АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________
Головуючий І інст.: - Пілюгіна О.М.
Провадження: №22-ц/790/3184/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: виселення.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: -
Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського
В.В.., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: -
Гелашвілі Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Харківського
районного суду Харківської області від
25 лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_6 - про виселення з квартири,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_8, в особі
свого представника ОСОБА_12, звернувся
в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог
зазначав, що на підставі договору про
задоволення вимог іпотекодержателя,
укладеного 24 липня 2008 року між ним,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6 та
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського МНО ОСОБА_13, він є
власником квартири АДРЕСА_1, Учбове
містечко ХНАУ (Учбове містечко ХДАУ).

Право власності на вказану квартиру
зареєстровано за ним в КП «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»
15 квітня 2010 року.

В належній йому квартирі мешкають
відповідачі, які є колишніми
співвласники квартири.

У вересні 2013 року він направив через
пошту ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6
письмову вимогу про звільнення
квартири, однак відповідачі звільнити
квартиру відмовилися, що змусило його
звернутися з позовом до суду.

Посилаючись на вказані обставини та
ст. 391 ЦК України, ч. 3 ст. 109 ЖК України,
ст. 40 Закону України «Про іпотеку»,
ОСОБА_8 просив суд виселити ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6 з належної йому
квартири АДРЕСА_1, Учбове містечко ХНАУ
(Учбове містечко ХДАУ), а також
звільнити квартиру від їхнього майна,
предметів побуту і речей особистого
вжитку.

Відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися.

Рішенням Харківського районного
суду Харківської області від 25 лютого
2014 року позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 судовий збір
в розмірі по 57 грн. 35 коп. з кожного.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити позивачу
у задоволенні позову.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов, суд
виходив з того, що відповідачі
відмовилися у добровільному порядку
звільнити належну позивачу квартиру,
право власності на яку він набув на
підставі договору про задоволення
вимог іпотекодержателя, у зв'язку чим
вони підлягають виселенню з займаної
квартири.

Такий висновок суду відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що 24
липня 2008 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_6 уклали договір позики,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського МНО ОСОБА_13 за р. №2914,
згідно з яким ОСОБА_8 надав в борг
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6 грошові
кошти у сумі 104 000 грн. на строк до 24
липня 2009 року (а. с. 8).

Крім того, 24 липня 2008 року ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6 уклали
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського МНО
ОСОБА_13 за р. №2917, згідно з яким ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6 передали в
іпотеку ОСОБА_8 належну їм на праві
власності квартиру АДРЕСА_1, Учбове
містечко ХНАУ(Учбове містечко ХДАУ)

Пунктом 2 вказаного договору
сторони домовилися про наступне: - при
невиконанні боржниками їх зобов'язань
за договором позики, вчиняється
відповідний виконавчий напис, після
якого право власності на квартиру
АДРЕСА_1, переходить до
іпотекодержателя (а.с.7).

Позичальники ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_6 не виконали свої
зобов'язання за договором позики у
повному обсязі.

У зв'язку з цим, 29 березня 2010 року
приватним нотаріусом Харківського МНО
ОСОБА_14 вчинено виконавчий напис, яким
запропоновано стягнути з ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_8 заборгованість за договором
позики від 24 липня 2008 року в розмірі 84
000 грн., а також неустойку в розмірі 121 050
грн. (а. с. 8 оборот).

15 квітня 2010 року ОСОБА_8
зареєстрував право власності квартиру
АДРЕСА_1, Учбове містечко ХНАУ (Учбове
містечко ХДАУ) в КП «Харківське міське
бюро технічної інвентаризації» на
підставі договору про задоволення
вимог іпотекодержателя (а. с. 6)

Рішенням Харківського районного
суду Харківської області від 12 липня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 25 вересня 2012 року, у задоволенні
позову ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6
до ОСОБА_8, 3-особа: приватний нотаріус
Харківського МНО ОСОБА_13 про визнання
недійсним договору про задоволення
вимог іпотекодержателя від 24 липня 2008
року та визнання за ними права
власності на квартиру АДРЕСА_1, Учбове
містечко ХНАУ (Учбове містечко ХДАУ)
відмовлено (а. с. 51-57).

11 вересня 2013 року ОСОБА_8, в особі
свого представника ОСОБА_12, направив
через пошту ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_6 письмову вимогу про
добровільне звільнення належної йому
квартири, однак відповідачі звільнити
її відмовилися ( а.с.9-26).

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених
у п. 43 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» №5 від 30 березня 2012
року, при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст.
109 ЖК України, ст. ст. 30-40 Закону України
«Про іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або і інший погоджений
сторонами строк.

Зважаючи на те, що відповідачі
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6
відмовилися у добровільному порядку
висилитися з квартири, власником якої
на теперішній час є ОСОБА_15, суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку
про порушення прав позивача на житлове
приміщення та обґрунтовано виселив
відповідачів з належної йому квартири.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи
представника позивача, дослідив надані
ним докази, дав їм належну оцінку та
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення.

Доводи апеляційної скарги
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, про те,
що на сьогоднішній день у Київському
районному суді м. Харкова
розглядається цивільна справа за
позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6
до ОСОБА_8 про стягнення суми коштів, а
саме 90 відсотків вартості предмета
іпотеки над розміром забезпечених
іпотекою вимог іпотекодержателя, не
можуть бути прийняті до уваги колегії
суддів.

Матеріали справи свідчать, що
ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 раніше
зверталися з позовом в суд до ОСОБА_8,
3-особа: приватний нотаріус
Харківського МНО ОСОБА_13 про визнання
недійсним договору про задоволення
вимог іпотекодержателя від 24 липня 2008
року та визнання за ними права
власності на квартиру АДРЕСА_1, Учбове
містечко ХНАУ (Учбове містечко ХДАУ),
однак їм в цьому було відмовлено.

Таким чином, на теперішній час
відповідачі не є власниками спірної
квартири та втратили право на її
користування у зв'язку із зміною її
власника.

Звернення ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_6 в суд з позовом до ОСОБА_8 про
стягнення суми котів, а саме 90
відсотків вартості предмета іпотеки
над розміром забезпечених іпотекою
вимог іпотекодержателя, само по собі не
надає їм права на подальше проживання
в квартирі, що належить ОСОБА_8

Інші доводи апеляційної скарги
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, не є
суттєвими та висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307,
ст. ст. 308, 313, п. 1. ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317,
319 ЦПК України, судова колегія,

у х
в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 25 лютого 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: