Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/1500/14
Головуючий у 1 інстанції Дмитрієва М. М.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріКамінській О.Є.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 04
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
матеріальних збитків та моральної
шкоди, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_5, звернувся до
суду з вказаним позовом посилаючись на
те, що 13.07.2011 року біля будинку № 43 по
вул. Зеленогірській у м. Запоріжжі
стояв автомобіль «ВАЗ 21043», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить позивачу на праві власності.

На вказаний автомобіль неповнолітній
ОСОБА_6 скоїв наїзд на автомобілі
«Москвич». Після того, як відбулася
дорожньо-транспортна пригода, були
викликані працівники ДАІ, які склали
відповідні документи.

Опікуном неповнолітнього ОСОБА_8 є
ОСОБА_7, яка знайшла приватного
підприємця ОСОБА_9, котрий зобов'язався
відремонтувати вказаний автомобіль за
п'ять днів. Однак автомобіль
ремонтували більше 3-х місяців. На
протязі всіх трьох місяців автомобіль
перебував на вулиці у розібраному
вигляді, у зв'язку з цим дощова вода
потрапила до кузова автомобіля через
що можлива корозія металу днища. Після
того, як автомобіль був повернутий
власнику, позивач з'ясував, що ремонт
було проведено неякісно, автомобіль
має перекоси через те, що не були
витримані розміри та технологія заміни
деталей, а це впливає на роботу
автомобіля в цілому. Було пошкоджено
скло автомобіля, розряджений
акумулятор. У зв'язку з цим, позивач
самостійно сплачував грошові кошти за
виготовлення пошкодженого
реєстраційного номеру автомобіля,
робив діагностику тощо. Вважає, що
вказаними подіями позивачу спричинено
моральну шкоду у зв'язку з тим, що в ході
проведення будівельних робіт він не
міг перевозити будівельні матеріали у
зв'язку з чим вимушений був перевозити
їх на інших автомобілях або переносити
на собі, не міг повноцінно відпочивати.
Вказані обставини та душевні
хвилювання дуже вплинули на стан його
здоров'я в цілому, порушило звичайний
уклад його життя. В якості
співвідповідача позивачем зазначено
ОСОБА_7, оскільки, остання, з її слів,
відповідає за те, що відбулося.

З огляду на вищевикладене позивач
просив суд стягнути з ОСОБА_8 16445,65 грн.
на відновлення пошкодженого
автомобіля, 300 грн. - за комп'ютерну
діагностику геодезії кузова
автомобіля, 400 грн. - за проведення
експертизи по відновленню автомобіля,
250 грн. - за виготовлення автомобільного
номеру, 458,82 грн. судового збору та 10000
грн. моральної шкоди.

Також окремо позивач просив суд
стягнути із ОСОБА_7 10000 грн. у
відшкодування моральної шкоди, 284,40 -
сплаченого судового збору та 85,18 грн. -
за відправлення телеграм.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 04 лютого 2014 року
відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове яким позов задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.ст.309, 310 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення являється невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі з підстав,
визначених ст. 205 цього Кодексу.

Встановлено, що у грудні 2011 року ОСОБА_5
в іншій цивільній справі звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7 посилаючись на
ті ж обставини, що і в цій справі, а саме,
що 13.07.2011 року біля будинку № 43 по вул.
Зеленогірській у м. Запоріжжі стояв
автомобіль «ВАЗ 21043», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить позивачу на праві власності і
на вказаний автомобіль неповнолітній
ОСОБА_6 скоїв наїзд на автомобілі
«Москвич». Саме ОСОБА_7 зразу після
вказаної ДТП запропонувала
відремонтувати пошкоджений автомобіль
позивача у свого знайомого ОСОБА_9, в
результаті того, що ремонт останнім
відбувався під відкритим небом біля 90
днів автомобіль позивача зазнав
додаткових пошкоджень. Позивач у тій
справі просив суд стягнути з ОСОБА_7 як
опікуна ОСОБА_6 матеріальну шкоду
спричинену йому в наслідок вказаного
ДТП та 10000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 29.05.2012 року, залишеним
16.08.2012 року без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
в задоволенні позову було відмовлено з
процесуальних підстав, а саме з підстав
ст. 1183 ЦК України оскільки відповідачем
у справі не може бути ОСОБА_7 (а.с. 10-13).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
встановлено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не підлягають
доказуванню при розгляді іншої справи,
у якій беруть участь ті самі особи, або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Оскільки судовим рішенням, що набрало
законної сили, у справі між тими ж
сторонами встановлено, що ОСОБА_7 не
може бути відповідачем
правовідносинах які склались, розгляд
спору з тих же підстав між тими ж
сторонами не можливий. А посилання
позивача на те, що на час розгляду іншої
вказаної справи йому не було відомо про
існування Постанови Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2011
року про притягнення ОСОБА_7 до
адміністративної відповідальності, не
може бути підставою для повторного
розгляду того ж спору, між тими ж
сторонами, з ти х же підстав.

Відповідно до п. 2 ст. 205 ЦПК України суд
закриває провадження у справі, якщо
набрало законної сили рішення суду,
ухвалене з приводу спору між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав.

Зважаючи на те, що є рішення суду з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав, оскаржуване рішення
суду в частині відмови у позові до
ОСОБА_7 на підставі п. 2 ст. 205, ч. 1 ст. 310
ЦПК України підлягає скасуванню із
закриттям провадження у справі в цій
частині позову.

Що стосується спору позивача з ОСОБА_6

Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦПК України
неповнолітні особи віком від
чотирнадцяти до вісімнадцяти років,
можуть особисто здійснювати цивільні
процесуальні права та виконувати свої
обов'язки в суді у справах, що виникають
з відносин, у яких вони особисто беруть
участь, якщо інше не встановлено
законом.

Так, як встановлено судом, 13.07.2011 року
біля будинку № 43 по вул. Зеленогірській
у м. Запоріжжі стояв автомобіль «ВАЗ
21043», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, який належить позивачу на праві
власності. На вказаний автомобіль
неповнолітній ОСОБА_6 у віці на той час
14 років скоїв наїзд на автомобілі
«Москвич».

Вказаний факт підтверджений
матеріалами адміністративної справ,
фотознімками наданими позивачем з
місця ДТП, та не спростовується
відповідачем.

Позивач в обгрунтвання позову
посилався на, те що відповідач ОСОБА_6
завдав йому майнової шкоди в
результаті його неякісного ремонту.

При цьому вказав, що саме ОСОБА_7 зразу
після вказаної ДТП запропонувала
відремонтувати пошкоджений автомобіль
позивача у свого знайомого ОСОБА_9, в
результаті того, що ремонт останнім
відбувався під відкритим небом біля 90
днів автомобіль позивача зазнав
додаткових пошкоджень.

На підтвердження позовних вимог щодо
стягнення з неповнолітнього ОСОБА_6
матеріальної шкоди позивач надав звіт
автотоварознавця №41/13 від 08.07.2013 року,
тобто складений ТОВ
«Автогазпромсервіс» майже через 2 роки
після вказаної ДТП (а.с. 20-27).

Відповідно до вказаного звіту метою
оцінки є визначення вартості
матеріальної шкоди, завданої
володільцю «ВАЗ 21043», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, в
результаті його неякісного
відновлення (а.с. 20). Визначений у звіті
розмір шкоди відповідає меті оцінки.

Згідно з ч. 3 ст. 33 ЦК України
неповнолітня особа несе
відповідальність за шкоду, завдану нею
іншій особі, відповідно до статті 1179
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1179 ЦК України
неповнолітня особа (у віці від
чотирнадцяти до вісімнадцяти років)
відповідає за завдану нею шкоду
самостійно на загальних підставах.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

За ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини
іншої особи, відшкодовується винною
особою;

2) за наявності вини лише особи, якій
завдано шкоди, вона їй не
відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб,
діяльністю яких було завдано шкоди,
розмір відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Таким чином виходячи з аналізу
вказаних норм законодавства особа
відповідає лише за шкоду яку завдано в
результаті саме її дій.

Жодних доказів того, що саме діями
ОСОБА_6 проведено неякісний ремонт
автомобіля не надано, оскільки і на це
посилається сам відповідач, ОСОБА_6
автомобіль не ремонтував. Позивачем не
надано і жодних доказів щодо
визначення розміру матеріальної шкоди
завданої в результаті самого ДТП.
Оскільки вказаним звітом товарознавця
визначався лише розмір шкоди в
результаті неякісного ремонту, він не
може бути доказом визначення розміру
шкоди завданої в результаті ДТП.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Статтею 10
ЦПК України передбачено, що кожна із
сторін повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. За приписами
ч. 4 ст. 60 ЦПК України рішення суду не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто в справі є доведеним факт
завдання матеріальної шкоди
позивачеві діями неповнолітнього
ОСОБА_6 саме в момент ДТП, однак розмір
цієї шкоди позивачем не доведено. Тим
більше, що він за позовом просив
стягнути шкоду завдану не в момент ДТП
а в результаті неякісного ремонту
автомобіля після ДТП.

Тому судом першої інстанції в частині
стягнення матеріальної шкоди в
результаті неякісного ремонту та
додаткових витрат в зв'язку з цим вірно
відмовлено в позові до ОСОБА_6 за
недоведеністю.

Що стосується стягнення з відповідача
ОСОБА_6 на користь позивача завданої
ним моральної шкоди до в цій частині, на
думку колегії суддів, позов підлягає
частковому задоволенню.

Як встановлено судом, і не
спростовувалось відповідачем, ДТП
відбулось за вини неповнолітнього
ОСОБА_6

Відповідно до Постанови Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2011
року ОСОБА_6 13.07.2011 року скоїв
адміністративне правопорушення,
передбачене ст.ст. 124, 126 КУпАП.

У справі є доведеним факт завдання
позивачеві діями відповідача в момент
ДТП моральної шкоди, і він відповідачем
не спростовувався.

Так відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31
березня 1995 року суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

З огляду на викладене та наявних
доказів в матеріалах справи: постанови
суду, наявного пошкодження автомобіля
який викликав неможливість його
експлуатації тривалий час, в
результаті чого змінився сталий ритм
життя позивача, відсутність
відшкодування шкоди відповідачем
тривалий час, наявність психічних
переживань в результаті пошкодження
майна через тяжкий матеріальний стан,
апеляційний суд вважає, що достатнім
розміром для компенсації моральної
шкоди, враховуються вимоги розумності
і справедливості є - 1000 грн.

Таким чином рішення суду першої
інстанції в частині відмови в позові до
ОСОБА_6 про стягнення з останнього
моральної шкоди підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення про часткове задоволення
позову у вказаному розмірі.

Оскільки, фактично позивачем вимоги до
ОСОБА_6 про стягнення майнової шкоди
спричиненої в момент ДТП (а не в
результаті неякісного ремонту) не
заявлялись, у нього залишається право
звернутись до суду з таким позовом, у
випадку наявності відповідних доказів
у межах загального трирічного строку
позовної давності який збігає 13.07.2014
року, а також залишається право на
звернення до суду з позовом до особи
яка безпосередньо проводила ремонтні
роботи, які позивач вважає, що вони були
виконані неякісно.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 04 лютого 2014 року у цій
справі скасувати в частині відмови в
позові до ОСОБА_7 та в частині відмови в
позові до ОСОБА_6 про стягнення з
останнього моральної шкоди.

Провадження у справі в частині вимог
ОСОБА_5 до ОСОБА_7 закрити.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 в частині
стягнення моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_5 1000 грн. в рахунок
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, та 344,11 грн. в рахунок
відшкодування витрат на сплату
судового збору.

Решту рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: