСОБА_6,
допитаного у якості свідка.

Крім цього, судова колегія вважає
необхідним зазначити, що суд дійшов до
хибного висновку про необхідність
висновку органу опіки та піклування на
укладання договору дарування,
посилаючись на проживання і реєстрацію
в будинку неповнолітньої дитини
відповідачки- ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦК України
правочин, який вчинено без дозволу
органу опіки та піклування (ст.71 цього
Кодексу), є нікчемним. Ця норма права
відсилає нас до ст. 71 ЦК України, яка
передбачає правочини, які вчиняються з
дозволу органу опіки та піклування
опікунами або піклувальниками. Позивач
не надав суду доказів стосовно того, що
він є або батьком, або опікуном, або
піклувальником ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а
тому висновки суду першої інстанції не
ґрунтуються на нормах матеріального
права.

Крім цього, суд своїм рішенням визнав
договір дарування нікчемним, не
дивлячись на те, що позивач просив
встановити нікчемність договору і в п.4
постанови пленуму України від 06.11.2009р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання угод
недійсними» зазначено, що нікчемний
правочин є недійсним
черезневілповдність його вимогам
закону та не потребує визнання його
таким судом, чим порушив норми
процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції
порушив норми матеріального і
процесуального права, зробив висновки,
невідповідні обставинам справи, що
відповідно до вимог ст.309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення.

Керуючись ст..ст.209, 303, 304, 307, 309,316 ЦПК
України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити,
рішення Антрацитівського міськрайсуду
Луганської області від19.02.2014року
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_4 у задоволенні
позовних вимог.

Рішення набирає чинності негайно та
може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: