Справа № 463/1741/13
Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/1954/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Копняк С.М., Мацея М.М.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3,

представника ЛКП №504 - Гринів Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 25 грудня 2013 року у справі за позовом
Львівського комунального підприємства
№504 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення
боргу за комунальні послуги,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням позов
Львівського комунального підприємства
№504 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення
боргу за комунальні послуги задоволено
частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5
заборгованість за теплопостачання в
сумі 1373 (одну тисячу триста сімдесят
три) гривні, 55 копійок, на утримання і
обслуговування житлового будинку в
сумі 115 (сто п'ятнадцять) гривень, 79
копійок, що разом становить 1489 (тисячу
чотириста вісімдесят дев'ять)гривень, 34
копійки.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3. В апеляційній скарзі
покликається на його незаконність,
необґрунтованість та на порушення норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначає, що суд першої
інстанції дійшов до висновку про
застосування строків позовної
давності та відсутності підстав для їх
поновлення, однак в порушення вимог ч.1
ст.257 та ч.4 ст.267 ЦК України задовольнив
позовні вимоги позивача про стягнення
заборгованості за послуги
теплопостачання за межами позовної
давності (до 2010 року) і застосовує їх
лише щодо вимоги про стягнення
заборгованості за послуги з утримання
та обслуговування житлового будинку.
Просить рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 25 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у позові відмовити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення відповідає даним вимогам.

Судом першої інстанції та матеріалами
справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5
прописані та проживають за адресою
АДРЕСА_1. Квартира загальною площею 30,30
кв.м. та є приватизованою, що
підтверджується довідкою № 2456 від
03.07.2013 року виданої ЛКП «№504» (а.с. 12).

Балансоутримувачем та виконавцем
житлово-комунальних послуг у цьому
будинку є позивач ЛКП «№ 504».

Згідно зі ст.cт.67, 68 ЖК України, плата
за комунальні послуги
(водопостачання, газ, теплова енергія
та інші послуги) береться, крім
квартирної плати, за затвердженими в
установленому порядку тарифами.
Наймач зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги.

Як вбачається із матеріалів справи
обов'язку по сплаті наданих позивачем
послуг відповідачі не виконують у
повному обсязі, внаслідок чого у період
з січня 2007 року по 09.12.2013 року виникла
заборгованість у сумі 2162,97 за утримання
та обслуговування житлового будинку та
в сумі 1373,55 за теплопостачання.

Згідно з ст. 13 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» до
житлово-комунальних послуг
відносяться централізоване постачання
холодної та гарячої води,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення
побутових відходів тощо.

Згідно з ст. 20 ЗУ «Про житло-комунальні
послуги» споживач зобов»язаний
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору та оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
договірні відносини між сторонами
фактично існують, оскільки позивач
надає послуги з утримання та
обслуговування житлового будинку і
теплопостачання, а вони користуються
ними.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
- ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов до обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог в
частині стягнення заборгованості за
утримання та обслуговування житлового
будинку виходячи з того, що позовна
вимога пред"явлена до суду 10.07.2013 року і
за правилами ч. 1 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності не
переривався, тому вимога про стягнення
заборгованості за період з січня 2007
року по липень 2010 року включно до
задоволення не підлягає, оскільки
заявлена поза межами встановленого
законом трирічного строку позовної
давності.

Однак, стягнення заборгованості за
період, який є в межах встановленого
законом трьохрічного строку позовної
давності, то в цій частині позовні
вимоги підлягають до задоволення, а
відтак, суд першої інстанції
правомірно стягнув 115, 79 грн.
заборгованості за утримання та
обслуговування житлового будинку.

Крім того, доводи апелянта, про те що
суд першої інстанції дійшовши до
висновку про застосування строків
позовної давності не застосував їх до
вимоги про стягнення заборгованості за
теплопостачання колегія суддів
відкидає як необґрунтовані, оскільки
як вбачається із матеріалів справи
апелянтами перервано строк позовної
давності частково здійснюючи оплату за
надання послуг за теплопостачання, що
свідчить про визнання свого боргу (а.с.
93-94).

Згідно з ч.1,3 ст. 364 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.307 ч.1 п.1, ст.314 ч.1 п.1, ст.315,
ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 25 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення й
може бути оскаржена протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Шандра М.М.

Судді:
Копняк С.М.

Мацей М.М.