Справа № 301/847/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"23" квітня 2014 р.
м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської
області в особі головуючої Пітерських
М. О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю
позивача ОСОБА_1, представника позивача
ОСОБА_2, відповідача та представника
відповідача ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Іршава цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про
визнання права власності на нерухоме
майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в Іршавський районний
суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про
визнання права власності на житловий
будинок, що розташований в АДРЕСА_1, та
на земельні ділянки, що надані для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, а також для ведення
особистого селянського господарства, в
цілому.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
будинок у АДРЕСА_1 був збудований у 1960
році ОСОБА_5 - прабабкою позивача, однак
не був зареєстрований в органах БТІ.
ОСОБА_5 все своє життя прожила у даному
будинку разом з сім'єю, вважала його
своєю власністю, згідно записів у
погосподарській книзі села саме вона
рахується власником будинку. Будинок
побудований на земельній ділянці, що
відведена для будівництва для
обслуговування житлового будинку та
належала на праві власності ОСОБА_5

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, залишивши
заповіт, згідно якого все своє майно
заповідала відповідачу ОСОБА_4
Спадкоємець за заповітом спадкувати не
бажає і не заперечує проти визнання
права власності на спадкове майно за
своїм сином - позивачем по справі.
Позивач не може отримати свідоцтво про
право на спадщину та оформити право
власності на спадкове майно, до складу
якого входять будинок та земельні
ділянки, оскільки будинок у
встановленому порядку не
зареєстрований.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав та просив
позов задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача
ОСОБА_3 в судовому засіданні позов
визнав у повному обсязі і просив
визнати за позивачем право власності
на нерухоме майно.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши повно і всебічно обставини,
на які позивач посилався, як на
підставу своїх вимог, оцінивши докази
на ствердження цих обставин в їх
сукупності, суд вважає позов
задовольнити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
житловий будинок, що розташований в
АДРЕСА_1, в органах БТІ не
зареєстрований. Однак, згідно
погосподарської книги села Сільце,
Іршавського району, вказаний будинок
був збудований у 1960 році і належав на
праві власності ОСОБА_5 (а.с. 12).

Технічний паспорт на садибний житловий
будинок виготовлений ( а.с.7-11).

За вказаним дворогосподарством
зареєстрована земельна ділянка для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та ведення особистого
селянського господарства. Вказана
земельна ділянка належить на праві
власності ОСОБА_6 на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю серії ІІ-ЗК №032523
(а.с. 14-16).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 22.02.2002 року (а.с.4).

Згідно заповіту від 05.02.2002 року ОСОБА_6
все своє майно залишила онучці ОСОБА_4
(а.с. 26). Даний заповіт не скасований і не
змінений.

Оскільки спадщина відкрилась у період
чинності ЦК УРСР, тому застосуванню
підлягають норми ЦК УРСР.

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_4
приймати спадщину та оформляти право
власності на спадкове майно не бажає.
Про небажання приймати спадщину
свідчить і заява відповідача ОСОБА_4, що
подана до суду, в якій вона просить
визнати право власності на спадкове
майно за своїм сином - позивачем ОСОБА_1
(а.с.47). Спадкоємців, які б мали
обов'язкову частку у спадковому майні
не має.

Позивач по справі ОСОБА_1 спадщину
прийняв шляхом фактичних дій, тобто
вступив в управління і володіння
спадковим майном, оскільки на день
відкриття спадщини проживав разом із
спадкодавцем ОСОБА_6, проживає у
спадковому будинку по даний час, там же
і зареєстрований (а.с.12, 13).

Позивач ОСОБА_1 не оформив свідоцтво
про право на спадщину, однак, згідно ст.
548 ЦК УРСР, прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини.

До складу спадщини входить будинок в
АДРЕСА_1, та земельні ділянки, право
власності на які просить визнати за
собою позивач.

Право власності спадкоємця на спадкове
майно підлягає захисту в судовому
порядку шляхом його визнання у разі,
якщо таке право оспорюється або не
визнається іншою особою.

З матеріалів справи та пояснень сторін
вбачається, що позивач не може отримати
свідоцтво про право на спадщину та
оформити право власності на житловий
будинок, оскільки такий побудований у
1960 році, коли набуття права власності
на нерухоме майно не пов'язувалося з
його державною реєстрацією, тому такий
не зареєстрований.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» права
на нерухоме майно, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема такими, як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена 31 січня 1966 року.

За змістом зазначеного нормативного
акту виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.
До компетенції виконкомів місцевих рад
відносилось також питання узаконення
цих будівель та внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
місцевих рад.

Тобто записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
ухвалює рішення про задоволення
позову. Визнання позову відповідачами
не суперечить закону, не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги задовольнити.

Керуючись ст.ст. 534, 548, 549, 553 та 561 ЦК УРСР,
ст.ст. 328 та 392 ЦК України, ст. 81
Земельного кодексу України, ст. ст.11, 15,
57-60, 174 ч.4, 208, 209, 212-215, 218, 292, 294 ЦПК України,

р і ш
и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на житловий будинок з
надвірними спорудами, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1, Закарпатської
області, в цілому.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності в цілому на земельну ділянку,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1,
Закарпатської області, площею 0,0761 га,
кадастровий номер :03:001:0025, надану
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що належала на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІІ-ЗК №032523 ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності в цілому на земельну ділянку,
що розташована за адресою: АДРЕСА_2,
площею 0,3836 га, кадастровий номер
:03:001:0026, надану для ведення
особистого селянського господарства,
що належала на підставі державного
акту на право приватної власності на
землю серії ІІ-ЗК №032523 ОСОБА_5.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Закарпатської області через цей
районний суд.

Суддя:
М. О. Пітерських.