АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2782/14
Справа № 2/2028/769/12
Категорія :сімейні, аліменти
Доповідач-Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді:
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Міненкової Н.О.

при секретарі:
Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Нововодолазького районного
суду Харківської області від 21 лютого
2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення коштів на
утримання повнолітнього сина, який
продовжує навчання,-

ВСТАНОВИЛА :

07 вересня 2012 року позивач
звернувся у суд з позовом в якому, з
посиланням на ст. 199 СК України, просив
стягнути з відповідача на його користь
на утримання аліменти в розмірі 960 грн.
щомісячно, починаючи з серпня 2012 року
до досягнення ним двадцяти трьох років.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
відповідач є його батьком.

Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3
він досяг 18 років, однак є студентом
Харківського національного
автомобільно-дорожнього університету
та мешкає з мамою, яка не працює, є
пенсіонером та ніхто крім відповідача
не має можливості надавати йому
допомогу (а.с.1-2).

Заочним рішенням
Нововодолазького районного суду
Харківської області від 21 грудня 2012
року вказані позовні вимоги позивача
були задоволені.

Ухвалою Нововодолазького
районного суду Харківської області від
28 січня 2014 року вказане заочне рішення
було скасовано на підставі заяви
відповідача.

В судовому засіданні суду першої
інстанції позивач та його представник
підтримали вказані позовні вимоги та
просили їх задовольнити з урахування
матеріального та сімейного стану
відповідача.

Відповідач в судовому засіданні
суду першої інстанції позовні вимоги
позивача не визнав. Свої заперечення
обгрунтовував тим, що позивач
навчається не на денній, а на заочній
формі навчання у зв»язку з чим не має
права на утримання аліментів, тим, що
позивач не вірно зазначив місце його
проживання, а також тим, що не може
надавати позивачу таку допомогу,
оскільки на утриманні має неповнолітню
дочку яка є інвалідом дитинства та за
станом здоров»я потребує оперативного
лікування.

Рішенням Нововодолазького
районного суду Харківської області від
21 лютого 2014 року в задоволенні позовних
вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати вказане рішення суду
та увалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги
обгрунтовує невідповідністю висновків
суду обставинам справи та наявним у
справі доказам та порушенням судом
першої інстанції норм ст. 199 СК України
та зазначає, що з урахуванням
матеріального стану відповідача він не
наполягав на стягненні з нього 960 грн.
такої допомоги та зазначає, що має
право на отримання аліментів до часу
переходу його з денної на заочну форму
навчання в зазначеному учбовому
закладі.

В запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач. посилаючись на законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та безпідставність доводів
апеляційної скарги, просить апеляційну
скаргу відхилити та рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які з»явились,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
апеляційну скаргу, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції посилаючись на введення
позивачем в оману суду щодо місця
проживання відповідача , а також на не
конкретизацію ним позовних вимог.

Однак погодись з таким висновком
суду не можна.

Так, судом першої інстанції
встановлено , підтверджено наявними у
справі доказами та сторонами не
заперечується, що позивач у справі є
повнолітнім сином відповідача та
знаходиться у триманні своєї матері,
яка з 2009 року є пенсіонеркою ( а.с.4-8).

Матеріали справи також свідчать
про те, що позивач з 10 серпня 2009 року
по 30 червня 2013 року навчався на денній
контрактній формі навчання в
Харківському національному
автомобільно-дорожньому університеті,
ніс витрати , пов»язані з навчанням за
цей період та з 01.09.2013 року зарахований
на 6 курс зазначеного учбового закладу
з заочною формою навчання ( а.с. 75, 9-10, 55
).

Матеріали справи також
свідчать про те, що позивач страждає
рядом захворювань, у зв»язку з чим
також несе витрати на лікування (
а.с.68-74).

Вказані обставини справи , які
відповідачем не спростовані, свідчать
про те, що в період навчання в
зазначеному учбовому закладі на денній
формі навчання , позивач потребував
матеріальної допомоги.

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що відповідач
офіційно не працює, має іншу сім»ю та на
своєму утриманні має малолітню дитину,
яка є інвалідом з дитинства та потребує
оперативного лікування , яке
передбачає значні витрати ( а.с.47-49 52-54
,76).

Згідно до ст. 199 СК України, якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Таким чином, за змістом,вказана
норма СК України передбачає обов»язок
обох батьків утримувати повнолітнього
сина, який продовжує навчання.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідач, в порушення вимог
вказаної норми ЦПК України не надав
суду доказів, які б свідчили про те, що
він будучи працездатним, не має
можливості надавати сину матеріальну
допомогу.

Суд першої інстанції на вказані
обставини справи та вимоги норм
матеріального права уваги не звернув
та прийшов до помилкового висновку про
відсутність підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача такої
допомоги.

За таких обставин рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
як таке, що ухвалено судом з порушенням
вказаних норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи та
наявним у справі доказам ( пункти 3, 4 ч.1
ст. 309 ЦПК України) та ухваленню нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог позивача.

Та при визначенні розміру
стягнення з відповідача на користь
позивача аліментів, судова колегія, у
відповідності до вимог ст . 182 СК
України, враховує матеріальний та
сімейний стан сторін, знаходження на
утриманні відповідача малолітньої
дитини та стан її здоров»я, стан
здоров»я позивача, а також обов»язок і
матері утримувати свого повнолітнього
сина, який продовжує навчання, у
зв»язку з чим визначає такий розмір у
сумі 200 грн. щомісячно.

При визначенні періоду з якого та
по який відповідач зобов»язаний
сплачувати позивачу аліменти на його
утримання , судова колегія виходить з
вимог ч.1 ст. 191 СК України, яка
встановлює присудження аліментів від
дня пред»явлення позову, а також з
того, що позивачем не надано доказів,
які б свідчили, що після переходу ним
на заочну форму навчання у зазначеному
учбовому закладі та маючи можливість
працювати, він продовжує потребувати
матеріальної допомоги від батька , у
зв»язку з чим встановлює такий період
з 07 вересня 2012 року (з дня подачі позову
до суду) по 30 червня 2013 року
(закінченням 4-го курсу денної форми
навчання Харківського національного
автомобільно-дорожнього університету
).

Оскільки позовні вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню, то
у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК
України з відповідача на корись
держави підлягає стягненню судовий
збір у сумі 243 грн. 60 коп..

Керуючись ст. ст.303, 309, 315, 317, 319, 218
ЦПК України, судова колегія ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Скасувати рішення Нововодолазького
районного суду Харківської області від
21 лютого 2014 року .

Позовні вимоги ОСОБА_4
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
проживаючого в АДРЕСА_2 аліменти на
його утримання в розмірі 200 грн.
щомісячно, на період навчання,
починаючи з 07 вересня 2012 року по 30
червня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
держави судовий збір в сумі 243 грн. 60
коп.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :