Ухвала

іменем україни

09 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Висоцької
В.С., Коротуна В.М.,

Попович О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на житло та свідоцтва про
право на спадщину та за зустрічним
позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про виселення з квартири та
зобов'язання знятися з реєстраційного
обліку, за касаційною скаргою ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення
Свердловського міського суду
Луганської області від 05 серпня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Луганської області від 10 грудня 2013 року
та касаційною скаргою ОСОБА_7 та ОСОБА_6
на рішення апеляційного суду
Луганської області від 10 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2007 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним
позовом, вимоги якого під час розгляду
справи неодноразово змінювали й
уточнювали, та остаточно просили:
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1, видане 08
липня 1994 року Свердловським комітетом
з приватизації на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8; визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину після смерті
ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що з 1965
року вони з родиною проживали в
АДРЕСА_2. 15 березня 2005 року виконавчий
комітет Свердловської міської ради
Луганської області виніс рішення про
визнання вказаного жилого будинку
НОМЕР_1, що перебував на балансі в ОП
УЖКХ та ТС ГП «Свердловантрацит»,
таким, що підлягає знесенню, і в
подальшому був знесений, що
підтверджується довідкою ОП УЖКХ и ГП
від 30 серпня 2005 року.
Наприкінці липня 2005 року їх силою
виселили із цього будинку без надання
іншого житла, а тому певний період часу
вони змушені були наймати житло. На
підставі рішення Свердловського
міського виконавчого комітету 05 жовтня
2005 року їм видано ордер № 33426 на
заселення у квартиру АДРЕСА_1. Оскільки
ця квартира була в антисанітарному,
нежилому стані, то позивачі зробили в
ній ремонт та 27 жовтня 2005 року
зареєструвалися за вказаною адресою.

Проте при оформленні дозволу на
введення в експлуатацію
індивідуального опалення їм в одній зі
служб ПП «Комунальник» повідомили, що
ця квартира вже приватизована.
Позивачі звернулися в бюро технічної
інвентаризації та 30 червня 2006 року їм
видано довідку про те, що вказана
квартира зареєстрована за
відповідачами і ОСОБА_8 на підставі
свідоцтва про право власності. На
неодноразові їх звернення до
Свердловської міської ради Луганської
області у вересні 2006 року їм видали
копію рішення Свердловської міської
ради Луганської області про те, що
рішення виконавчого комітету
Свердловської міської ради від 27
вересня 2005 року про надання їм житла
визнано нечинним. Як з'ясували
позивачі, на момент приватизації
спірної квартири в ній проживав ОСОБА_8
Його дружина ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у
квартирі не проживали тривалий час та
їм не було відомо про приватизацію
квартири, заяв до відділу приватизації
вони не подавали, в заяві не
розписувалися, довіреність від свого
імені для здійснення приватизації
нікому не видавали. Таким чином,
свідоцтво про право власності на житло
видано з порушенням вимог Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду». Позивачі є
зацікавленими особами, оскільки
вказана квартира була надана їм для
проживання. Той факт, що відповідачі не
знали про приватизацію квартири, не
цікавилися нею, свідчить про те, що вони
втратили право на проживання в даній
квартирі. На момент вселення родини
ОСОБА_5 спірна квартира була в нежилому
стані, не було скла у вікнах, були
відсутні унітаз, ванна, раковина,
газова плита, у квартирі знаходилося
сміття, була відключена вода і газ. Крім
того, відповідачі забезпечені житлом,
їм надана відомча квартира. За таких
обставин на підставі ст. 8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», ст. ст. 202, 215, 216 ЦК
України, ст. ст. 64, 71, 72 ЖК Української
РСР, ст. ст. 48, 64 Конституції України
позивачі остаточно просили: визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на АДРЕСА_1, видане 08 липня 1994
року Свердловським комітетом з
приватизації на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8; визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину після смерті
ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із первісним позовом, у
лютому 2009 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
звернулися до суду з зустрічним
позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що квартира АДРЕСА_1 08 липня 1994 року
приватизована ними та чоловіком
позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_8 у рівних
частках, про що комітетом з управління
комунальним майном м. Свердловська їм
видано свідоцтво про право власності
на житло. На момент приватизації
квартири ОСОБА_7 мала прізвище ОСОБА_7, а
після реєстрації 16 вересня 2005 року
шлюбу прізвище змінено на прізвище
чоловіка - ОСОБА_7. За сімейними
обставинами позивачі з 1998 року не
проживали разом з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_8 помер, після чого
ОСОБА_6 як його дружина прийняла
спадщину у вигляді 1/3 частки вказаної
квартири, про що 03 липня 2007 року Першою
свердловською державною нотаріальною
конторою їй видано свідоцтво про право
на спадщину та 27 липня 2007 року воно було
зареєстровано в КП СМБТІ. Внаслідок
несумлінного ставлення до своїх
службових обов`язків головного
інженера КП РЕЖ № 3 ОСОБА_11, яка надала
виконавчому комітету Свердловської
міської ради неперевірені дані про те,
що приватизована квартира позивачів
нікому не належить і є вільною,
рішенням виконавчого комітету
Свердловської міської ради від 27
вересня 2005 року № 389 спірну квартиру
надано для заселення відповідачам.
Стосовно ОСОБА_11 порушено кримінальну
справу за ч. 1 ст. 367 КК України, яку
постановою Свердловського міського
суду Луганської області від 21 вересня
2006 року припинено з передачею
підсудної на поруки колективу КП РЕЖ №
3. Виконавчий комітет Свердловської
міської ради своїм рішенням від 27 липня
2006 року № 323 скасував прийняте рішення
про надання квартири родині ОСОБА_3 і
запропонував відділу з контролю
використання енергоресурсів,
експлуатації теплового та
водопровідно-каналізаційного
господарства і обліку житла ОСОБА_12 для
родини ОСОБА_3, яка отримала ордер на
приватизовану квартиру, підібрати з
числа вільного житла рівноцінну
квартиру для відселення. Відповідачі
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зняли
встановлені позивачами ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 нові двері до квартири та
встановили свої, почали робити в
квартирі ремонт, відмовляються
звільнити квартиру, у зв`язку з чим
позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7
вимушені звернутися до суду за
захистом свого права у порядку ст. ст.
317, 321, 391 ЦК України, а також ч. 3 ст. 116 ЖК
Української РСР. За таких обставин
позивачі просили виселити ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 з належної їм на праві приватної
власності квартири АДРЕСА_1 без надання
їм іншого житлового приміщення, а також
зобов`язати ОРГФО Свердловського МВ
УМВС зняти відповідачів з реєстрації
за вищезазначеною адресою.

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 05
серпня 2013 року позов ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 задоволено
частково.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири
АДРЕСА_1 з наданням рівноцінного
житлового приміщення та знято їх з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 10 грудня 2013 року
рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 05
серпня 2013 року скасовано та ухвалено
нове, яким у задоволенні первісного та
зустрічного позовів відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 просять скасувати судові
рішення першої й апеляційної
інстанцій, ухвалити нове рішення про
задоволення їх позовних вимог та
відмову у задоволенні первісного
позову, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 просять скасувати рішення
апеляційного суду у частині відмови у
задоволенні первісного позову,
ухвалити нове рішення про задоволення
первісного позову, рішення у частині
вирішення зустрічного позову залишити
без змін, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційні скарги підлягають
відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 є членами однієї сім'ї.
ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4 та матір'ю
ОСОБА_5

Позивачі проживали в
багатоквартирному житловому будинку
за адресою: вул. Зелена, 10/4 у м.
Свердловську Луганської області, який
знаходився на балансі ВП УЖКГіТС ДП
«Свердловантрацит».

Вказаний будинок рішенням виконавчого
комітету Свердловської міської ради
від 15 березня 2005 року № 111 визнано
таким, що руйнується, у зв'язку з чим
підлягає знесенню.

08 вересня 2005 року генеральним
директором
ДП «Свердловантрацит» видано
розпорядження за № 146 про відселення
сім'ї ОСОБА_3 у звільнену квартиру за
адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з відселенням зі зруйнованого
будинку 05 жовтня 2005 року ОСОБА_3 на
підставі рішення виконавчого комітету
Свердловської міської ради від 27
вересня 2005 року № 389 видано ордер за №
33426 на право зайняття квартири за
адресою: АДРЕСА_1, на склад сім'ї: син -
ОСОБА_5, батько - ОСОБА_4

Будинок, у якому розташована вказана
квартира, знаходився на балансі КП РЕЖ
№ 3 виконавчого комітету Свердловської
міської ради. У квартирі на момент
отримання ордера ніхто не проживав.

Після проведення у квартирі ремонту
з'ясувалося, що квартира
08 липня 1994 року була приватизована в
рівних частках подружжям ОСОБА_8,
ОСОБА_6, а також їхньою дочкою ОСОБА_7
(після реєстрації 16 вересня 2005 році
шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_7).

Реєстрація права власності на квартиру
в порядку приватизації була здійснена
19 вересня 2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Після його смерті належну йому 1/3
частки в цій квартирі успадкувала його
дружина ОСОБА_6, про що 03 липня 2007 року
Першою свердловською державною
нотаріальною конторою їй видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом.

У спірній квартирі на момент вирішення
справи проживають ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, які в ній зареєстровані.

Суд виходив зі встановлених обставин
про те, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були
вселені в квартиру, яка на праві
часткової власності належала
відповідачкам ОСОБА_6 (1/3 частки - в
порядку приватизації та 1/3 частки - в
порядку спадкування) та
ОСОБА_7 (1/3 частки - в порядку
приватизації).

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання недійсними свідоцтва про
приватизацію квартири та свідоцтва про
право на спадщину за законом на частку
квартири, суд першої інстанції виходив
з того, що позивачами не надано доказів
на підтвердження того, що приватизація
квартири та оформлення спадщини на
частку квартири були здійснені з
порушенням законодавства.

Задовольняючи частково зустрічний
позов ОСОБА_6 та ОСОБА_7, суд першої
інстанції виходив з конституційного
принципу непорушності права власності
(ст. 41 Конституції України) та вважав, що
право власності підлягає захисту
шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з
належної позивачам на праві власності
квартири, разом з тим вони не
підлягають виселенню без надання
іншого житлового приміщення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та постановляючи нове
рішення, апеляційний суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до
суду за захистом неіснуючого права, що
є самостійною підставою для відмови в
задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
апеляційний суд також правильно вказав
на те, що ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР, на
яку посилались як на підставу
виселення, не регулює правовідносини,
які склались між сторонами, оскільки
спірна квартира належить останнім на
праві власності, а сім'я ОСОБА_5 не
вселялась в спірну квартиру
самоправно.

Крім того, правильним є висновок
апеляційного суду про те, що,
задовольняючи позов про зняття з
реєстрації, суд першої інстанції
фактично вийшов за межі заявлених
позовних вимог, оскільки позивачами
був пред'явлений позов про зобов'язання
ВГІРФЛ Свердловського МВ УМВС України
в Луганській області зняти
відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 з реєстрації в спірній квартирі.
Ці позовні вимоги не змінювалися та не
уточнювалися позивачами. У позовній
заяві ВГІРФЛ Свердловського МВ УМВС
України в Луганській області не
зазначений відповідачем та в
установленому законом порядку він до
участі в справі в якості
співвідповідача не залучався.

Таким чином, апеляційний суд
обґрунтовано відмовив в задоволенні
зустрічного позову про виселення із
зазначених в позові підстав, оскільки
обраний позивачами ОСОБА_6 та ОСОБА_7
спосіб захисту права не відповідає
способам захисту права власності.

Ухвалюючи рішення в цій справі,
апеляційний суд повно та всебічно
дослідив наявні у справі докази,
правильно визначився з характером
спірних правовідносин та нормою
матеріального права, яка підлягає
застосуванню, в результаті чого
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам ст. 316
ЦПК України, підстави для скасування
рішення відсутні, а наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують, зводяться до
переоцінки доказів.

Вищенаведене дає підстави для висновку
про те, що касаційні скарги підлягають
відхиленню, а ухвалене у справі рішення
апеляційного суду - залишенню без змін,
з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_7, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 10 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова
Судді: В.С.
Висоцька

В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак