Справа № 434/2512/14-ц
Провадження № 2/434/2095/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року

Артемівський районний суд міста
Луганська в складі головуючого судді
Космініна С.О., при секретарі
Калашнікової Н.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у залі
суду, у місті Луганську цивільну
справу за позовом -

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із
відповідним позовом до відповідачки, в
обґрунтування якого зазначив, що у 2001
році він мав намір вступити у сімейні
відносини з ОСОБА_2. 01 травня 2001 року він
отримав у борг у ОСОБА_3 гроші у розмірі
53000,00 гривень для покупки квартири
АДРЕСА_1, та відповідачка наполягала,
щоб договір купівлі продажу квартири
був оформлений на нього і на її ім'я
також, як підтвердження намірів
укласти сімейні відносини між ними. 04
травня 2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
придбали у власність квартиру АДРЕСА_1,
однак у вищевказаному договорі
відповідачка була зазначена, як
покупець, лише з тих підстав, що це було
вимогою з її боку на реєстрування в
майбутньому з ОСОБА_1 сімейних
відносин, однак після укладання
вказаного договору позивачу стало
відомо, що відповідачка перебуває у
зареєстрованому шлюбі з іншим
чоловіком та не збирається виходити
заміж за позивача, внаслідок чого
ввела позивача в оману. 10 січня 2012 року
позивач повернув ОСОБА_3 борг у сумі
53000,00 гривень. Відповідачка тривалий
час ухиляється від переоформлення на
позивача ? частини вищевказаної
квартири, оскільки для оформлення
даної угоди потрібна згода її чоловіка.

Тому, позивач просить суд визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири в частині придбання ОСОБА_2 ?
частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за
ним право власності на вищевказану
квартиру.

У судове засідання представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 не з'явився та
до початку розгляду справи від нього на
адресу суду надійшла заява, в якій він
наполягав на заявлених вимогах
позивача та просив провести розгляд
справи за його відсутністю.

Відповідачка - ОСОБА_2 у судовому
засіданні не була присутній та до
початку розгляду справи на адресу суду
від неї надійшла заява, в якій вона не
заперечувала проти позову ОСОБА_1 та
просила провести розгляд справи за
відсутністю.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України
розгляд даної справи належить до
компетенції суду.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. ст.
3, 213, 214, 215 ЦПК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Під час ухвалення
рішення суд вирішує, зокрема, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги, та якими
доказами вони підтверджуються. В
мотивувальній частині рішення має бути
зазначено, чи були порушені, не визнані
або оспорюванні права, свободи чи
інтереси, за захистом яких особа
звернулася до суду, а якщо були, то ким.

Дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані докази, суд приходить
до наступного висновку.

У судовому засіданні було
встановлено, що у 2001 році ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 мали намір вступити у сімейні
відносини.

01 травня 2001 року ОСОБА_1 отримав у
борг у гр. ОСОБА_3 гроші у розмірі 53000,00
гривень для покупки квартири АДРЕСА_1,
відповідно до фотокопії розписки від 01
травня 2001 року /а. с. 8/.

Відповідачка наполягала, щоб договір
купівлі продажу квартири був
оформлений на позивача і відповідачку,
як підтвердження намірів укласти
сімейні відносини між ними.

Судом встановлено, що 04 травня 2001 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали у власність
квартиру АДРЕСА_1, відповідно до
фотокопії договору купівлі - продажу
квартири серії АЕА № 495835 від 04 травня
2001 року, посвідченого приватним
нотаріусом Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, за
реєстровим № 3567 /а. с. 5/.

Відповідачка була зазначена у
вищевказаному договорі, як покупець,
оскільки це було її вимогою на
укладання з ОСОБА_1 сімейних відносин,
однак після укладання вказаного
договору позивачу стало відомо, що
відповідачка перебуває у
зареєстрованому шлюбі з іншим
чоловіком та не збирається виходити
заміж за позивача, внаслідок чого
ввела позивача в обману.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України,
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

10 січня 2012 року позивач повернув
ОСОБА_3 борг у сумі 53000,00 гривень, згідно
з фотокопією розписки /а. с. 9/.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів; право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу
до Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
відповідно до якої кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і
на умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно ст. 41 Конституції України
право власності в Україні захищається
законом. Кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Згідно п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 14 «Про судове рішення у цивільній
справі» рішення суду як найважливіший
акт правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права.

Таким чином, з'ясувавши мету
звернення ОСОБА_1 до суду, оцінивши
надані докази та документи у їх
сукупності, з врахуванням зазначених
норм Конституції України та вимог
законодавства України, суд вважає за
необхідне визнати недійсним договір
купівлі - продажу квартири в частині
придбання ОСОБА_2 ? частини квартири
АДРЕСА_1 та визнати за ним право
власності на вищевказану квартиру.

На підставі викладеного та керуючись:
ст. ст. 4, 16, 230 ч. 1, 328, 392 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 3, 10, 11, 15, 60, 109, 118 -
120, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності -
задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири в частині
придбання ОСОБА_2 ? частини квартири
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене протягом
10 днів з дня його проголошення шляхом
подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Луганської області
через Артемівський районний суд м.
Луганська. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії судового рішення.

Суддя:
С.О. Космінін