АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3444/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н.Г. Доповідач -
Болтунова Л.М. Категорія 37
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого:
Болтунової Л.М.

суддів: Макарова
М.О., Тамакулової В.О.

при секретарі:
Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську ОСОБА_2
на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 18 листопада 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Друга
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, КП «ДМБТІ» Дніпропетровської
обласної ради про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом, визнання права власності на
спадкове майно та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
Друга дніпропетровська державна
нотаріальна контора про визнання
заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2009 року позивачка звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя
особа - Друга дніпропетровська
державна нотаріальна контора, КП
«ДМБТІ» Дніпропетровської обласної
ради про визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом,
визнання права власності на спадкове
майно.

У грудні 2010 року до суду звернувся
ОСОБА_2 і просив визнати заповіт від 18
жовтня 1989 року недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 18 листопада 2013
року первісний позов був задоволений, а
у зустрічному позові відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в позові ОСОБА_3
відмовити, а його вимоги задовольнити ,
вважає, що судом неповно були
встановлені обставини, які мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи та були
допущені порушення норм матеріального
та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги , заявлених
вимог та наданих сторонами доказів,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 Після її
смерті відкрилася спадщина на ? частини
житлового будинку АДРЕСА_1.

Спадкоємцями за законом
являються діти померлої - сторони по
справі. У встановлений законом строк
вони прийняли спадщину і 11 березня 1999
року отримали свідоцтва про право на
спадщину та набули право власності по
13/48 частин спірного домоволодіння та
зареєстрували його в КП «ДМБТІ»
Дніпропетровської обласної ради.

У подальшому, 13 березня 2009 року
позивачка в особистих речах матері
знайшла заповіт від 18 жовтня 1989 року,
посвідчений нотаріусом другої
держнотконтори, згідно якого усе майно,
що належало ОСОБА_4 вона заповідала
дочці.

Визнаючи недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом на ім*я ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 і визнаючи за останньою право
власності на 13/24 частин спірного
житлового будинку, суд першої
інстанції виходив з того, що при
отриманні спадщини після смерті матері
права позивачки дійсно були порушені,
керуючись при цьому положеннями
ст.ст.524,534 ЦК України в редакції 1963 року,
а також Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 14.06.1994
року № 18/5 зі змінами та доповненнями.(
т.2 а.с.14)

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції є
правильним і обґрунтованим, зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно реєстру № 1 реєстрації
нотаріальних дій Другою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за період з 13
вересня 1989 року, нотаріусом 18 жовтня 1989
року за реєстровим № 1-825 був зроблений
запис про складання та посвідчення
заповіту ОСОБА_4 на ім*я ОСОБА_3 ( т.1
а.с.160)

При допиті, в суді першої інстанції,
представник третьої особи зазначив, що
сторонам, як спадкоємцям після смерті
ОСОБА_4, нотаріусом 11 березня 1999 року
було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом помилково,
оскільки за життя ОСОБА_4 був складений
заповіт, який у подальшому не
відмінявся.

З копії алфавітної книги обліку
заповітів за 1989 рік видно, що за № 9 в
ній значиться запис про складання
заповіту ОСОБА_4 за реєстровим номером
1-6825. ( т.1 а.с.210)

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним, районний суд і в цій частині
ухвалив рішення, вірно застосувавши
норми процесуального та матеріального
права, у відповідності до вимог
ст.ст.213-215 ЦПК України.

Як в суді першої інстанції, так і
в апеляційному суді ОСОБА_2 не було
надано жодних належних та допустимих
доказів, що волевиявлення ОСОБА_4 при
складані заповіту не було вільним або ж
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та не могла ними керуватися.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі про невідповідність висновків
суду дійсним обставинам, що свідчать
про недійсність спірного заповіту,
ґрунтуються лише на його особистих
припущеннях без підтвердження
відповідними необхідними доказами та
фактично зводяться до переоцінки тих
доказів, яким суд дав належну оцінку в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням відповідно до вимог ст. 212
ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції, при розгляді даної
справи, були виконані всі вимоги
процесуального закону, всебічно
перевірено обставини, спір вирішено у
відповідності з нормами матеріального
права. Рішення є обґрунтованим, з
повним відображенням обставин, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини є правильними, а тому
підстави для скасування оскаржуваного
рішення відсутні. А отже апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 18
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: