АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3048/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Категорія - кредитні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - Піддубного Р.М.,
Яцини В.Б.

при секретарі - Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 03 березня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
третя особа - Постійно діючий
Третейський суд при Асоціації
українських банків про визнання
недійсними договорів в частині
третейського застереження, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
недійсними пункти 6.2 ст.6 договорів
кредиту, відновлювальної кредитної
лінії, застави, що передбачають розгляд
спорів між сторонами договорів
третейськими суддями, а також
скасувати рішення Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків від 20 квітня 2010 року
у справі за позовом АКБСР «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»
(надалі ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Ухвалою Московського районного суду м.
Харкова від 20 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_4 роз'єднано в окремі
провадження, справу в частині його
вимог щодо скасування рішення
третейського суду направлено до
Дніпровського районного суду м. Києва.

В обґрунтування позову ОСОБА_4
посилався на те, що 31 липня 2008 року між
сторонами у справі було укладено
кредитний договір № 820/2-27/21/03/8-238, за
яким ОСОБА_4 отримав грошові кошти у
розмірі 36 618 доларів США, зі строком
повернення до 10 липня 2015 року.

Також 31 липня 2008 року було укладено
договір відновлювальної кредитної
лінії № 820/2-27/21/03/8-239, за умовами якого
кредит буде надаватись окремими
частинами -«траншами» зі сплатою 24 %
річних за кредитом в межах
максимального ліміту заборгованості
позичальника за кредитом в сумі 14 810
грн. з кінцевим терміном погашення
заборгованості за кредитом не пізніше
10 квітня 2015 року.

31 липня 2008 року між позичальником і
банком було укладено Договір застави №
820/3-27/21/03/8-300, за яким заставодержателю
було передано в заставу автомобіль
марки Toyotа, модель - Camry, 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, для
забезпечення виконання зобов'язань
щодо повернення кредиту за зазначеними
вище кредитним договором та договором
відновлювальної кредитної лінії.

Згідно умов п.6.2 ст.6 усіх вищевказаних
договорів у випадку неможливості
вирішення спору шляхом переговорів,
розгляд спорів відповідно до ст. 5
Закону України «Про третейські суди»
здійснюватиметься конкретно
визначеними суддями Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків, що знаходиться у м.
Києві, вул. М. Раскової, 15.

Рішенням вказаного третейського суду
від 20 квітня 2010 року з ОСОБА_4 стягнуто
на користь банку заборгованість за
кредитним договором у розмірі 384 039 грн
08 коп.

ОСОБА_4 вважає, що пункти 6.2. ст.6
договорів порушують його
конституційні права на судовий захист,
який гарантований Конституцією та
законами України. Включенні в договори
третейські застереження порушують
гарантоване йому ст.6 ч.1 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод, право на справедливий розгляд
своєї справи незалежним, безстороннім
судом, що має бути встановлений
законом. І відповідно до ч.1 ст.203
Цивільного кодексу України (надалі ЦК
України) повинні бути визнані
недійсними.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував, посилався на те, що
третейські застереження в договорі
жодним чином не порушують прав
позивача та просив застосувати до
виниклих правовідносин строки
позовної давності.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 03 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить рішення скасувати та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
ОСОБА_4 задовольнити. В обґрунтування
посилається на неповне з`ясуваня судом
першої інстанції обставин, що мають
значення для справи, а також порушення
судом норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи та обговоривши
наведені в скарзі доводи, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Як було встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 31 липня 2008 року
між сторонами у справі було укладено: -
кредитний договір № 820/2-27/21/03/8-238, за
яким ОСОБА_4 отримав грошові кошти у
розмірі 36 618 доларів США на купівлю
автотранспортного засобу, зі строком
повернення до 10 липня 2015 року ( надалі
Договір 1); - договір відновлювальної
кредитної лінії № 820/2-27/21/03/8-239, за яким
позивач отримав грошові кошти у
розмірі 14 810,00 грн. для здійснення
страхових платежів ( надалі Договір 2); -
договір застави № 820/3-27/21/03/8-300, за яким
заставодержателю було передано в
заставу автомобіль марки Toyotа, модель -
Camry, 2008 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, для забезпечення
виконання зобов'язань щодо повернення
кредиту за зазначеними вище кредитним
договором та договором
відновлювальної кредитної лінії (
надалі Договір 3).

Згідно умов п.6.2 ст.6 Договорів 1,2,3 ( а.с. 10
- 19) у випадку неможливості вирішення
спору шляхом переговорів, розгляд
спорів відповідно до ст. 5 Закону
України «Про третейські суди»
здійснюватиметься конкретно
визначеними суддями Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків, що знаходиться у м.
Києві, вул. М. Раскової, 15.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції керувався ч. ч. 3,4 ст. 267
ЦК України та вважав, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню у зв'язку зі
спливом строку позовної давності.

Судова колегія з зазначеним висновком
суду погодитися не може, оскільки суд
зробив його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Положення ст. 267 ЦК України про правові
наслідки спливу позовної давності
можуть застосовуватися лише у тих
випадках, коли буде доведено існування
самого суб'єктивного права і факт його
порушення або оспорювання. Якщо ж при
розгляді справи встановлено , що
суб'єктивне право позивача не
порушувалось, у позові належить
відмовити не через пропущення строку
позовної давності, а за
безпідставністю матеріально - правової
вимоги.

Суд першої інстанцій висновку щодо
наявності або відсутності порушення
суб'єктивного права позивача не зробив,
фактично усунувшись від розгляду
справи по суті позовних вимог. У зв'язку
з чим рішення суду підлягає скасуванню
з ухваленням у справі нового рішення
про відмову у задоволенні позову з
інших підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України №
1701-IV від 11.05.2004 "Про третейські суди" та
ст. 17 Цивільного процесуального
кодексу України (надалі ЦПК України)
сторони мають право передати спір на
розгляд третейському суду, крім
випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
третейські суди", третейська угода - це
угода сторін про передачу спору на
вирішення третейського суду, яка може
бути укладена у вигляді третейського
застереження у договорі, контракті або
у вигляді окремої письмової угоди (ч. 1
ст. 12 цього Закону).

На момент укладення сторонами
Договорів 1,2,3 (ст. 6 Закону України "Про
третейські суди" у редакції, чинній до
03.02.2011 року) не було передбачено
заборони стосовно розгляду
третейськими судами справ у спорах про
захист прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку.

У Рішенні Конституційного Суду України
N 1-рп/2008 від 10.01.2008 року у справі за
конституційним поданням 51 народного
депутата України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень абзаців 7, 11 ст. 2, ст. 3, п. 9 ст. 4
та розділу 8 "Третейське
самоврядування" Закону України "Про
третейські суди" (справи про завдання
третейського суду) зазначено, що
відповідно до чинного законодавства
підвідомчий суду загальної юрисдикції
спір у сфері цивільних і господарських
правовідносин може бути передано його
сторонами на вирішення третейського
суду, крім випадків, встановлених
законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК
України, ст. 6 Закону України "Про
третейські суди"), оскільки, гарантуючи
право на судовий захист з боку держави,
Конституція України водночас визнає
право кожного будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права та свободи від
порушень і протиправних посягань (ч. 5
ст. 55 Конституції України).

Указане конституційне право не може
бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22,
ст. 64 Конституції України).

Враховуючи положення чинного
законодавства, у пункті 3 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства про вирішення спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
було роз'яснено, що договір сторін про
передачу спору на розгляд третейського
суду у випадках, передбачених законом
(ст. 17 ЦПК), не є відмовою від права на
звернення до суду за захистом, а одним
із способів реалізації права на захист
своїх прав та інтересів.

Аналогічна позиція міститься у
постанові Верховного Суду України від
06 червня 2012 року по справі № 6-50цс12, що є
обов'язковою відповідно до ст. 360 - 7 ЦПК
України.

Таким чином, одним із способів захисту
майнових і немайнових прав та
охоронюваних законом інтересів
фізичних осіб та (або) юридичних осіб
від порушень і посягань у сфері
цивільних і господарських
правовідносин є звернення до
третейського суду.

Зміни у чинному законодавстві щодо
підвідомчості спорів третейському
суду, які набрали чинності після
укладення Договорів 1,2,3, не є підставою
для визнання їх в частині третейського
застереження недійсними.

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3,5-6 статті
203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачаються
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,а
саме, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим акта
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчинила
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, та правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Доказів того, що при укладанні не були
додержані вищевказані загальні вимоги
для чинності правочину, позивачами
суду надані не було.

Таким чином, посилання ОСОБА_4 на
порушення його конституційних прав на
судовий захист є безпідставними і в
задоволенні його позову належить
відмовити.

Керуючись, ст. ст. 1,2,6 Закону України №
1701-IV від 11.05.2004 "Про третейські суди",
рішенням Конституційного Суду України
N 1-рп/2008 від 10.01.2008 року, ст. ст. 303, 304, ч. 1
ст. 215, ст. 203 ЦК України, ст. ст. 303, 304, п. 4
ч.1, ч.2 ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4, - задовольнити
частково.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 03 березня 2014 року -
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк», третя особа - постійно
діючий третейський суд при асоціації
українських банків про визнання
недійсними договорів в частині
третейського застереження - відмовити
з інших підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: