Дата документу 08.04.2014
Справа № 334/8696/13-ц
Провадження № 2/334/239/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
Ленінський районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Лихосенко
М.О.,

при секретарі Череп М.О.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Запоріжжі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк "ПриватБанк", третя
особа : орган опіки та піклування
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Ленінському району про
визнання недійсним договору іпотеки
від 20.04.2007р.

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з
позовом до ОСОБА_2, ПАТ КБ "ПриватБанк"
третя особа : орган опіки та піклування
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Ленінському про
визнання недійсним договору іпотеки
від 20.04.2007р.

В своєму позові вона вказала, що в
квітні 2007р. до неї звернувся ОСОБА_2 з
проханням виступити його майновим
поручителем за кредитними договором
перед ПАТ КБ "ПриватБанк". Між ними було
досягнуто домовленості, що вона
виступить майновим поручителем за
зобов'язаннями ОСОБА_2 перед ПАТ КБ
"ПриватБанк".

Забезпеченням повернення кредитних
коштів ОСОБА_2 мало стати житлова
будівля АДРЕСА_1. Вартість нерухомого
майна майже вдвічі перевищує розмір
основного зобов'язання боржника за
кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_2, аргументуючи свою
позицію тим, що договір іпотеки
(майнової поруки) є різновидом договору
поруки (а не договору застави) і
фактично являються одним і тим самим
договором, наполіг на укладенні між нею
та банком договору іпотеки.

При цьому, ОСОБА_2 запевнив її, що
договір іпотеки носить формальний
характер, як попередній договір, для
подальшого укладення кредитного
договору.

Посилається на те, що помилково
вважала, що порука та іпотека (майнова
порука) фактично є одним й тим самим та
вважала укладення Договору іпотеки
формальністю.

20.04.2007р. між нею та ПАТ КБ "Приватбанк"
був укладений договір іпотеки в
забезпечення виконання відповідачем
забов»язань за кредитним договором
вона надала в іпотеку належний їй
житловий будинок АДРЕСА_1.

Не володіючи спеціальними юридичними
знаннями, вона не змогла самостійно
дати належної оцінки правової природи
укладеного договору.

На сьогоднішній день вона зрозуміла, що
помилялась стосовно оцінки правової
природи договору іпотеки та,
відповідно, умов, на яких цей договір
був укладений, а саме, щодо предмету
іпотеки.

Ніколи і не за яких обставин вона не
мала наміру поручатися перед
відповідачем всім своїм майном та
всіма своїми грошовими коштами, адже їх
розмір значно перевищує можливий
розмір зобов'язань за договором.

Вона помилялась стосовно правової
природи Договору іпотеки, помилково
наділивши його статусом попереднього
договору та вважаючи його
формальністю, необхідною для укладення
кредитного договору.

Якби на момент підписання Договору
іпотеки вона розуміла його юридичне
значення, то ніколи б не уклала цього
договору на таких умовах.

Крім того, на момент укладання
договору іпотекі разом з нею ьули
зареєстровані та мешкали- відповідач,
молодший син ОСОБА_4, який є інвалідом
з дитинства з дружиною та
малолітньою дитиною, що підтверджено
довідкою з місця проживання, а також
будинковою книгою.

Вказаний договір іпотеки від 20.04.07р.
було укладено без дозволу органу
опіки та піклування, чим порушені
права неповнолітньої дитини. Та на
думку позивача є підставою для
визнання його недійсним.

Просить визнати недійсним договір
іпотеки від 20.04.2007р. укладений з ПАТ КБ
"ПриватБанк" та скасувати заборону
його відчуження.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просить задовольнити позов в повному
обсязі.

В судовому засіданні представник ПАТ
КБ "ПриватБанк" заперечував проти
задоволення позову, пояснив, що
20.04.2007р.між банком та ОСОБА_1 був
укладений договір іпотеки в рахунок
забезпечення виконання забовязань за
кредитним договором від 18.04.2007р. між ПАТ
КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2

Цим договором іпотеки забезпечується
виконання зобов`язань позичальника
ОСОБА_2 за кредитним договором,
укладеним між іпотекодержателем та
позичальником.

Відповідно до п.6 договору іпотеки,
іпотекодавець ознайомлений з умовами
договору. Даний договір був підписаний
сторонами. Таким чином, позивач був
добре ознайомлений з умовами як
кредитного, так і іпотечного договору.

Крім того, відповідно до пункту 39
Договору іпотеки, іпотекодавець
стверджував, що за адресою
місцезнаходження предмета іпотеки не
проживають та не зареєстровані
малолітні та /чи неповнолітні діти, а
також будь-які інші особи, які за
законом повинні утримуватись
іпотекодавпем, а також відсутні
малолітні/неповнолітні діти, що мають
право користування предметом іпотеки.

Відповідно до пункту 24 договору
іпотеки іпотекодавець був
повідомлений, що на предмет іпотеки
може бути звернено стягнення.

Таким чином, кредитодавець повідомив
іпотекодавця про можливі наслідки
укладення вказаного договору.

Укладений договір іпотеки не торкався
майнових прав неповнолітньої дитини,
яка зареєстрована у зазначеному
будинку вже після укладання договору
та не має прав на предмет іпотеки .

Оскільки позивачем не надано
будь-яких доказів на підтвердження
наявності обставин, що тягнуть
визнання угоди недійсною з підстав,
передбачених ст.. 229 ЦК України, так
саме як і тих, що свідчили б про
порушення сторонами вимог ст.. 203 ЦК
України, просить відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, посилається на те, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, оскільки договір укладено
20.04.07р., а з позовом до суду вона
звернулася тільки в жовтні 2013р.

Приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5 в
судове засідання не з`явилась, надала
суду заяву про розгляд справи за її
відсутністю та письмові пояснення в
яких вказала, що 20.04.2007р. нею був
посвідчений договір іпотеки від за
реєстровим № 1034, укладений між ОСОБА_1
та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", предметом
іпотеки є нерухоме майно : житловий
будинок АДРЕСА_1, який був переданий в
іпотеку для забезпечення виконання
забов»язань позичальником за
кредитним договором.

ОСОБА_1 при посвідченні договору
заявила, що за адресою
місцезнаходження предмета іпотеки не
проживають та не зареєстровані
малолітні та/чи неповнолітні діти, а
також будь-які інші особи, яких за
законом повинна утримувати
іпотекодавець, а також відсутні
малолітні та/чи неповнолітні діти, що
мають право користування предметом
іпотеки, а нотаріусом в свою чергу
роз'яснено сторонам зміст ст.12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей», що
підтверджується п. 39 договору іпотеки
та заявою до цього договору ОСОБА_1

При посвідченні вищевказаного
Договору була перевірена довідка про
склад сім'ї, видана головою
квартального комітету від 09.02.2007р., та
за будинковою книгою, виданою
Ленінським районним відділом міліції
м.Запоріжжя від 07.01.1974р., в яких на день
вчинення правочину не містилось жодної
інформації стосовно реєстрації в
будинку малолітніх та/чи неповнолітніх
дітей.

Надана позивачем суду копія будинкової
книги та довідка про реєстрацію місця
проживання №1275-ш від 22.10.2013р., не
містять інформації про дату реєстрації
малолітньої ОСОБА_6 у будинку НОМЕР_1.
Крім того, з будинкової книги видно, що
дані про дитину, ОСОБА_6, внесені до
книги після 29.09.2009р., тобто, після
посвідчення договору іпотеки.

У зв'язку з чим договір іпотеки від
20.04.2007р. за реєстровим № 1034, був
укладений та посвідчений згідно з
чинним законодавством України.

Підстав визнання вищевказаного
договору, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ
КБ "ПриватБанк", недійсним немає.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, оцінивши
всі представлені докази в сукупності,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.203 підставою для
визнання правочину недійсним є
недодержання в момент його вчинення
стороною вимог ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України,
а саме вимог про те, що зміст правочину
не може суперечити ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства,
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.
Право чин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Він має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені
ним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 229 Цивільного
Кодексу України, якщо особа, яка
вчинила правочин. помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978
року «Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними» під помилкою
у даному випадку слід розуміти таке
неправильне сприйняття стороною
суб'єкта, предмета чи інших істотних
умов угоди, що вплинуло на її
волевиявлення, при відсутності якого
за обставинами справи можна вважати, що
угода не була б укладена.

Судом встановлено, що 20.04.2007р. між
банком та позивачем ОСОБА_1 був
укладений договір іпотеки в рахунок
забезпечення виконання забов»язань за
кредитним договором від 18.04.2007р. між ПАТ
КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2

Цим договором іпотеки забезпечується
виконання зобов`язань позичальника
ОСОБА_2 за кредитним договором,
укладеним між іпотекодержателем та
позичальником.

Вказаний договір іпотеки, відповідно
до вимог закону посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5.

Згідно зазначеного договору іпотеки
позивач передала іпотекодержателю в
рахунок забезпечення кредитного
договору нерухоме майно : житловий
будинок АДРЕСА_1, який належить їй на
праві особистої власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до п.6 договору іпотеки,
іпотекодавець ознайомлений з умовами
договору.

Даний договір був підписаний
сторонами. Таким чином, сторони між
собою досягли угоди з усіх істотних
умов договору.

Позивач з того часу не оспорювала
його умов.

Крім того, відповідно до пункту 39
Договору іпотеки, іпотекодавець
стверджував, що за адресою
місцезнаходження предмета іпотеки не
проживають та не зареєстровані
малолітні та /чи неповнолітні діти, а
також будь-які інші особи, які за
законом повинні утримуватись
іпотекодавпем, а також відсутні
малолітні/неповнолітні діти, що мають
право користування предметом іпотеки.

Відповідно до пункту 24 договору
іпотеки іпотекодавець був
повідомлений, при яких обставинах
можливо звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Таким чином, кредитодавець повідомив
іпотекодавця про можливі наслідки
укладення вказаного договору.

Позивач не надала суду доказів, що
при укладанні вказаного договору
дійсно мала місце помилка та що вона
мала істотне значення, т.я. помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного
його тлумачення не є підставою для
визнання правочину недійсним.

Посилання позивача на те, що при
укладанні вказаного правочину були
порушені права неповнолітньої
дитини, суд вважає безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних громадян і безпритульних
дітей» - безпритульність це стан
людини, пов'язаний з неможливістю
фактично проживати (перебувати) в
жилому приміщенні, на яке вона має
право. Позбавлення права неповнолітніх
дітей на користування жилим
приміщенням тягне за собою негативні
суспільні наслідки, порушує права
дітей, захист яких забезпечується
Законом України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей», а
також Законом України «Про охорону
дитинства».Статтею 12 Закону України «
Про основи соціального захисту
бездомних громадян і безпритульних
дітей» встановлено, що для здійснення
будь-яких правочинів стосовно
нерухомого майна, право власності, або
право користування яким мають діти,
потрібна попередня згода органів опіки
і піклування. До цих випадків
віднесено: наявність права власності
дітей на це майно, наявність права
користування. Таким чином, згода
органів опіки та піклування необхідна
лише у випадку, якщо дитина є власником
(співвласником), або має право
користування жилим приміщенням, що
відчужується. На момент укладення
договору іпотеки неповнолітній права
власності, права користування житловим
будинком не мав.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України
"Про основи соціального захисту
бездомних громадян і безпритульних
дітей"" для вчинення будь-яких
правочинів щодо нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону.

Зазначена стаття передбачає
обов'язковість дозволу органів опіки
та піклування для вчинення будь-яких
правочинів щодо нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 при
посвідченні договору заявила, що за
адресою місцезнаходження предмета
іпотеки не проживають та не
зареєстровані малолітні та/чи
неповнолітні діти, а також будь-які
інші особи, яких за законом повинна
утримувати іпотекодавець, а також
відсутні малолітні та/чи неповнолітні
діти, що мають право користування
предметом іпотеки, а нотаріусом в свою
чергу роз'яснено сторонам зміст ст.12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей», що
підтверджується п. 39 договору іпотеки
та заявою до цього договору ОСОБА_1, які
надані нотаріусом.

При посвідченні вищевказаного
Договору була перевірена довідка про
склад сім'ї, видана головою
квартального комітету від 09.02.2007р., та
за будинковою книгою, виданою
Ленінським районним відділом міліції
м.Запоріжжя від 07.01.1974р., в яких на день
вчинення правочину не містилось жодної
інформації стосовно реєстрації в
будинку малолітніх та/чи неповнолітніх
дітей.

Надана позивачем суду копія будинкової
книги та довідка про реєстрацію місця
проживання №1275-ш від 22.10.2013р., не
містять інформації про дату реєстрації
малолітньої ОСОБА_6 у будинку НОМЕР_1.
Крім того, з будинкової книги видно, що
дані про дитину, ОСОБА_6, внесені до
книги після 29.09.2009р., тобто, після
посвідчення договору іпотеки.

У зв'язку з чим договір іпотеки від
20.04.2007р. за реєстровим № 1034, був
укладений та посвідчений згідно з
чинним законодавством України та не
порушував прав неповнолітніх дітей.

При розгляді справи не знайшло свого
підтвердження, що сторони уклали
іпотечний договір з порушенням вимог
чинного законодавства або щодо його
форми, що волевиявлення позивача не
було вільним і не відповідало його
волі, вчиненим під впливом помилки.
Крім того, позичальнику був виданий
забезпечений кредит, тобто отримано
те, на що розраховувала позивач при
укладанні договору, а тому факту
помилки не вбачається.

Таким чином, відсутні підстави для
визнання договору іпотеки недійсним.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 6,
203, 215, 229, 627, 628, 638, 639 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2,
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк "ПриватБанк" про
визнання недійсним іпотечного
договору від 20.04.2007р. на житловий
будинок АДРЕСА_1, укладеного між нею та
Публічним акціонерним товариством
Комерційний Банк "ПриватБанк",
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_5 № 1034 та скасування заборони
його відчуження - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Запорізької області
протягом 10 днів.

Суддя:
Лихосенко М. О.