Справа № 363/3996/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,при
секретарі Квашиній А.Г.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Вишгороді цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя
та поділ майна подружжя,

встановив:

позивачка звернулася до суду за
даним позовом, посилаючись на те, що з 07
січня 1990 року перебуває з відповідачем
у зареєстрованому шлюбі. В 1994 році за
спільні кошти ними побудовано будинок,
який знаходиться в АДРЕСА_1 Крім того
під будинком відповідачем
приватизовано земельну ділянку площею
0,1566 га, з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку (державний акт серії
ЯЕ №107481, виданий 08 квітня 2010 року,
кадастровий номер - :02:0770053).
Оскільки майно оформлено тільки на
відповідача, звернулася до суду із
даною позовною заявою, в якій просить
визнати вказане майно спільною
сумісною власністю подружжя та визнати
за нею право власності на ? його
частину.

Представник позивачки в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити з викладених у позові
підстав.

В судовому засіданні відповідач
проти позову не заперечував. Зазначив,
що не проти визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя та
оформлення його частини на позивачку,
що має значення в разі його
успадкування іншими родичами.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного.

Зі справи встановлено, що подружжя
Мазур зареєстрували шлюб 07 січня 1990
року.

Станом на час розгляду справи шлюб між
сторонами не розірвано.

За час шлюбу сторони набули у спільну
сумісну власність будинок АДРЕСА_1 та
земельну ділянку площею 0,1566 га, з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
що розташована за адресою - АДРЕСА_1
(державний акт серії ЯЕ №107481, виданий 08
квітня 2010 року, кадастровий номер -
:02:0770053).

Згідно даних державного акту на право
власності на земельну ділянку,
технічного паспорту, будинкової книги
та свідоцтва про право особистої
власності на жилий будинок від 25 лютого
1994 року власником будинку та земельної
ділянки є відповідач ОСОБА_4

Спірний будинок прийнято в
експлуатацію 02 квітня 1993 року та на
підставі рішення виконавчого комітету
Новопетрівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області № 17 від 22 квітня 1993 року
зареєстровано право власності на
нього, що вбачається із даних
технічного паспорту на будинок та
свідоцтва на право особистої власності
на жилий будинок.

З даних технічного паспорту та
будинкової книги вбачається, що
спірний будинок має АДРЕСА_1.

Земельну ділянку під будинком
приватизовано відповідачем на
підставі рішення 7 сесії V скликання
Новопетрівської сільської ради №1-36
від 06 жовтня 2006 року, про що 08 квітня 2010
року видано державний акт серії ЯЕ
№107481.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ч. 1 ст. 61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
вільності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Згідно вимог ч. 1 ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Оскільки земельна ділянка
приватизована відповідачем 08 квітня 2010
року, коли п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України щодо
статусу приватизованої земельної
ділянки, як особистого майна одного з
подружжя, набув чинності лише 13 червня
2012 року, а тому зворотної сили до
правовідносин в цій справі не має.

Відтак вказане майно є спільним
сумісним, яке залишається у спільній
власності сторін разом із визначенням
часток у ньому кожного з подружжя.

Визнання зазначеного права позивачці
необхідно для правильного вирішення
питання про його успадкування іншими
родичами.

Враховуючі викладене, суд доходить
висновку, що спірний будинок та
земельну ділянку слід визнати спільною
сумісною власністю подружжя Мазур та
визнати, що кожному з них на праві
власності належить по ? частині
спірного майна.

За таких обставин судом встановлено, що
заявлене право позивачки підлягає
визнанню, а пред'явлений позов -
задоволенню.

На підставі викладеного і
керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити.

Визнати будинок АДРЕСА_1 та земельну
ділянку площею 0,1566 га, з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку, що
розташована за адресою - АДРЕСА_1
(державний акт серії ЯЕ №107481, виданий 08
квітня 2010 року, кадастровий номер -
:02:0770053) спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право
власності на ? частину кожному на
будинок АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право
власності на ? частину кожному на
земельну ділянку площею 0,1566 га, з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
що розташована за адресою - АДРЕСА_1
(державний акт серії ЯЕ №107481, виданий 08
квітня 2010 року, кадастровий номер -
:02:0770053).

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області протягом 10 днів
з дня його проголошення шляхом подання
в зазначений строк апеляційної скарги
через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя