Справа № 1323/4969/12
Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/783/899/14
Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
м.
Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області у складі:
головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Гриновця Б.М., Богонюка
М.Я.,

при секретарі: Цар М.М.,

за участю: представників позивача -
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові в залі суду
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_7 на рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 7 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_7 до Виконавчого
комітету Моршинської міської ради
Львівської області, ОСОБА_4, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, Стрийської державної
нотаріальної контори про визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а:

В серпні 2012 року ОСОБА_7 звернулась в
суд із позовом до Виконавчого комітету
Моршинської міської ради Львівської
області, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
Стрийської державної нотаріальної
контори про визнання права власності в
порядку спадкування на ? частину
незавершеного будівництвом житлового
будинку, готовністю 63 % в АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що вона на час відкриття
спадщини постійно проживала із батьком
ОСОБА_10, що підтверджується відміткою в
паспорті про її реєстрацію, від
спадщини не відмовлялась, а відтак
вважає, що вона фактично вступила в
управління спадковим майном

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 7 листопада
2013 року у задоволенні позову ОСОБА_7
відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням,
його оскаржила позивач ОСОБА_11

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду першої інстанції,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні усіх
фактичних обставин справи та
неналежній оцінці наявних в матеріалах
справи доказів. Покликається на те, що
місцевим судом не враховано, тієї
обставини, що ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер її
батько ОСОБА_10, з яким вона постійно
проживала та піклувалась, а після його
смерті вступила у володіння та
здійснювала управління його майном, що
знаходилось за адресою: АДРЕСА_1 Вважає,
що вона фактично прийняла спадщину.
Вказані обставини підтверджуються як
відміткою в паспорті так і показами
свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13. До
нотаріальної контори про прийняття
спадщини протягом шестимісячного
строку вона не зверталась. Вважає, що
оскільки заяви про відмову від
спадщини вона не подавала, проживала із
батьком(спадкодавцем) за вищезгаданою
адресою, то згідно ст.549 ЦК УРСР(1963р.)
вона вважається такою, що прийняла
спадщину. Просить рішення суду першої
інстанції скасувати, та ухвалити нове
рішення, яким її позов зодоволити
повністю та визнати за нею право
власності на ? частину незавершеного
будівництвом житлового будинку,
готовністю 63% в АДРЕСА_1 в порядку
спадкування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників позивача на підтримання
апеляційної скарги, представників
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
її заперечення, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням осіб, в межах заявлених
ними вимог, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції, відмовляючи
позивачу ОСОБА_7 в задоволенні позову
виходив з того, що оскільки інші
спадкоємці за законом першої черги
спадщину після смерті батька не
прийняли, жодних дій, які б свідчили про
їх намір таку прийняти не вчинили і
жодних претензій до спадкового майна,
яке залишилось після смерті батька не
мали, а отже у відповідності до ч.2 ст.553
ЦК УРСР(в ред..1963р) вважаються такими, що
відмовились від спадщини.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи і вимогам
закону.

Місцевим судом та матеріалами справи
встановлено, що позивач ОСОБА_7 та
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 є
рідними сестрами та спадкоємцями за
законом першої черги. ІНФОРМАЦІЯ_2 р.
помер батько сторін - ОСОБА_10, який
постійно проживав в АДРЕСА_1. Після
смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина у
вигляді половини недокінченого
будівництвом житлового будинку,
маючого готовність 63%, що знаходиться в
АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром
910 кв.м..

Як вбачається із матеріалів справи
№167/1978 після померлого ОСОБА_10, 20.09.1978р.
ОСОБА_4, було подано заяву про прийняття
спадщини після померлого - ОСОБА_10, в
якій було вказано всіх спадкоємців в
тому числі і позивача по справі.(а.с.96)

16.08.1979р. ОСОБА_4 було отримано свідоцтво
про право на спадщину по закону, на
спадкове майно, а саме: половини
недокінченого будівництвом житлового
будинку, маючого готовність 63%, що
знаходиться в АДРЕСА_1, на земельній
ділянці розміром 910 кв.м. Крім того, цим
же свідоцтвом, ОСОБА_4 були передані всі
права та обов'язки по будівництву
нового будинку взамін старого на
існуючій земельній ділянці.(а.с.93)

Судом вірно застосовано до спірних
правовідносин положення ЦК УРСР 1963
року.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР від 18.07.1963р.
для прийняття спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускаються прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963р.
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або
управління спадковим майном, що
підтверджує факт прийняття спадщини,
слід мати на увазі різні дії спадкоємця
щодо управління, розпорядження і
користування цим майном, підтримання
його в належному стані або сплату
податків та інших платежів тощо.

Відповідач ОСОБА_4, з вересня 1978р. тобто
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини, подала до нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини,
що свідчить про прийняття нею спадщини,
яка відкрилася після смерті її батька.

Відповідно до ст. ст. 560, 561 ЦК УРСР від
18.07.1963р. спадкоємці, закликані до
спадкоємства, можуть одержати в
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини свідоцтво
про право на спадщину. Свідоцтво про
право на спадщину видається також
державною нотаріальною конторою при
переході спадкового майна до держави.

Тобто, видача свідоцтва про право на
спадщину конкретними строками не
обмежена і після прийняття спадщини
воно може бути отримано в будь-який час,
але не раніше як через шість місяців з
дня відкриття спадщини однак, із заявою
про видачу свідоцтва необхідно
звернутися.

Як вбачається з матеріалів справи та
спадкової справи №167/78 до Стрийської
державної нотаріальної контори із
заявою зверталась тільки ОСОБА_4, та нею
було повідомлено, що спадкоємцями
майна є ще: ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9(а.с.96)

Відповідно до повідомлення Стрийської
державної нотаріальної контори, яке
знаходиться в матеріалах справи(а.с.106)
та спадкової справи №167/78, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було повідомлено про
те, що 20.04.1978р. помер їхній батько
ОСОБА_10, і після його смерті залишилось
спадкове майно - половина жилого
будинку і грошовий вклад. Цим же
повідомленням, було повідомлено про
необхідність подання заяви до
нотаріальної контори до 10 травня 1979
року.

Крім того, матеріалами справи
встановлено, що відповідач ОСОБА_4
успадкувала половину недокінченого
будівництвом житлового будинку,
маючого готовність 63%, а на даний час, що
не оспорюється сторонами по справі
спадкове майно повністю збудоване та
прийняте в експлуатацію.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що позивачу було відомо,
ще з 1979 року, тобто з часу прийняття
спадщини і по 1989 рік на час прийняття
будинку в експлуатацію(а.с.180), що
ведуться будівельні роботи тобто,
вчиняються дії щодо спадкового майна
відповідачем ОСОБА_4, однак, жодних дій
щодо захисту своїх прав вона не
вчинила.

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що, інші
(крім ОСОБА_4) спадкоємці за законом
першої черги спадщину після смерті
батька не прийняли, жодних дій, які б
свідчили про їх намір таку прийняти не
вчинили і жодних претензій до
спадкового майна, яке залишилось після
смерті батька не мали, а отже у
відповідності до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР (в
ред. 1963 року) вважаються такими, що
відмовились від спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 553 ЦК Української РСР
вважається, що відмовився від спадщини
той спадкоємець, який не вчинив жодної
з дій, що свідчать про прийняття
спадщини.

Відповідно п.11 постанови Пленуму
Верховного суду України №14 від 18.12.2009
року "Про судове рішення у цивільній
справі" оскільки правом на звернення до
суду за захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
та осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК), то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цих осіб, а якщо
були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач є відповідальним за
це.

На думку судової колегії, позивачем не
доведено, що ухваленням оскаржуваного
рішення порушені будь - які її права,
оскільки вона, не вчинивши у визначений
законом строк жодної з дій, що свідчать
про прийняття спадщини, вважається
такою, що відмовилася від спадщини, а
тому районний суд обґрунтовано
відмовив у задоволенні її позовних
вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1.ч.1 ст.307,308,314,315,317
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 -
відхилити.

Рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 7 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена
протягом 20 днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
О.М.Ванівський

Судді:
Б.М.Гриновець

М.Я.Богонюк