АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Волошиної В.М.

при секретарі: Місюра М.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 25 лютого 2014 року

в справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 р. публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося у суд з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що відповідач належним чином не
виконує зобов'язання за кредитним
договором, у зв'язку з чим утворилася
заборгованість, що підлягає стягненню
з відповідача, як боржника, на користь
банку.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 25 лютого 2014 р. позов
задоволено. Постановлено стягнути з
ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 25 598 грн. 59 коп. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення норм
матеріального й процесуального права,
зокрема на ту обставину, що позивачем
пропущено строк позовної давності,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про відмову
в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши
відповідача, який підтримав апеляційну
скаргу, вивчивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає апеляційну скаргу такою, що
підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 14
січня 2006 р. між ЗАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк», та ОСОБА_1 був
укладений договір про відкриття
рахунку та надання кредитного ліміту в
сумі 3 500 грн., зі сплатою 4% щомісячно.
/а.с.8/

Відповідно до заяви клієнта на
оформлення кредитної картки, ОСОБА_1
доручив банку відкрити рахунок,
оформити кредитну картку та надав свою
згоду з умовами надання банківських
послуг, правилами користування
платіжною карткою та тарифами банку, й
своїм підписом підтвердив та надав
свою згоду, що заява разом з умовами
надання банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою і
тарифами складає між ним та банком
договір про надання банківських
послуг. /а.с.8/

Положеннями п.п.6.5, 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг відповідач
зобов'язався погашати заборгованість
по кредиту, відсоткам за його
користування, по перевитраті
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах визначених
договором. При порушенні клієнтом
строків платежів по будь-якому з
майнових зобов'язань, встановлених
договором понад 120 днів, клієнт
зобов'язаний оплатити банку штраф в
сумі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно п.9.12 Умов та правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання, а якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін.

Задовольняючи позовні вимоги,
районний суд виходив з того, що
ОСОБА_1 не виконував взяті на себе
зобов'язання по погашенню кредиту та не
звертався до банку з повідомленням про
припинення дії договору , що
передбачено п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг, вважав
відсутніми підстави до задоволення
заяви про застосування строку позовної
давності.

Між тим, з такими висновками суду
першої інстанції погодитися неможливо.

Матеріали справи свідчать, що за
умовами договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредитних коштів частинами
(щомісячними платежами) в розмірі та в
строки, визначені договором, й
щомісячно сплачувати відсотки за
користування кредитними коштами, а
також встановлена відповідальність за
несвоєчасне погашення мінімального
платежу.

Згідно з положеннями ст.256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

За загальним правилом перебіг
позовної давності починається з дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.
261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин, початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

З долученого позивачем до матеріалів
справи розрахунку заборгованості за
договором б/н від 14 січня 2006р.,
укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_1., убачається, що останнім на
виконання умов договору не було
здійснено жодного платежу, починаючи з
16 січня 2006 р. /а.с.6/

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Згідно з ч.4, 5 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності є підставою для
відмови у позові.

Встановлено, що ОСОБА_1 не виконує
умови договору з 16 січня 2006 р. /а.с.6/, в
той час як позовні вимоги до нього
заявлено лише 09 жовтня 2013 р., тобто з
пропуском передбаченого
законодавством трьох-річного строку.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає необґрунтованими висновки
суду першої інстанції про відсутність
підстав до застосування строку
позовної давності.

Позивач, звернувшись у суд з
позовом до ОСОБА_1 09 жовтня 2013р.,
пропустив строк позовної давності,
проте клопотання про поновлення
пропущеного строку та доказів
поважності його пропуску не подав, в
той час як відповідачем заявлено
клопотання про застосування судом
строку позовної давності.

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції, як постановлене з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, підлягає
скасуванню, а по справі слід ухвалити
нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 25 лютого 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
в задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення
заборгованостівідмовити.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Судді:

Справа № 754/22658/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5564/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Грегуль О.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.