Справа № 2-2717/12 Головуючий у І
інстанції Медвідь Н.О. Провадження №
22-ц/780/4/14 Доповідач у 2
інстанції ТаргонійКатегорія 36
УХВАЛА

Іменем України

02 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Таргоній
Д.О.,

суддів: Приходька К.П.,
Данілова О.М.,

за участю секретаря: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
матеріали справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 11 грудня 2012 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Княжицької сільської ради, 3-тя особа:
ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним
та визнання права власності на
спадкове майно.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2012 року позивачка
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2,
Княжицької сільської ради про визнання
недійсним заповіту ОСОБА_4,
посвідченого 07 липня 1987 року
Княжицькою сільською радою
Києво-Святошинського району Київської
області за реєстровим № 11.

В обгрунтування позову послалась на ту
обставину, що її матір - ОСОБА_4 була
жінкою неписьменною, неграмотною, у
відомостях за отриману пенсію ставила
«хрестик» або «кільце», тому не могла
самостійно підписати заповіт.

В подальшому, уточнивши позовні вимоги,
позивачка ОСОБА_1 просила також визнати
за нею право власності на будинок
АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 11
грудня 2012 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить рішення скасувати з
підстав невідповідності висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального
законодавства, та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги
посилалась також на ту обставину, що
при розгляді справи судом першої
інстанції їй було неправомірно
відмовлено в задоволенні заяви про
призначення комплексної судової
почеркознавчо-авторознавчої
експертизи, оскільки для з'ясування
окремих обставин, які мають істотне
значення для вирішення спору, потрібні
спеціальні знання.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
обгрунтовував свої висновки
недоведеністю позивачкою тих обставин,
на які вона посилалась, як на підставу
позовних вимог, оскільки позивачка не
надала докази в обгрунтування цих
вимог, не спростувала тих обставин, на
які посилався відповідач,
обгрунтовуючи свої заперечення.

Такі висновки суду є правильними,
відповідають обставинам справи і
вимогам закону.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 524 ЦК
УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство
здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 541 ЦК УРСР передбачено, що
заповіт повинен бути укладений у
письмовій формі з зазначенням місця і
часу його укладення, підписаний
особисто заповідачем і нотаріально
посвідчений.

Судом першої інстанції
встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 07 липня 1987 року
Княжицькою сільською радою
Києво-Святошинського району Київської
області за реєстровим номером 11
посвідчено заповіт ОСОБА_4 на користь
свого сина - ОСОБА_5, яким заповіла
останнньому усе своє майно. (а.с. 50)

Позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4,
яка померла у 1998 році, і відповідно до
ст. 529 ЦК УРСР (ст. 1261 ЦК України) є
спадкоємцем першої черги за законом.

Судом першої інстанції вірно
застосовано до правовідносин, які
виникли між сторонами розділ 7 ЦК УРСР в
редакції 1963 року та «Інструкцію про
порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
рад народних депутатів України»
затвердженою наказом № 22/5 від 25 серпня
1994 року (далі - Інструкція), якими
виконання деяких нотаріальних дій
покладено на сільські та селищні ради.

Так, пункт 33 Інструкції
передбачає, що посадова особа
виконавчого комітету посвідчує
заповіти дієздатних громадян, складені
відповідно до вимог ст. ст. 541, 543 ЦК УРСР
і особисто подані ними посадовій особі
виконавчого комітету.

Як на підставу визнання заповіту
недійсним, позивачка посилалась на ту
обставину, що ОСОБА_4 була неписьменною,
ні читати, ні писати не вміла, у
відомостях за отримання пенсії ставила
«хрестик» або «кільце». Доказом даної
обставини, на думку позивачки, є заява,
адресована до Києво-Святошинської
нотаріальної контори у вересні 1976 року,
в якій державний нотаріус зазначив: «за
неписьменну ОСОБА_4 заяву підписала по
її особистому проханню та в її
присутності гр-ка ОСОБА_6, що мешкає в с.
Горенка Києво-Святошинського району».

Перевіряючи дану обставину, суд
першої інстанції дослідив подані
сторонами докази, зокрема: матеріали
пенсійної справи ОСОБА_4, матеріали
спадкової справи до майна померлого
ОСОБА_7, і зробив вірний висновок про те,
що дані докази не дають підстав
категорично стверджувати про
неписьменність ОСОБА_4, оскільки деякі
заяви, зроблені від її імені, містять її
особистий підпис.

Згідно висновку
судово-почеркознавчої експертизи від
17.02.2014 року, призначеної судом
апеляційної інстанції за клопотанням
представника позивача, встановити ким -
самою ОСОБА_4 або іншою особою
виконаний підпис на заповіті,
посвідченому 07 липня 1087 року
Княжицькою сільською радою
Києво-Святошинського району Київської
області за реєстровим № 11 від імені
ОСОБА_4, не представляється можливим.
(а.с. 247-251)

Колегія суддів апеляційного суду,
аналізуючи в сукупності досліджені у
справі докази, погоджується з
висновком місцевого суду про
відсутність підстав вважати, що
оспорюваний заповіт не відповідав
волевиявленню заповідача, а також
вимогам закону.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'зана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, доводи позивачки про неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, на думку апеляційного суду, не
знайшли свого підтвердження при
розгляді справи, повністю
спростовуються матеріалами справи та
не грунтуються на вимогах закону .

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, вірно
послався на закон, що регулює спірні
правовідносини, дійшов правильного
висновку про відмову у позові та
ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 308, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 11
грудня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: