Справа № 1910/1430/2012
Провадження № 2/602/64/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. Лановецький
районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого
Радосюка А. В.

при секретарі
Костюк О. М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, представника
відповідача - адвоката ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4, представника
відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Ланівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення грошових
коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з
позовом до відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в
сумі 32895 Євро, що в еквіваленті до
національної валюти становить 340783, 20
грн., в тому числі 8500 Євро (88057,68 грн.)
основного боргу, 24161,25 Євро (250303,95 грн.)
процентів за користування коштами та
233,75 Євро (2421,58 грн.) три проценти річних
від простроченої суми. В обґрунтування
своїх вимог позивач вказує, що 09 грудня
2009 року відповідач ОСОБА_2 взяла в
неї в борг грошову суму в розмірі 8500
Євро на придбання нежитлових
приміщень, які розташовані в АДРЕСА_1,
про що написала відповідну розписку.
Вказані кошти відповідач ОСОБА_2
зобов'язувалася повернути не пізніше 01
січня 2012 року, однак кошти до даної дати
не повернула і в добровільному порядку
повертати їх відмовляється. На час
отримання коштів ОСОБА_2 В перебувала в
шлюбі з ОСОБА_4 і використала
вказані кошти для інтересів сім'ї, а
саме на придбання вищевказаних
нежитлових будівель. Враховуючи те, що
майно, яке було придбане за позичені в
неї кошти, поділено між відповідачами в
судовому порядку, тому вона просить суд
стягнути в її користь борг з
відповідачів в рівних долях та
покласти на відповідачів судові
витрати по справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_6,
яка була присутня на попередніх
судових засіданнях, та представник
позивача ОСОБА_1, пославшись на те, що
відповідачі станом на 11.02.2014 року не
повернули позичених коштів, збільшили
позовні вимоги і просили суд стягнути з
відповідачів в рівних долях по 20761,25
Євро, що в еквіваленті до національної
валюти становить 242176, 95 грн., в тому
числі по 4250 Євро основного боргу, 16245,625
Євро процентів за користування коштами
та 265,625 Євро трьох процентів річних від
простроченої суми, а всього разом 41522,50
Євро. Крім того, позивач та її
представник просять суд покласти
судові витрати на відповідачів. При
цьому, вони послалися на обставини,
вказані в позовній заяві. Також,
позивач ОСОБА_6 пояснила, що відповідач
ОСОБА_2 є її дочкою і позичені кошти
витратила на потреби сім'ї, а саме на
придбання вказаної нерухомості. На
придбання майна у відповідачів коштів
не було, а тому звернулися до неї щодо
позики.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник -
адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача її частки боргу визнали
повністю і не заперечували щодо
задоволення позову. Крім того, ОСОБА_2
пояснила, що заробітна плата її та
відповідача ОСОБА_2 йшла на потреби
сім'ї, а саме для побутових питань.
Грошових коштів на придбання
нерухомого майна вони не мали, а тому
були змушені їх позичити в її матері
ОСОБА_6. Грошові кошти вона позичала за
згодою свого бувшого чоловіка ОСОБА_4,
який був присутній в момент написання
нею розписки, однак відмовився її
підписувати. За позичені кошти нею було
придбане майно, яке в подальшому було
визнане спільною сумісною власністю
подружжя і поділене судом порівну між
нею та її бувшим чоловіком ОСОБА_4.
Станом на даний час ні вона, ні її
бувший чоловік позичених грошей не
повернули.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнали і просили суд в
задоволенні позову в частині стягнення
з нього грошових коштів відмовити. При
цьому, відповідач ОСОБА_2 ствердив, що
на час придбання нерухомого майна в
грудні 2009 року його сім'я мала власні
заощадження, які були використані на
дану покупку. Жодних грошових коштів
він у ОСОБА_6 не позичав, розписки не
підписував, дозволу ОСОБА_2 на позику
він не надавав. Про дану розписку йому
стало відомо в грудні 2012 року після
звернення позивача до суду. При
написанні даної розписки він присутній
не був і стороною по ній не виступає.
Куди його бувша дружина використала
дані кошти він не знає, оскільки спірне
нерухоме майно було придбане за їх
власні заощадження і потреби в позиці
додаткових коштів в них не було.
Вважають дану розписку намаганням його
бувшої дружини збільшити належну їй
частку в спільному майні подружжя.

Вислухавши пояснення сторін, покази
свідка, дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши здобуті докази, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного Кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики вважається
укладеним з моменту передачі грошей.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України
встановлено, що на підтвердження
укладеного договору позики та його
умов може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
засвідчує передачу наймодавцем певної
грошової суми.

З розписки від 09 грудня 2009 року видно,
що відповідач ОСОБА_2 позичила та
отримала від позивача ОСОБА_6 8500 Євро
для придбання та оплати вартості
нежитлових приміщень, що розташовані в
АДРЕСА_1, право на який вона отримала на
аукціоні з продажу об'єктів відповідно
до протоколу №3 проведення аукціону,
який затверджено директором
Тернопільської філії ВАТ «Укртелеком»
30 листопада 2009 року. Борг зобов'язалась
повернути в строк не пізніше 01 січня 2012
року. Розписка підписана ОСОБА_2, що нею
було визнано в судовому засіданні.

Такими чином, між позивачем ОСОБА_6 та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
договір позики.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

За змістом ч.1 ст.1048 позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Згідно з частиною 1 ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

На підставі частини 1 статті 625 ЦК
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 на даний час борг позивачу не
повернула, чим порушила взяті на себе
зобов'язання, в зв'язку з чим сума боргу
становить 8500 Євро, що становить 99151,25
грн., з розрахунку 1166,4854 грн. за 100 Євро,
згідно офіційного курсу НБУ станом на
11.02.2014 року.

Разом з тим, позивачем при проведенні
розрахунку процентів за користування
грошовими коштами ( 32491,25 Євро) невірно
проведено даний розрахунок, в зв'язку з
чим суд оцінює його критично та не
приймає до уваги.

Сума процентів за користування чужими
грошовими коштами становить 2707,58 Євро,
що становить 31583,52 грн. з розрахунку
1166,4854 грн. за 100 Євро, згідно офіційного
курсу НБУ станом на 11.02.2014 року.

За період з 09.12.2009 року по 07.06.2010 року
розмір процентів становить 363,02 Євро
(8500х10,25/100/12х5 місяців).

За період з 08.06.2010 року по 07.07.2010 року
розмір процентів становить 67,29 Євро
(8500х9,5/100/12х1 місяць).

За період з 08.07.2010 року по 09.08.2010 року
розмір процентів становить 60,20 Євро
(8500х8,5/100/12х1 місяць).

За період з 10.08.2010 року по 22.03.2012 року
розмір процентів становить 1097,91 Євро
(8500х7,75/100/12х20 місяців).

За період з 23.03.2012 року по 09.06.2013 року
розмір процентів становить 743,75 Євро
(8500х7,5/100/12х14 місяців).

За період з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року
розмір процентів становить 99,16 Євро
(8500х7,0/100/12х2 місяці).

За період з 13.08.2013 року по 11.02.2014 року
розмір процентів становить 276,25 Євро
(8500х6,5/100/12х6 місяців).

Три відсотки річних за весь період
прострочення з 02.01.2012 року по 11.02.2014 року
(25 місяців) становлять 531,25 Євро, що
становить 6196,95 грн., з розрахунку 1166,4854
грн. за 100 Євро, згідно офіційного курсу
НБУ станом на 11.02.2014 року.

Таким чином, суд приходить до
переконання, що у даному випадку мають
місце порушення відповідачем ОСОБА_2
прав позивача, які підлягають захисту
шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_6 суми боргу за договором позики у
розмірі 136931,72 грн., в тому числі: 99151,25
грн. суми основного боргу, 31583,52 грн.
процентів за користування грошовими
коштами та 6196,95 грн. трьох відсотків
річних від простроченої суми.

В частині стягнення боргу з
відповідача ОСОБА_4 необхідно
відмовити виходячи зі слідуючого.

Одними з основних принципів цивільного
процесу є принципи змагальності сторін
і диспозитивності цивільного
судочинства, що викладені у ст.ст. 10, 11
ЦПК України, відповідно до яких
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом. Суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно ст. 61 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України
при укладенні договору одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Для
укладення одним із подружжя договорів
стосовно цінного майна згода другого з
подружжя має бути подана письмово.
Договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Слід зазначити, що норма ч.4 ст.65 СК
України охороняє одного з подружжя від
недобросовісності з боку своєї дружини
чи чоловіка. Вона зумовлена
непоодинокими випадками, коли вимога,
заснована на договорі, який уклав один
із подружжя, безпідставно
пред'являлася і до другого з подружжя.

Судом встановлено, що сторони по справі
перебували в зареєстрованому шлюбі з
09.11.2001 року, який було розірвано
рішенням Лановецького районного суду
від 10.04.2012 року. Рішення суду не
оскаржувалося і набрало законної сили
в порядку та строки визначені статтями
223, 294 ЦПК України.

Відповідно до договору
купівлі-продажу від 04 грудня 2009 року
ОСОБА_2 придбала у Відкритого
акціонерного товариства «Укртелеком»
за 93324,00 грн. нежитлові будівлі, а саме
будівлю гаражів, будівлю складу та
приміщення ЛТД, які розташовані в
АДРЕСА_1. До даного договору наявна
нотаріально посвідчена згода
відповідача ОСОБА_4 на його укладення.

Рішенням Лановецького районного
суду Тернопільської області від 01
березня 2013 року визнано за .ОСОБА_4
право власності, як на частку спільного
майна подружжя, на ? частину житлового
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1; ?
частину нежитлової будівлі - будівлі
гаражів, що знаходяться в АДРЕСА_1 та
визнано за .ОСОБА_2 право власності, як
на частку спільного майна подружжя, на ?
частину житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1; ? частину
нежитлової будівлі - будівлі гаражів,
що знаходяться в АДРЕСА_1; нежитлову
будівлю - будівлю складу, що
розташований в АДРЕСА_1.

З боргової розписки від 09 грудня 2009
року вбачається, що гроші отримала
відповідач ОСОБА_2, на розписці є її
підпис. На вказаній розписці підпису
відповідача ОСОБА_4 не має. Інших
доказів надання письмової згоди
відповідача ОСОБА_4 на отримання позики
суду не надано. Таким чином, відповідач
ОСОБА_4 не є стороною в даному
договорі позики.

Згідно квитанції від 09 грудня 2009 року
ОСОБА_2 в цей день було здійснено
валютно-обмінну операцію, а саме 8500
Євро на 100300 гривень (а.с.14).

Відповідно до квитанції від 09 грудня 2009
року ОСОБА_2 було здійснено оплату за
куплене нерухоме майно, згідно
договору-купівлі продажу від 04.12.2009
року, в сумі 89082,00 грн. (а.с.15).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
показав, що він є бувшим чоловіком
позивача ОСОБА_6, батьком відповідача
ОСОБА_2 та бувшим тестем відповідача
ОСОБА_4. 09 грудня 2009 року його дочка
позичила в нього та його дружини ОСОБА_6
грошові кошти в сумі 8500 Євро на купівлю
нерухомого майна, право на придбання
якого вона виграла на аукціоні. Дані
кошти вона позичала, оскільки з
чоловіком власних заощаджень не мали.
При позиченні коштів він присутній не
був, а лише допомагав дочці здійснити
їх обмін в банку на гривні. Зі слів
дочки її чоловік ОСОБА_4 був присутній
при написанні розписки та отриманні
грошових коштів і надав свою усну згоду
на даний правочин, однак відмовився
підписувати розписку.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обгрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи те, що в даному випадку
договір позики укладався стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
мала бути письмовою, то при відсутності
такої письмової згоди її надання може
підтверджуватися письмовими доказами,
засобами аудіо-, відеозапису та іншими
доказами.

Підтвердження цієї обставини показами
свідка не допускається (ст.218 ЦК
України).

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
суд критично оцінює покази свідка
ОСОБА_7 про те, що відповідач ОСОБА_4
надавав свою згоду на укладення його
дружиною ОСОБА_2 договору позики від
09.12.2009 року. Крім того, свідок не був
присутній при укладенні даного
договору і йому про нього стало відомо
зі слів відповідача ОСОБА_2. Також,
свідок в період укладення договору
позики був чоловіком позивача ОСОБА_6
та є батьком відповідача ОСОБА_2 і
відповідно заінтересований в
результаті розгляду даної справи.

Крім того, суду не надано належних
доказів, що отримані ОСОБА_2 кошти від
ОСОБА_6 були використані в інтересах
сім'ї. Факт, що спірне майно згідно
рішення суду від 01 березня 2013 року було
поділене між відповідачами по справі
та квитанції про валютно-обмінну
операцію та оплату вартості нерухомого
майна не можуть свідчити про те, що
кошти отримані ОСОБА_2 від ОСОБА_6 були
використані для придбання даного
нерухомого майна. Будь-яких доказів
використання відповідачем ОСОБА_2
коштів в інтересах сім'ї позивачем
ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 суду
не надано. Тому, суд вважає, що
позивачем не доведено, що отримані в
неї відповідачем ОСОБА_2 кошти, були
використані в інтересах їх сім'ї.

Також, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за
період перебування в шлюбі працювали і
отримували заробітну плату, а отже
могли заробити грошові кошти необхідні
для оплати вартості придбаного
нерухомого майна. Факт праці
відповідачів в період шлюбу
стверджується їхніми поясненнями,
наданими в судовому засіданні та
розрахунковими листами, які наявні в
матеріалах справи.

Згідно п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійним та поділ спільного майна
подружжя» до складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язання, що
виникли в інтересах сім'ї. З рішення
Лановецького районного суду
Тернопільської області від 01 березня
2013 року, яким було розподілене майно
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 видно, що сторони не
заявляли про наявність боргів в їх
сім'ї та дані борги не були предметом
розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що незаперечних доказів
про те, що саме отримані за договором
позики кошти були використані для
сплати за придбані за договором
купівлі-продажу нежитлові будівлі,
укладеним 04 грудня 2009 року, не подано,
позивач ОСОБА_6 є матір'ю відповідача
ОСОБА_2 і відповідно обидві
заінтересовані стягненні грошових
коштів з відповідача ОСОБА_4, на
розписці про позику коштів відсутня
письмова згода відповідача ОСОБА_4, яка
є єдиним передбаченим законом доказом
для даних правовідносин, а тому в
задоволенні позову в частині стягнення
грошових коштів з відповідача
ОСОБА_4 слід відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Відповідачем ОСОБА_4 при поданні
апеляційної та касаційної скарги по
даній справі було сплачено судовий
збір в розмірі відповідно 1609,50 грн. та
2254,00 грн., а всього 3863,50 грн., згідно
квитанції №4 від 21.06.2013 року (а.с.147) та
квитанції №16233697 від 30.07.2013 року (а.с.178).

На підставі ст.88 ЦПК України,
враховуючи пропорційність задоволених
та відмовлених вимог, суд вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_6 1369,31 грн. сплаченого судового
збору та стягнути з ОСОБА_6 в користь
ОСОБА_4 3863,50 грн. сплаченого судового
збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 218, 526, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК
України, ст.65 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
користь ОСОБА_6 136931 (сто тридцять шість
тисяч дев'ятсот тридцять одну) гривню 72
копійки боргу за договором позики від 09
грудня 2009 року (в тому числі: 99151,25 грн.
суми основного боргу, 31583,52 грн.
процентів за користування грошовими
коштами та 6196,95 грн. трьох відсотків
річних від простроченої суми) та 1369
гривень 31 копійку сплаченого судового
збору.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь
ОСОБА_4 3863 гривні 50 копійок сплаченого
судового збору.

Дане рішення може бути оскаржено
до апеляційного суду Тернопільської
області через Лановецький районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги на
рішення суду протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Дане рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: А. В. Радосюк