Справа №487/9375/13-ц 17.04.2014 17.04.2014 17.04.2014
Провадження № 22ц/784/1232/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

17 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Орельській Н.М.,

за участю: представника позивачки -
ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представників відповідачів - ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивачки - ОСОБА_2 на рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 14 березня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради та ОСОБА_3 про визнання
незаконним рішення та державного акту
на право власності на землю ,-

В С Т А Н О В И Л А:

11 жовтня 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до виконавчого комітету
Миколаївської міської ради та ОСОБА_3
про визнання незаконним рішення та
державного акту на право власності на
землю.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала
тим, що відповідно до п.п 2.2
рішення виконкому Миколаївської
міської ради № 540 від 5
листопада 1996 року ОСОБА_3 було надано
земельну ділянку, площею 627 кв.м. по
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд. 29
листопада 1996 року Миколаївською
міською радою на його ім'я було видано
державний акт на право приватної
власності на вищевказану земельну
ділянку. Згідно з рішенням того ж
виконкому № 23/50 від 20 грудня 2012
року їй також було надано земельну
ділянку, площею 625 кв.м. по
АДРЕСА_1, а 29 грудня 2012 року видано
державний акт на право власності на
вказану земельну ділянку. В подальшому,
було встановлено, що це одна і таж
земельна ділянка. Отже, прийняття
виконавчим комітетом Миколаївської
міської ради рішення стосовно надання
земельної ділянки ОСОБА_3 порушує її
права як власника земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_1.

Крім того, в порушення положень ст. 102
ЗК України проект відведення
земельної ділянки не затверджувався
Радою депутатів, яка надавала земельну
ділянку у власність ОСОБА_3

Посилаючись на викладене, ОСОБА_6
просила визнати незаконним та
скасувати п. 2.2 рішення виконкому
Миколаївської міської ради № 540 від
5 листопада 1996 року, визнати
незаконним та скасувати виданий
ОСОБА_3 державний акт на право
власності на спірну земельну ділянку.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 14 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 просив скасувати рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити вимоги позову в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом Миколаївська міська
рада рішенням від 21 грудня 1994 року № 3/12
передала виконкому міської ради
повноваження по регулюванню земельних
відносин на території міста (а.с. 88).

Зі змісту листа виконавчого комітету
Заводської районної ради м.
Миколаєва вбачається, що за адресою
АДРЕСА_1 протягом декількох років не
використовується земельна ділянка, на
якій було розташоване домоволодіння
власника ОСОБА_7, який за даними
адресного бюро УМВД України в
Миколаївській області не значиться.
Домоволодіння зруйновано. Земельна
ділянка знаходиться в межах
індивідуальної забудови міста та може
бути використана під будівництво
індивідуального житла (а.с. 34-35).

30 серпня 1996 року рішенням виконкому
Миколаївської міської ради № 417 «Про
визнання безхазяйним домоволодіння
АДРЕСА_1» знято з обліку в бюро
технічної інвентаризації як
зруйноване домоволодіння АДРЕСА_1 а
земельна ділянка за цією адресою
площею 660 кв. м зарахована в міський
земельний фонд (а.с. 92).

Відповідач звернувся до міської ради 1
липня 1996 року, де просив виділити йому
зазначену земельну ділянку на підставі
клопотання Заводського райвиконкому м.
Миколаєва про вирішення житлових
проблем сім'ї відповідача (а.с. 91-92).

Межі спірної земельної ділянки
протягом вересня-жовтня 1996 року були
погоджені з усіма межуючими
землекористувачами за місцем
знаходження спірної земельної ділянки,
санітарно - епідеміологічною станцією
та управлінням архітектури та
містобудівництва виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
(а.с. 94-96,100).

16 жовтня 1996 року було складено план
встановлення меж спірної земельної
ділянки з описом цих меж та визначенням
площі 627 кв.м (а.с. 99).

Відповідно до п.п. 2.2 рішення виконкому
Миколаївської міської ради від 5
листопада 1996 року № 540 ОСОБА_3 було
надано земельну ділянку, площею 627 кв.
м. по АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд (а.с. 89). На
підставі цього рішення 29 листопада 1996
року Миколаївською міською радою на
ім'я ОСОБА_3 було видано державний акт
на право приватної власності на
вищевказану земельну ділянку (а.с.7).

Відповідно до рішення Миколаївської
міської ради від 20 грудня 2012
року № 23/50 позивачці ОСОБА_6 було надано
земельну ділянку, площею 625 кв. м. по
АДРЕСА_1, а 29 грудня 2012 року видано
державний акт на право власності на
вказану земельну ділянку (а.с.8-9).

З листа управління контролю за
використанням та охороною земель
державної інспекції сільського
господарства в Миколаївській області
від 8 липня 2013 року встановлено, що в
ході проведеної перевірки та вивчених
проектів землеустрою, наданих ОСОБА_3
та ОСОБА_6, було встановлено, що мова йде
про одну і ту ж саму земельну ділянку
(а.с. 31-32).

Положеннями ст. 17 Земельного
Кодексу України від 18 грудня 1990
року в редакції чинній на час передачі
ОСОБА_3 земельної ділянки ( надалі -
Земельного Кодексу України), визначено,
що передача земельних ділянок у
приватну власність провадиться Радами
депутатів, на території яких
розташовані земельні ділянки.

Передача у власність земельної
ділянки, що була раніше надана
громадянину, провадиться міськими
Радами за місцем розташування цієї
ділянки, зокрема для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка).

Зазначені земельні ділянки
передаються у власність на підставі
заяви і матеріалів, що підтверджують
її розмір (земельно-кадастрова
документація, дані бюро технічної
інвентаризації тощо).

Передача у власність громадян
земельних ділянок, що перебувають у
власності або користуванні інших
громадян чи юридичних осіб,
провадиться місцевими радами після їх
вилучення.

Таким чином, як встановлено судом
ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка,
яка раніше перебувала у користування
власника будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 та
за рішенням 30 серпня 1996 року
рішенням виконкому Миколаївської
міської ради № 417 від 30 серпня 1996
року ця земельна ділянка зараховано в
міській земельний фонд.

За такого, відповідно до
наведених правових норм
ч. 5 та 6 ст. 17 Земельного Кодексу
України земельна ділянка, що раніше
перебувала у власності громадянина,
передається у власність на підставі

заяви громадянина і матеріалів, що
підтверджують їх розмір, а відтак у
такому випадку затвердження Радою
депутатів проекту відведення спірної
земельної ділянки, що визначена ч. 3 та 4
ст. 17 Земельного Кодексу України, не
передбачена.

За встановленими обставинами
визначена законом процедура передачі
спірної земельної ділянки ОСОБА_3
виконкомом Миколаївської міської ради
не порушувалася. Останній звернувся з
відповідною заявою, а дослідженими
письмовими матеріалами, наданими
Миколаївською міською радою, було
підтверджено розмір спірної земельної
ділянки.

Оскільки зазначений правовий акт
індивідуальної дії - оспорюване
рішення виконкому Миколаївської
міської ради від 5 листопада 1996 року
відповідає правовому акту вищої
юридичної сили - Земельному Кодексу
України, то цей акт (або його частина) є
законним.

Виданий на підставі цього акту
правовстановлюючий документ, зокрема
державний акт на право власності на
землю на ім'я ОСОБА_3, також є законним.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відсутність порушених прав
позивачки та правових підстав для
задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційного скарги про те, що
титульний аркуш наданих матеріалів
відведення спірної земельної ділянки
містить одну з резолюцій датовану 1998
роком, а також те, що цифра « 6» на цьому
аркуші є додрукованою, а схематичний
план земельної ділянки не складався
Комунальним підприємством
«Миколаївське міжміське бюро
технічної інвентаризації», а тому ці
документи є неналежними доказами не
заслуговують на увагу з огляду на таке.

Матеріали відводу спірної земельної
ділянки, в тому числі, й план визначення
меж та розміру цієї земельної ділянки
розроблялися госпрозрахунковим
проектно - відшукувальним бюро та
управлінням земельних ресурсів
міськвиконкому, мають відповідне
оформлення, печатки та підписи, а
титульний аркуш зазначених матеріалів
взагалі не містить резолюцій.

Інші доводи апеляційної скарги
правильних висновків суду першої
інстанції не спростовують.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, а тому не вбачає
підстав, визначених ст. 309 ЦПК України,
для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_2 відхилити, а рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 14 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: