Справа № 463/2007/13
Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/1514/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

з участю представників позивача ТзОВ
«ВК-ФУДЗ» - Кмити Р.І., Суслова А.М.,
представника відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВК-ФУДЗ» в особі
ліквідатора (арбітражного керуючого)
Кмити Романа Ігоровича на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 23 грудня 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВК-ФУДЗ» в особі
ліквідатора Кмити Романа Ігоровича до
ОСОБА_5, третьої особи Публічного
акціонерного товариства «Укргазбанк»
про розірвання договору
купівлі-продажу, витребування майна із
чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 23 грудня 2013 року у
задоволенні позову ліквідатора
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВК-ФУДЗ» Кмити
Романа Ігоровича до ОСОБА_5, третьої
особи Публічного акціонерного
товариства «Укргазбанк» про
розірвання договору купівлі-продажу
адміністративного приміщення від
16.11.2011 року, укладеного між ТзОВ
«ВК-ФУДЗ» та ОСОБА_5, витребування із
незаконного володіння ОСОБА_5 на
користь ТзОВ «ВК-Фудз»
адміністративного приміщення,
загальною площею 153,6 кв.м., позначене в
плані цифрами « 8» по « 22», що
розташоване на другому поверсі будинку
АДРЕСА_1, яке було передане відповідачу
на підставі договору купівлі-продажу
адміністративного приміщення від
16.11.2011 року - відмовлено за
безпідставністю вимог. Стягнуто з ТзОВ
«Вк-Фудз» в користь держави судовий
збір в розмірі 2065,77 грн.

Рішення суду оскаржив позивач
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВК-ФУДЗ» в особі
ліквідатора (арбітражного керуючого)
Кмити Романа Ігоровича.

В апеляційній скарзі просять рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким їх позов задовольнити у
повному обсязі. В обґрунтування скарги
вказують, що, на їх думку, рішення є
необґрунтованим та незаконним,
прийнятим з порушеннями норм як
матеріального, так і процесуального
права. Так, відповідно до укладеного
між сторонами договору купівлі-продажу
від 16.11.2011 року у власність відповідача
перейшло спірне адміністративне
приміщення, а він в свою чергу
зобов'язався сплатити його вартість
протягом 180 днів, однак цього не зробив
та жодних коштів на виконання договору
не передав. Однак суд, в порушення вимог
закону взяв до уваги неналежні та
недопустимі докази та дійшов
помилкового висновку про те, що
відповідач виконав умови договору. Так,
суд взяв до уваги копії прибуткових
ордерів, подані відповідачем, не
пересвідчившись чи такі відповідають
оригіналам. Крім цього, суд взяв до
уваги копію довідки ТзОВ від 26.01.2013
року, що ніби то підтверджує факт
проведення розрахунку за договором,
хоч така не є первинним документом на
підтвердження проведення розрахунку.
Крім цього, судом не враховано того
факту, що печатка товариства є
пошкодженою, а відбитки печатки на
касових ордерах є цілісною. Окрім
наведеного судом не враховано, що
відповідачем подано електронну касову
книгу, роздруковану на комп'ютері, що не
може бути належним доказом отриманням
оплати по договору, оскільки не прошита
та не знаходилась на обліку у
податковому органі. Також з
врахуванням наведеного не взято до
уваги, що відповідач є засновник
позивача ТзОВ з часткою володіння 92,9 %
статутного капіталу. Що ж до показів
свідка ОСОБА_8, що на день укладення
договору виконувала обов'язки як
директора так і бухгалтера ТзОВ на які
послався суд як на підтвердження
проведення оплати по договору, то такі
є недостовірними.

В судове засідання представник третьої
особи та відповідач не з'явилися,
причин неявки не повідомили, однак суд
вважав за можливе проводити розгляд
справи у їх відсутності, враховуючи, що
такі особи належним чином
повідомлялись про час та місце
розгляду справи, клопотань про
відкладення розгляду справи до суду
від них не надійшло, зважаючи на вимоги
ст. 305 ЦПК України, а також те, що
інтереси відповідача у судовому
засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників позивача на підтримання
скарги, представника відповідача в
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 та 2 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

У відповідності до ч.2 ст. 651 ЦК України
визначено, що договір може бути змінено
або розірвано за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Як вбачається із матеріалів справи,
було встановлено судом першої
інстанції та сторонами не оспорюється
16.11.2011 року між ТзОВ "ВК-ФУДЗ" та
відповідачем було укладено договір
купівлі-продажу адміністративного
приміщення загальною площею 153,6 м.кв.,
позначеного на плані цифрами " 8" по " 22",
розташованого на другому поверсі
будинку АДРЕСА_1. Відповідно до п.1
договору продавець (позивач) передає у
власність, а покупець (відповідач)
приймає і оплачує на умовах визначених
цим договором адміністративне
приміщення загальною площею 153,6 кв.м.,
позначене в плані цифрами « 8» по « 22»,
що розташоване на другому поверсі
будинку АДРЕСА_1. Відповідно до змісту
п. 4 договору продаж вчинено за
погодженням сторін за ціною 206577,20 грн.,
в т.ч. ПДВ 34429,53 грн. Розрахунок за цим
договором здійснюється покупцем
готівкою через касу підприємства або
шляхом перерахування ним зазначеної
суми на поточний рахунок продавця
протягом 180 календарних днів з моменту
підписання цього договору. На підставі
вказаного договору купівлі-продажу
відповідач став власником спірного
приміщення та його право власності
було зареєстровано у встановленому
законом порядку в державному реєстрі.

Постановою господарського суду
Львівської області від 10.01.2013 року ТзОВ
"ВК-ФУДЗ" визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру та призначено
ліквідатором у справі арбітражного
керуючого Кмиту Р.І.

Позивач, в особі ліквідатора -
арбітражного керуючого Кмити Р.І.,
звернувся в суд з позовом про
розірвання згаданого договору та
витребування спірного майна з
володіння відповідача на користь
позивача посилаючись на те, що жодних
необхідних коштів на виконання умов
договору відповідачем на користь
позивача перераховано чи передано не
було та розрахунок за таким фактично не
відбувся.

Аналізуючи вказані вище норми закону в
контексті згаданих встановлених
обставин справи судом першої інстанції
зроблено вірний висновок про те, що у
випадку невнесення відповідачем
оплати вартості предмету за спірним
договором протягом 180 календарних днів
з моменту його підписання відбулось би
істотне порушення умов договору
покупцем, що заподіяло б позивачу
значної шкоди, що давало б підстави
вимагати розірвання договору та
повернення майна.

Однак в подальшому судом першої
інстанції зроблено невірні висновки
про необхідність відмови у задоволенні
позовних вимог.

Так, заперечуючи відносно позову,
відповідач вказував на те, що ним на
виконання умов договору та з чітким їх
дотриманням було здійснено
відповідний розрахунок. Такий був
здійснений 21 платежем за період з 17.11.2011
року по 28.12.2011 року в касу підприємства
на загальну суму 206577,2 грн.

Здійснення таких проплат на його думку
підтверджується копіями прибуткових
касових ордерів (а.с. 29-48), витягами з
касової книги ТзОВ «ВК-ФУДЗ» за період
з 16.11.2011 року по 31.12.2011 року (а.с. 128-173),
показами свідка ОСОБА_8, що взяті судом
першої інстанції до уваги як належні та
допустимі докази здійснення таких
проплат, а також довідкою ТзОВ
«ВК-ФУДЗ», виданою відповідачу від
26.01.2012 року без номера про проведення
повного розрахунку за спірним
договором та відсутність у зв'язку з
цим фінансових претензій у товариства
до нього (а.с. 50) та листом ОСОБА_8
арбітражному керуючому Кмиті Роману
Ігоровичу від 14.08.2013 року (а.с. 28).

Згідно статті 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Стаття 58 ЦПК України передбачає, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до статті 59 цього ж Кодексу
суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Крім цього, відповідно до статті 60
згаданого Кодексу кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Окрім наведеного, відповідно до статті
64 ЦПК України, письмовими доказами є
будь-які документи, акти, довідки,
листування службового або особистого
характеру або витяги з них, що містять
відомості про обставини, які мають
значення для справи. Письмові докази,
як правило, подаються в оригіналі. Якщо
подано копію письмового доказу, суд за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, має право вимагати подання
оригіналу.

Як вбачається із матеріалів справи, на
що і посилається у апеляційній скарзі
позивач, жодних належних та допустимих
доказів на підтвердження факту
виконання відповідачем умов договору
ні суду першої інстанції ні суду
апеляційної інстанції представлено не
було, на такі не вказано та клопотань
про витребування таких не заявлено.

Враховуючи вказане жодних належних та
допустимих доказів на підтвердження
доводів відповідача про здійснення
оплат на виконання умов спірного
договору у повному обсязі немає, а тому
позов слід визнати підставним та таким,
що підлягає до задоволення.

Так, що стосується, показів свідка на
підтвердження здійснення відповідачем
оплат на оспорюваним договором, то такі
не можуть бути належними та
допустимими доказами здійснення таких,
оскільки факт здійснення оплат, тобто
фінансових, бухгалтерських,
розрахункових, касових операцій може
підтверджуватись
фінансово-бухгалтерськими документами
(квитанціями, платіжними дорученнями,
виписками з рахунків, тощо), однак ніяк
не показами свідка. Тому покази свідка
ОСОБА_8 взято до уваги судом першої
інстанції безпідставно.

Стосовно витягів із касової книги ТзОВ
«ВК-ФУДЗ» за період з 16.11.2011 року по
31.12.2011 року (а.с. 128-173), то такі теж не слід
вважати належним доказом, оскільки
така книга по суті відсутня, а згадані
аркуші із видрукуваними даними
невідомого походження замінити таку
собою не можуть. Так, згадані аркуші не
були прошитими, пронумерованими, не
сформованими у книгу, на них відсутні
відтиски печатки Товариства, що
засвідчували б їх належне прошиття та
формування. Крім цього, такі аркуші
надані відповідачем, як вбачається із
журналу судового засідання (а.с. 176-178),
хоч така книга повинна була б
зберігатись серед документів
Товариства (позивача) або у Податковому
органі за місцезнаходженням
Товариства.

Крім цього, що стосується копій
прибуткових касових ордерів (а.с. 29-48),
що повинні б були бути основними
доказами здійснення проплат за
договором, як первинні бухгалтерські
документи, то такі знову ж жодним чином
здійснення проплат не підтверджують.

По-перше суду представлено копії таких
документів, що складаються із
прибуткового касового ордеру та
квитанції. Оригіналів таких документів
ні суду першої інстанції (незважаючи на
винесену ухвалу про витребування
таких), ані суду апеляційної інстанції
представлено не було, незважаючи на
вимоги згаданої ч.2 статті 64 ЦПК України
та зважаючи, також, і на те, що
представником позивача поставлено під
сумнів здійснення відтисків печатки на
наявних копіях документів
оригінальною печаткою Товариства (так
представник вказував на те, що
оригінальна печатка товариства має
пошкодження, на згаданих же копіях
відтиски печатки цілісні). Окрім
вказаного, вказані документи навіть
при наявності їх оригіналів могли б
свідчити лише про факт підготовки
здійснення майбутніх проплат, оскільки
при здійсненні таких проплат оригінали
квитанцій та прибуткових касових
ордерів що з'єднані у згаданих копіях,
повинні були бути роз'єднаними та кожна
із сторін мала отримати оригінал
окремої частини (позивач прибутковий
касовий ордер, що повинен був
зберігатись у Товариства, а відповідач
- квитанцію, що теж в оригіналі повинна
зберігатись у нього).

Що стосується довідки від 26.01.2012 року
(а.с. 50), то така знову ж не може бути
належним та допустимими доказом у
справі на підтвердження згаданого
спірного факту, оскільки не є первинним
бухгалтерським документом та крім того
навіть не містить номера. Аналогічно і
лист гр. ОСОБА_8 таким доказом бути не
може, крім того такий лист містить
суперечливі дані та взагалі як такий що
може підтверджувати ті чи інші
обставини братись до уваги не може.

Крім цього, судом не можуть братись до
уваги як обґрунтовані доводи
представника відповідача про внесення
частини коштів (внесених на виконання
умов договору відповідачем в касу
підприємства) на банківський рахунок
підприємства, як виручка від
підприємницької діяльності, оскільки
при внесенні таких на рахунок повинні
були б бути зазначеними відповідні
реквізити договору, на виконання якого
такі вносяться та такі повинен був
вносити відповідач, а не працівник
позивача. Крім цього, як вбачається із
виписок з рахунку позивача у ПАТ КБ
«Приватбанк» за період з листопада 2011
по лютий 2012 року (а.с. 107-127) жодних коштів
від відповідача на виконання умов
договору укладеного між сторонами не
надходило.

Враховуючи вказане доводи апеляційної
скарги слід визнати обґрунтованими,
скаргу відповідно - задовольнити.
Рішення ж суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову
у повному обсязі.

Крім цього, враховуючи задоволення
позову з відповідача в користь держави
підлягає сплаті судовий збір, що не був
сплачений позивачем при поданні позову
та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 2,
3, 4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВК-ФУДЗ» в
особі ліквідатора (арбітражного
керуючого) Кмити Романа Ігоровича -
задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 23 грудня 2013 року -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВК-ФУДЗ» в особі
ліквідатора (арбітражного керуючого)
Кмити Романа Ігоровича до ОСОБА_5, з
участю третьої особи Публічного
акціонерного товариства «Укргазбанк»
про розірвання договору
купівлі-продажу, витребування майна із
чужого незаконного володіння -
задовольнити.

Договір купівлі-продажу
адміністративного приміщення,
укладений 16.11.2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ВК-Фудз»
та ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрований в реєстрі за №5077 -
розірвати.

Витребувати від ОСОБА_5 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВК-Фудз»
адміністративне приміщення, загальною
площею 153,6 кв.м., позначене в плані
цифрами « 8» по « 22», що розташоване на
другому поверсі будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 2582,2 грн. судового
збору в користь держави.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено
протягом двадцяти днів з дня набрання
цим рішенням законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді :
В.Я. Бакус

Т.А. Гірник