АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2936/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Єлісєєва Т. Ю. Доповідач - Каратаєва
Л.О. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Козлова С.П.,
Прозорової М.Л.

при секретарі - Кочержинській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
21 січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
Дніпропетровської міської ради,
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради, третя
особа - Красногвардійська районна у м.
Дніпропетровську рада, про стягнення
компенсації за належні для отримання
жилі приміщення та моральної шкоди , -

в с т а н о в и л а:

21 січня 2014 року Бабушкінським
районним судом м. Дніпропетровська
ухвалено рішення про відмову в
задоволення позову ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, до Дніпропетровської міської
ради, виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради, третя
особа - Красногвардійська районна у м.
Дніпропетровську рада про стягнення
компенсації за належні для отримання
жилі приміщення та моральної шкоди.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
подали апеляційну скаргу, в якій
просять скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким стягнути з
Дніпропетровської міської ради та
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради
грошову компенсацію за належні для
отримання жилі приміщення на їх
користь в розмірі 606 828,56 грн., стягнути з
Дніпропетровської міської ради та
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради на їх
користь завдану моральну шкоду в
розмірі 720000 грн. солідарно.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити
з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивачі мешкають в квартирі
АДРЕСА_1.

Рішенням Красногвардійської
районної у м. Дніпропетровську ради №
436/12 від 23.10.1987 року вказаний будинок
визнаний непридатним для мешкання та
таким, що загрожує обвалом.

Відповідно до ст.110 ЖК УРСР (який є
чинним) громадяни виселяються з жилих
будинків державного і громадського
фонду з наданням іншого
благоустроєного жилого приміщення, в
тому числі, якщо будинок (жиле
приміщення) загрожує обвалом.

Відповідно до ст.112 ЖК УРСР (який є
чинним) якщо будинок (жиле приміщення)
загрожує обвалом, громадянам, що
підлягають виселенню з цього будинку
(житлового приміщення), інше
благоустроєне жиле приміщення, залежно
від належності будинку, надається
виконавчим комітетом місцевої Ради чи
державою, кооперативною або іншою
громадською організацією, а в разі
неможливості надання житлового
приміщення цією організацією -
виконавчим комітетом місцевої Ради.

Факт визнання будинку, в якому
мешкають позивачі, аварійним та таким,
що загрожує обвалом, а також факт не
відселення позивачів із вказаного
будинку представник відповідачів в
судовому засіданні визнала. При цьому
не заперечувала факту належності
будинку Дніпропетровській міській
раді, а тому суд першої інстанції
дійшов висновку, що відповідно до ст. 112
ЖК жиле приміщення повинно надаватися
позивачам саме виконкомом
Дніпропетровської міської ради, що
підтверджується також п.1.3. Порядку
розподілу та надання житлових
приміщень у Дніпропетровську,
затвердженого рішенням
Дніпропетровської міської ради №23/37
від 24.07.2013 року.

З огляду на викладене вбачається,
що позивачі мають право на відселення з
аварійного будинку та на отримання
благоустроєного житлового приміщення.
Проте, позивачі не мають права на
відшкодування вартості житлового
приміщення, яке вони мають право
отримати, через відсутність правових
підстав, що зазначив суд першої
інстанції в своєму рішенні.

Також суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у стягненні
моральної шкоди, оскільки відповідно
до ст.. 23 ЦК України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Однак, вказана стаття закріплює
загальні положення про відшкодування
моральної шкоди як способу захисту
суб'єктивних цивільних прав.

Спори про відшкодування
заподіяної моральної (немайнової
шкоди) розглядаються судами, коли право
на відшкодування моральної шкоди
безпосередньо передбачено нормами
Конституції України або випливає з її
положень, або закріплене
законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди.

ЦК України передбачає право на
відшкодування моральної шкоди у окремо
визначених випадках, у тому числі і у
разі її завдання неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю (ч. 1
ст. 1167 ЦК України).

Статтею 1167 ЦК України передбачено
умови відповідальності за заподіяння
моральної шкоди, за наявності яких
виникає відповідне зобов'язання.

Позивачі звернулися із позовом
про відшкодування моральної шкоди на
підставі ст. 23 ЦК України. Виходячи із
суті позовних вимог, заявлених
позивачами, їх задоволення на підставі
лише ст.23 ЦК України є незаконним.

Доводи апеляційної скарги
висновки суду першої інстанції не
спростовують, а зводяться до
переписування позовної заяви та
тлумачення чинного законодавства на
власний розсуд, що не є підставою для
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції, відповідно до вимог
ст.. 309 ЦПК.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам ст.. 213, 214 ЦПК та
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 307, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді