Справа №489/8634/13-ц 10.04.2014 10.04.2014 10.04.2014
Провадження №22-ц/784/1165/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/784/1165/14
Головуючий у 1-й інстанції Міщенко Г.В.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 квітня 2014 року
м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк
Л.М.,

при секретарі судового
засідання Яценко Л.В.,

за участю:

представника позивача
Січкарьова О.В.,

представника відповідачки
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на заочне рішення

Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 21 січня 2014 року

за позовом

публічного акціонерного товариства
«Енергобанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4, яка діє
від свого імені та від імені
неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7
про виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

8 жовтня 2013 року публічне акціонерне
товариство «Енергобанк» (далі - ПАТ
«Енергобанк», банк) звернулося до
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, яка також діє в
інтересах двох неповнолітніх дітей,
про виселення із квартири АДРЕСА_1
разом з усіма іншими проживаючими
особами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги банк
зазначав, що між банком та ОСОБА_4 27
червня 2008 року було укладено кредитний
договір та того ж дня іпотечний договір
на забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором. Рішенням
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 17 червня 2010 року з
відповідачки стягнуто у зв'язку з
невиконанням умов кредитного договору
475754 грн. 30 коп.

Під час примусового виконання рішення
суду, 28 жовтня 2011 року відкрито
виконавче провадження та звернуто
стягнення на спірну квартиру, яка є
предметом іпотеки. Квартира виставлена
державними виконавцями на прилюдні
торги.

19 жовтня 2012 року банк повідомив
відповідачку та її чоловіка про
звільнення кватири протягом місяця з
часу повідомлення. Проте відповідачі,
отримавши попередження про звільнення
житла, на яке звернуто стягнення, із
квартири не висилилися.

Посилаючись на ст. 109 ЖК України банк
просив висилити відповідачів разом з
неповнолітніми дітьми з квартири як із
іпотечного житла, без надання іншого
житлового приміщення.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 21
січня 2014 року позов задоволено
частково. Відповідачі разом з двома
неповнолітніми дітьми виселені з
квартири. В задоволенні інших вимог
відмовлено. Розподілені судові
витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення. Вона вказує, що
виселення її та дітей із квартири не
відповідає вимогам закону. Суд, на її
думку, не врахував, що на виселення
неповнолітніх дітей не дано згоду
органа опіки та піклування.

Представник позивача, заперечуючи
проти задоволення апеляційної скарги,
просить залишити рішення суду без змін.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами в межах
доводів апеляційної скарги колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

З доказів у справі вбачається, що 27
червня 2008 року між акціонерним банком
«Енергобанк», який перетворено в
публічне акціонерне товариство, та
ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний
кредит № 23 (кредитний договір), за яким
вона отримала 382000 грн. кредиту під 18%
річних на поліпшення житлових умов та
повинна була повернути його не пізніше
5 червня 2013 року рівними частками.
В той же день вказані особи уклали
іпотечний договір за яким ОСОБА_4
передала в іпотеку на забезпечення
виконання зобов'язань належну їй
квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням умов
кредитного договору, в липні 2009 року
банк звернувся з позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 17 червня 2010 року з ОСОБА_4,
а також з поручителів за невиконання її
зобов'язань - ОСОБА_5 і ОСОБА_8, стягнуто
за вказаним договором 475754 грн. 30 коп.
(а.с. 13).

28 жовтня 2011 року державним виконавцем
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції було
відкрито виконавче провадження про
стягнення вказаних сум з ОСОБА_4
солідарно з іншими згаданим особами
(а.с. 35). В наступному, постановою про
передачу матеріалів виконавчого
провадження від 11 липня 2012 року
матеріали виконавчого провадження
були передані до відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Миколаївській області (а.с. 37).

Під час примусового виконання рішення
суду державним виконавцем Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції, а саме 5 грудня 2011 року був
складений акт опису і арешту майна
боржника - спірної квартири, яка
виставлена на продаж з публічних
торгів. Торги були проведені, але
рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 26 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 19 вересня 2013 року,
проведені публічні торги з реалізації
іпотечного майна від 16 травня 2013 року
визнані такими, що не відбулися (а.с.
88-89). Весь цей час в квартирі значилися
зареєстрованими відповідачка та дві її
неповнолітні дочки.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволенні позову суд виходив з того,
що на квартиру, як на іпотечне майно,
звернуто стягнення в позасудовому
порядку. Тому мешканці квартири, можуть
бути виселеними за правилами ст. 109 ЖК
України, як громадяни при зверненні
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення.

Проте з висновками суду погодитися не
можна.

У відповідності до ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», звернення стягнення на
іпотечне майно здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
кредитора.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження», звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється з урахуванням положень
Закону України «Про іпотеку», тобто з
урахуванням способів звернення на
майно про які йдеться вище.

Як виходить з доказів у справі,
звернення стягнення на майно, спірну
квартиру, провадилося не вказаним в ст.
33 Закону України «Про іпотеку»
способами, а в загальному порядку
передбаченому гл. 4 Закону України «Про
виконавче провадження», під час
примусового виконання рішення суду про
стягнення боргу з відповідачки. У
випадку звернення стягнення на майно в
такому порядку, з огляду на вимоги ст. 52
Закону України «Про виконавче
провадження», звернення стягнення на
майно закінчується його реалізацією,
чого в даному випадку немає.

У зв'язку з чим, відсутні підстави для
виселення із спірної квартири
відповідачки з дітьми за правилами ч. 3
ст. 109 ЖК України та Закону України «Про
іпотеку», тобто виселення з житлового
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на іпотечне майно в позасудовому
порядку.

За такого колегія суддів вважає, що
рішення суду у відповідності до п.п. 3,4
ч. 1 ст. 309 ЦПК України в частині
виселення ОСОБА_4 з неповнолітніми
дітьми та стягнення з неї судових
витрат в розмірі 57 грн. 35 коп. необхідно
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, про відмову в задоволенні
цих вимог. В інший частині рішення слід
залишити без змін.

Задовольняючи скаргу частково,
апеляційний суд виходить з об'єму
доводів, які взяті до уваги та меж
апеляційної скарги. Так, відповідачка
зазначає, що проживає в квартирі лише
вона з дітьми. В апеляційній скарзі
вона посилається на незаконність
рішення в частині її виселення та
виселення дітей. Відповідач рішення не
оскаржив. За такого, апеляційний суд
розглянувши апеляційну скаргу в межах
доводів про незаконність рішення лише
в частині виселення відповідачки та
дітей, не вбачає підстав для скасування
рішення в частині ОСОБА_5 Також
апеляційний суд не бере до уваги доводи
щодо необхідності погодження органу
опіки та піклування на виселення
неповнолітніх дітей із спірної
квартири.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 21 січня 2014 року в
частині позовних вимог про виселення
ОСОБА_4 разом з неповнолітніми дітьми
та в частині розподілу судових витрат -
стягнення з неї судового збору,
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства «Енергобанк»
до ОСОБА_4, яка діє від свого імені та
від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_6
та ОСОБА_7 про виселення вказаних осіб
із квартири АДРЕСА_1 відмовити.

В інший частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: