Дата документу 16.04.2014
Справа N 320/3099/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області
у складі:

головуючого - судді Урупа І.В.

при секретарі - Воропай Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мелітополі справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, орган опіки
та піклування Мелітопольської міської
ради, про припинення права власності
на частку у спільному майні,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі в позовній заяві просять
припинити право власності ОСОБА_4 на 3/10
частини житлового будинку по АДРЕСА_1,
визнавши за ОСОБА_1 право власності на
9/40 частини будинку, за ОСОБА_3 на 3/40
частини будинку, що належать
відповідачці, стягнувши з них на
користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за
належну їй частину будинку,
посилаючись на те, що ОСОБА_1 на праві
власності належить 9/20 частини
зазначеного житлового будинку,
неповнолітньому ОСОБА_3 належить 3/20
його частини. Право власності на 1/10
частини будинку зареєстровано за
померлою ОСОБА_6, спадкоємицею якої є
ОСОБА_5, яка прийняла але не оформила
право на спадщину. Власницею 3/10 частини
житлового будинку є відповідачка
ОСОБА_4 З початку 2008 року між ними та
ОСОБА_4 склалися неприязні стосунки, що
перешкоджає спільному користуванню
житловим будинком АДРЕСА_1. Поділити в
натурі та визначити порядок
користування житловим будинком
пропорційно долі кожного із власників
неможливо. Оскільки спірний житловий
будинок не може бути поділений в
натурі, а спільне користування ним
неможливо, є підстави для припинення
права власності на належну
відповідачці частину житлового
будинку, з виплатою їй грошової
компенсації. Припинення права
власності на належну відповідачці
частину будинку не завдасть істотної
шкоди її інтересам, оскільки ОСОБА_7 в
цьому будинку не проживає, має у
власності житловий будинок по АДРЕСА_2,
де на даний час і проживає.

Представник позивача ОСОБА_1, ОСОБА_8, в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав, при цьому пояснив, що
відповідно до висновку
будівельно-технічної експертизи
виділити в натурі 3/10 частини житлового
будинку АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_4, не
має можливості. З урахуванням ринкової
вартості житлового будинку, яка
складає 72361 грн., вартість належної
відповідачці 3/10 частини складає 21708
грн. 30 коп. Ця сума повинна бути
стягнута на користь відповідачки, а
саме: з ОСОБА_1 відповідно до належних
йому 9/40 частини 16281,22 грн., з ОСОБА_2
відповідно до належних ОСОБА_3 3/40
частини 5427,08 грн.

Позивачка ОСОБА_2, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, в судовому
засіданні позов підтримала, просить
припинити право власності на частину
будинку, що належить відповідачці,
визнати за ОСОБА_3 право власності на
3/40 частин житлового будинку по АДРЕСА_1,
стягнувши на користь ОСОБА_7 грошову
компенсацію за належну їй частину
житлового будинку, при цьому пояснила,
що належна відповідачці частина є
незначною, в будинку вона не проживає,
спільне користування будинком
неможливо. В житловому будинку
проживає вона з неповнолітнім сином та
її батьки. ОСОБА_5, яка прийняла
спадщину на 110 частину будинку,
житловим будинком не користується, в
ньому не проживає, ця частина будинку
до теперішнього часу зареєстрована за
померлою ОСОБА_6 Раніше будинок
складався з двох квартир, які мали
окремі входи, але після смерті матері
відповідачки, ОСОБА_9, вони зробили
дверний отвір та об'єднали квартири.
Раніше відповідачка та її матір
користувалися квартирою НОМЕР_1, а її
родина - квартирою НОМЕР_2. Згоди щодо
користування житловим будинком не
досягнуто, тому ним користується
тільки її родина.

Відповідачка позов не визнала, при
цьому пояснила, що її частка не є
незначною, так як складає майже третю
частину будинку. Грошова компенсація
може бути присуджена тільки за згодою
власника. Її родина є багатодітною, та
проживає в будинку по АДРЕСА_2, житлова
площа якого 41,2 кв.м. Позивачі позбавили
її права користуватися житловим
будинком, перешкоджають в цьому, тому
вона звернулася до суду з відповідним
позовом. Припинення права власності на
належну їй частину будинку по АДРЕСА_1
завдасть істотну шкоду її інтересам та
інтересам членів її сім'ї, оскільки
належний їй будинок по АДРЕСА_2
невеликий, але в ньому проживає 8 осіб,
вона з чоловіком, п'ятеро дітей та її
дядя, ОСОБА_10 Проти припинення права
власності заперечує оскільки вона
бажає щоб належною їй частиною
спірного будинку користувався її
старший син, ОСОБА_8, зареєстроване
місто проживання якого за адресою
АДРЕСА_1. Раніше вона разом зі своєю
матір'ю, ОСОБА_9, проживала в спірному
будинку, який складається з двох
квартир, будинок має два окремі входи.
Вони займали квартиру НОМЕР_1. Але після
смерті матері позивачі без її згоди
переобладнали будинок, зробили дверний
отвір між кімнатами та почали чинити їй
перешкоди в користуванні будинком.
Вважає, що має можливість
користуватися кімнатою 1-4, площею 12,3
кв.м.

Представник відповідачки, адвокат
ОСОБА_11 проти задоволення позову
заперечує, при цьому пояснив, що
припинення права власності на частку в
спільному майні можливо за наявності
будь-якого з перелічених п.п.1-3 ст. 365 ЦК
України випадку, але при умові, що це не
завдасть істотної шкоди співвласнику
та членам його сім'ї. В даному випадку
припинення належної відповідачці
частини будинку завдасть їй та членам
її сім'ї істотну шкоду так як родина
ОСОБА_12 багатодітна, складається з
восьми осіб, тому потребує поліпшення
житлових умов, оскільки на кожного із
члена сім'ї приходить менше ніж 6 кв.м.
житлової площі будинку. Ці потреби
можливо задовольнити шляхом надання
можливості користуватися належною
відповідачці часткою іншого
нерухомого майна.

Представники органу опіки та
піклування ОСОБА_13 та ОСОБА_14 проти
позову заперечують, при цьому пояснили,
що припинення права власності на
належну відповідачці частину спірного
будинку завдасть істотної шкоди
інтересам членам її сім'ї, до складу
якої входять неповнолітні діти,
оскільки це обмежить їх права щодо
проживання та користування житлом,
належним на праві власності їх матері.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явилася, надала заяву, в якій
просить слухати справу в її
відсутність, проти задоволення позову
не заперечує.

Суд, вислухавши сторони, їх
представників, представників органу
опіки та піклування, дослідивши
матеріали справи вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно
вбачається, що ОСОБА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 08.12.2007
року, свідоцтва про право на спадщину
від 11.01.1980 року, свідоцтва про право на
спадщину від 26.09.2001 року належить 9/20
частини житлового будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 на підставі договору дарування
від 13.11.2007 року належить 3/20 частини
житлового будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право
на спадщину належить 3/10 частини
житлового будинку АДРЕСА_1. ( а.с. 100)

Згідно довідки Мелітопольського
міжміського бюро технічної
інвентаризації від 18 червня 2013 року
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 зареєстровано таким чином: 1/10
частини за ОСОБА_6 на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
11.01.1980 року; 9/20 частини за ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 11.01.1980 року та договору
купівлі - продажу від 08.12.2007 року; 3/10
частини за ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
26.02.2008 року; 3/20 частини за ОСОБА_3 на
підставі договору дарування від 13.11.2007
року. (а.с.103)

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 померла. Після її
смерті ОСОБА_5 прийняла спадщину. (а.с. 11)

Таким чином, житловий будинок АДРЕСА_1
належить сторонам на праві спільної
часткової власності.

Згідно ст.ст. 358, 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою, Отже межею реалізації
повноважень власника у спільному майні
є воля інших співвласників.

Таким чином, правовий режим спільної
часткової власності враховує інтереси
всіх її учасників і забороняє
обмеження прав одних учасників за
рахунок інших.

Відповідно до ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ратифікованого Законом України від 17
липня 1997 року, кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Згідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Зі змісту зазначеної норми закону
випливає, що припинення права особи на
частку в спільному майні допускається
за наявності будь-якого з передбачених
п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК випадку, але лише в
тому разі, коли таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди,
яка може бути завдана співвласнику,
вирішується в кожному конкретному
випадку з урахуванням обставин справи
та особливостей об'єкта, який є
спільним майном.

Указаний висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від
16 січня 2012 року № 6-81ск11 і відповідно до
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Відповідно до роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
04 жовтня 1991 року "Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок" при
неможливості виділу частки будинку в
натурі або встановлення порядку
користування ним, власнику, що
виділяється, за його згодою
присуджується грошова компенсація.
Розмір грошової компенсації
визначається за угодою сторін, а при
відсутності такої угоди - судом по
дійсній вартості будинку на час
розгляду справи.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
За приписами ст. 60 п.4 ЦПК України
рішення суду не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України
усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав. За
правилами ст. 358 ЦК України, право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК
України кожен із співвласників має
право на виділ його частки майна, що є у
спільній частковій власності, в натурі
або його поділ з дотриманням вимог ст.
183 ЦК України. За відсутності згоди
співвласників про поділ спільного
майна це питання вирішується судом.

За положеннями ст. ст. 183, 367 ЦК
України, виділ частки в натурі (поділ
будинку) може мати місце за наявності
технічної можливості виділення кожній
із сторін відокремленої частини
будинку із самостійним виходом
(квартири), яка відповідає розміру їх
часток у приватній власності або
наявності технічної можливості
переобладнання будинку в ізольовані
квартири.

Згідно висновками
будівельно-технічної експертизи № 1858
від 20.08.2013 року

виділити в натурі 310 частини житлового
будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4,
неможливо (а.с.110-116).

Однак, неможливість виділення в
натурі часток сторін у вказаному вище
житловому будинку не свідчить про
наявність умов для застосування п.п. 1, 2
ч.1 ст. 365 ЦК України, бо частка
відповідачки складає 310 частини
домоволодіння і не є незначною
порівняно до часток кожного із
позивачів. При цьому, домоволодіння у
відповідності до технічного паспорту
складається із двох квартир, житловою
площею 39,4 кв.м. , (квартира НОМЕР_1 та
квартира НОМЕР_2), і за поясненнями
сторін такий порядок користування
будинком був визначений ще попередніми
власниками. У користуванні матері
ОСОБА_4 перебувала квартира НОМЕР_1, до
складу якої, згідно технічного
паспорту на будинок, у тому числі,
входить кімната площею 12,3 кв.м., коридор
4,6 м., є окремий вхід. При цьому, частка
житлової площі відповідачки
становить 11,82 кв.м. Наявність в будинку
відповідно до технічної документації
двох квартир та чотирьох кімнат
дозволяє вирішувати питання щодо
визначення порядку користування
будинком.

Будь-яких доказів щодо
неможливості визначити порядок
користування будинком суду не надано.

З пояснень позивачки ОСОБА_2
вбачається, що встановити порядок
користування спільним житловим
будинком неможливо в тому числі і
через неприязні відносини.

Однак ці обставини не
свідчать про наявність умов
застосування п.3 ч.1 ст.365 ЦК України, бо
не дають підстав вважати про
неможливість у судовому порядку
встановити порядок спільного
володіння і користування вказаним
житловим будинком.

Крім того, слід прийняти до уваги,
що з позовом про припинення права
власності ОСОБА_4 звернулися тільки
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, яким належить
не решта часток, а відповідно 9/20 та 3/20
часток та на їх частки припадає 23,64 кв.м.
1/10 частка, на яку припадає 3,94 кв.м.
зареєстрована за померлою ОСОБА_6 і до
теперішнього часу право власності на
цю частку на ім'я ОСОБА_5 не оформлено.

Оцінюючи доводи позивачки ОСОБА_2
про те, що спірний будинок є єдиним
місцем проживання її родини у складі 4
осіб, а відповідачка забезпечена
житлом та має у власності житловий
будинок по АДРЕСА_2, в будинку по
АДРЕСА_1 не проживає, а тому припинення
її права на належну їй частку у
вказаному будинку не завдасть істотної
шкоди її інтересам та інтересам членів
її сім'ї , суд також приймає до уваги, що
спірний будинок було обрано сином
відповідачки, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
якості свого місця проживання, що
підтверджується даними будинкової
книги про реєстрацію останнього за
спірною адресою.(а.с. 223-224)

Припинення права власності
відповідачки на належну їй частку у
спірному будинку, завдасть істотної
шкоди її інтересам та інтересам членів
її сім'ї, оскільки в житловому будинку,
по АДРЕСА_2, житлова площа якого
становить 41,2 кв.м., проживає вісім осіб,
а саме: відповідачка, її чоловік,
ОСОБА_16, син ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1, син
ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_18,
ІНФОРМАЦІЯ_3, син ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_4,
дочка ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_5 та дядя
відповідачки, ОСОБА_10, та на кожного із
них приходить по 5,15 кв.м. житлової
площі, що нижче за встановлену норму
забезпечення житлом.

Враховуючи вимоги ст. 14 ЦПК
України, яка передбачає обов'язковість
судових рішень, суд також приймає до
уваги, що ухвалою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 28.05.2008 року на 3/10 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1, що
належить відповідачці, накладено
арешт та заборона на відчуження. (т.1 а.с.
101-102).

Таким чином, оцінюючи встановлені в
судовому засіданні обставини, суд
вважає, що позивачами недоведено
наявності умов для застосування п. 4 ст.
365 ЦК України про те, що припинення 3/10
частки відповідачки не завдасть
останній істотної шкоди її інтересам
та членів сім'ї.

У зв'язку з цим кошти внесені ОСОБА_1 в
сумі 16281 грн. 22 коп. та ОСОБА_2 в сумі 5427
грн. 08 коп. в порядку вимог ч.2 ст. 365 ЦК
України в якості вартості частки
ОСОБА_4 про припинення права на яку
ними заявлявся позов підлягають
поверненню позивачам.

Керуючись ст.ст. 11,60,212 ЦПК України, ст.
ст.319, 364,365,367 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, орган опіки
та піклування -Мелітопольської міської
ради, про припинення права власності
на частку у спільному майні відмовити.

Кошти в сумі 16281 грн.22 коп., внесені
ОСОБА_1 в порядку вимог ч.2 ст. 365 ЦК
України в якості вартості частки, про
припинення права на яку ним заявлявся
позов, за квитанціями: № 10487.695.3 від
25.03.2013 року на суму 16072 грн.65 коп.
відповідно до ухвали судді
Мелітопольського міськрайонного суду
від 20 березня 2013 року №320/3099/13-ц, та №
10487.457.1 від 17.10.2013 року на суму 208 грн. 57
коп. відповідно до ухвали
Мелітопольського міськрайонного суду
від 16 жовтня 2013 року №320/3099/13-ц, на
рахунок Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Запорізькій області №
0607, відкритий в ГУ ДКСУ в
Запорізькій області, МФО 813015, отримувач
платежу - ТУ ДСА в Запорізькій області,
, повернути позивачу
ОСОБА_1.

Кошти в сумі 5427 грн.08 коп., внесені
ОСОБА_2 в порядку вимог ч.2 ст. 365 ЦК
України в якості вартості частки, про
припинення права на яку нею заявлявся
позов, за квитанціями: № 10487.695.4 від
25.03.2013 року на суму 5357 грн.55 коп.
відповідно до ухвали судді
Мелітопольського міськрайонного суду
від 20 березня 2013 року №320/3099/13-ц та №
10487.457.3 від 17.10.2013 року на суму 69 грн.53
коп. відповідно до ухвали
Мелітопольського міськрайонного суду
від 16 жовтня 2013 року №320/3099/13-ц, на
рахунок Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Запорізькій області №
0607, відкритий в ГУ ДКСУ в
Запорізькій області, МФО 813015, отримувач
платежу - ТУ ДСА в Запорізькій області,
, повернути позивачу
ОСОБА_2, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: