інстанції Ярмола О.Я.Провадження №
22-ц/780/1961/14 Доповідач у 2
інстанції Березовенко Р.В.Категорія 38
УХВАЛА

Іменем України

14 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Верланова С.М., Воробйової
Н.С.,при секретарі:Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 січня 2014 року за позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_6 про захист честі, гідності та
ділової репутації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_6 про захист
честі, гідності та ділової репутації,
посилаючись на те, що 18 жовтня 2012 року
на власній сторінці в Інтернетмережі
відповідач поширив інформацію, яка не
відповідає фактичним обставинам, є
безпідставною та направлена на
приниження честі, гідності і ділової
репутації позивача.

Вказана інформація стала відома
позивачу 25 листопада 2012 року і з цього
часу він вважає, що порушені його права
та законні інтереси, а тому просив суд,
визнати інформацію поширену 18 жовтня
2012 року відповідачем в Інтернетмережі
на сайті «Контакт» ІНФОРМАЦІЯ_1
відносно позивача такою, яка
направлена на приниження честі,
гідності і ділової репутації, яка не
відповідає дійсності, зобов'язати
відповідача спростувати поширену ним
інформацію відносно позивача та
стягнути з відповідача, в рахунок
спричиненої моральної шкоди 50000 грн. та
судові витрати по справі.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 січня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким визнати інформацію поширену 18
жовтня 2012 року відповідачем в
Інтернетмережі на сайті «Контакт»
ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно позивача такою,
яка направлена на приниження честі,
гідності і ділової репутації, яка не
відповідає дійсності, зобов'язати
відповідача спростувати поширену ним
інформацію відносно позивача та
стягнути з відповідача в рахунок
спричиненої моральної шкоди 50000 грн. та
судові витрати по справі. При цьому
зазанчає, що ним було надано належні та
допустимі докази того, що дана
інформація була поширена саме
відповідачем.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з'явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої
інстанції, на думку колегії суддів,
відповідає зазначеним вимогам закону,
виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено факту поширення
оспорюваної інформації саме
відповідачем. Позивачем не доведено
походження інформаційного матеріалу,
місце його розміщення, часу його
отримання, також не доведеним є те, що
ОСОБА_6 є власником ІР-адреси де була
створена така інформація.

Крім того, судом першої інстанції було
зазначено, що позивачем пропущено
строк позовної давності звернення до
суду, оскільки відповідно до ст. 257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Але законодавцем передбачено до
окремих видів вимог спеціальну позовну
давність. Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст.
258 ЦК України позовна давність в один
рік застосовується, зокрема, до вимог
про спростування недостовірної
інформації, поміщеної у засобах
масової інформації.

Паперовий носій, який містить
оспорюваний інформаційний матеріал
датований 22 жовтня 2012 року (а.с.5), а
інший паперовий носій, який позивачем
подано, викладений третьою особою від
імені особи на прізвище ОСОБА_7, та
датований 29 жовтня 2012 року.

Позов з яким звернувся позивач
датований 23 листопада 2013 року
(зареєстрований канцелярією суду 26
листопада 2013р.), тобто, позивачем
пропущено визначений законом річний
строк позовної давності звернення до
суду з даним позовом.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Висновки суду першої інстанції
викладені в рішенні, відповідають
вимогам закону та обставинам справи,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України
фізична особа має право на захист свого
особистого немайнового права від
протиправних посягань інших осіб.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен
має право на повагу до його гідності та
честі. Гідність та честь фізичної особи
є недоторканними. Фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про
інформацію» основними принципами
інформаційних відносин є, зокрема,
достовірність і повнота інформації,
правомірність одержання, використання,
поширення інформації.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 року
за № 1 « Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» належним
відповідачем у разі поширення
оспорюваної інформації в мережі
Інтернет є автор відповідного
інформаційного матеріалу та власник
веб-сайта, особи, яких позивач повинен
установити та зазначити в позовній
заяві. Якщо автор поширеної інформації
невідомий або його особу та чи місце
проживання (місцезнаходження)
неможливо встановити, а також, коли
інформація є анонімною і доступ до
сайта - вільним, належним відповідачем
є власник веб-сайта, на якому розміщено
зазначений інформаційний матеріал,
оскільки саме він створив технологічну
можливість та умови для поширення
недостовірної інформації. Якщо
недостовірна інформація, що порочить
гідність, честь чи ділову репутацію,
розміщена в мережі Інтернет на
інформаційному ресурсі,
зареєстрованому в установленому
законом порядку як засіб масової
інформації, то при розгляді
відповідних позовів судам слід
керуватися нормами, що регулюють
діяльність засобів масової інформації.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. А згідно ст. 1166 ЦК
України, шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що позивачем не
було належним чином доведено
походження інформаційного матеріалу,
місце його розміщення та часу його
отримання позивачем.

За вищевказаних обставин судом першої
інстанції вірно встановлено обставини
справи та надано належну правову
оцінку доказам, що знаходяться в
матеріалах справи.

Оскільки судом першої інстанції, були
повно та всебічно з'ясовані всі
обставини справи, дана належна правова
оцінка доказам, висновки суду
відповідають фактичним обставинам
справи, а ухвалене рішення відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
ухвалено у відповідності до норм ст. 308
ЦПК України, відповідає обставинам
справи, з додержанням вимог закону і не
може бути скасовано з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий:
Р.В.Березовенко

Судді:
Н.С.Воробйова

С.М.Верланов