Справа № 380/1587/13-ц Головуючий у І
інстанції Кравець О.А.Провадження №
22-ц/780/2715/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

17 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Приходька К.П.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приват Банк" на рішення
Тетіївського районного суду Київської
області від 12 грудня 2013 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк "Приват
Банк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,

встановила:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «Приват Банк»
звернувся до суду із даним позовом, в
якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його
користь заборгованість за кредитним
договором від 06.07.2004 року в розмірі 22305,64
грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що 06.07.2004 року між
банком та ОСОБА_1 укладено договір, за
яким остання отримала кредит у розмірі
2500 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Відповідачка підтвердила свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між нею та банком договір, що
підтверджується підписом у заяві. При
укладенні даного договору сторони
керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Позивач взяті на себе зобов'язання
виконав в повному обсязі, а
відповідачка у порушення ст. ст. 509, 526,
530, 1050, 1054 ЦК України та умов договору
належним чином не виконала
зобов'язання за вказаним договором і
станом на 31.07.2013 року її заборгованість
становить 22305,64 грн., яка складається з
наступного: заборгованість за кредитом
складає 6601,85 грн., заборгованість по
процентах за користування кредитом
15703,79 грн.

Тому позивач просив стягнути з
відповідачки на його користь
заборгованість за кредитним договором
від 06.07.2004 року у розмірі 22305,64 грн. та
судовий збір.

Рішенням Тетіївського районного суду
Київської області від 12 грудня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, посилаючись на неповне
з"ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права, яке полягає в
тому, що відповідачка не надала
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що вона не укладала
з позивачем кредитного договору, за
умовами якого у неї виникла
заборгованість перед позивачем.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Проте, зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду першої
інстанції.

Так, відмовляючи в задоволенні позову,
суд виходив з того, що позивач не надав
доказів, які відповідно до вимог ст. 64
ЦПК України, як правило, надаються в
оригіналі, на підтвердження того, що
між сторонами 06.07.2004 року укладено
кредитний договір.

Однак, з такими висновками суду
повністю погодитись не можливо,
оскільки вони не відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
умов цього Кодексу, належними
сторонами та у строк його виконання.

Згідно п. п. 6.5 та 6.6 Умов надання
банківських послуг позичальник
зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
договором.

У разі невиконання зобов'язань за
договором на вимогу банку виконати
зобов'язання з повернення кредиту
оплатити винагороди банку.

Встановлено, що 06.07.2004 року між
сторонами укладено договір, за умовами
якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі
2500 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Відповідачка підтвердила свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між нею та банком договір, що
підтверджується підписом у заяві. При
укладенні даного договору сторони
керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Встановлено, що позивач взяті на себе
зобов'язання виконав в повному обсязі,
а відповідачка не надавала своєчасно
позивачу грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом,
відсотками, а також іншими витратами
відповідно до умов договору. Тобто, у
порушення ст. ст. 509, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК
України та умов кредитного договору
належним чином не виконала
зобов'язання за вказаним договором і
станом на 31.07.2013 року її заборгованість
становить 22305,64 грн., яка складається з
наступного: заборгованість за кредитом
складає 6601,85 грн., заборгованість по
процентах за користування кредитом
15703,79 грн.

На підтвердження зазначених обставин
позивач надав суду копію договору про
відкриття картрахунку і
обслуговування платіжної картки від
06.07.2004 року, копію анкети-заяви на
отримання кредитної карти від 15.07.2004
року, які містять підписи відповідачки.

Із розрахунку заборгованості за
кредитним договором від 06.07.2004 року,
укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та
ОСОБА_1, убачається, що станом на 31.07.2013
року заборгованість за кредитом
складає 6601,85 грн., заборгованість по
процентах за користування кредитом
15703,79 грн.

Із виписки по особовому рахунку
вбачається, що відповідачка постійно і
систематично користувалася карткою,
оскільки як знімала грошові кошти, так
і здійснювала погашення боргу.

На зазначені обставини суд уваги не
звернув, не дав їм належної правової
оцінки, а лише взяв до уваги
заперечення відповідачки проти позову,
в якому вона посилалася на те, що
анкети-заяви та договору на отримання
кредиту вона не підписувала і кредиту
не отримувала, а дані її паспорта
позивач міг взяти з іншого кредитного
договору, де вона виступала
поручителем свого чоловіка.

Відмовляючи в позові, суд не звернув
уваги на те, що відповідачка всупереч
вимогам ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України не
надала суду належних та допустимих
доказів на підтвердження своїх
заперечень проти позову.

Також суд не звернув уваги на вимоги ст.
204 ЦК України, за правилами якої
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

За таких обставин, оскільки
відповідачка не надала суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
того, що кредитний договір, укладений
між сторонами 06.07.2004 року, вона не
підписувала і що він визнаний судом
недійсним у встановленому законом
порядку, то суд дійшов безпідставного
висновку про відмову в позові.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу, суд неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, позивачем не доведено
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову
відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приват Банк" задовольнити.

Рішення Тетіївського районного суду
Київської області від 12 грудня 2013 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк "Приват
Банк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Приват Банк"
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 22305,64 грн. (двадцять дві тисяч
триста п'ять грн. 64 коп.) та 351,20 грн.
(триста п'ятдесят одну грн. 20 коп.)
судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді