Справа №
№
провадження: 2/230/49/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року Єнакіївський міський
суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

при секретарі - Здебської Т.М.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Малової Р.Є.,
Копитової Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Єнакієве
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Донецькобленерго» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до відповідача Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди. В
обґрунтування позовних вимог позивач
вказує, що вона є власником будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1. 29
червня 2013 року в результаті подачі до
електромережі підвищеної напруги у
будинку та по вулиці Бураковка виник
стрибок напруги, внаслідок чого вийшли
з ладу холодильник, телевізор, тюнер,
комп'ютер, пральна машина та газовий
котел. 01 липня 2013 року позивач
звернулася до відповідача з заявою про
сплату завданої шкоди. Також позивач
вимушена була звернутись до майстерні
з ремонту побутової техніки, де
складена довідка технічного огляду, з
якої вбачається, що у побутовій техніці
стався вихід з ладу блоку або модулю
живлення внаслідок різкого перепаду
напруги. Вартість ремонту техніки
склала 1 500,00 грн. Позивач вважає, що
через недбалі дії працівників
відповідача їй було завдано
матеріальної шкоди. Також позивач
вважає, що відповідачем завдана
моральна шкода, яка полягає у душевних
переживаннях через вихід з ладу
електроприладів, неможливістю
користуватися технікою, необхідністю
постійно звертатися до різних
організацій. За таких обставин позивач
просить стягнути з відповідача
матеріальну шкоду у сумі 1 500,00 грн. та на
відшкодування моральної шкоди 2 000,00
грн.

У судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги на
підставах, викладених у позові, просила
задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
пояснила, що акт-претензія, як
передбачено Правилами користування
електричною енергією для населення,
позивачем не складався, також
представника енергопостачальної
організації для складання та
підписання акту запрошено не було. Не
надано жодного належного доказу про
те, що у позивача була в наявності
побутова техніка, зазначена у позові,
а також те, що вказана техніка вийшла з
ладу саме через перепад напруги.
Позивачем не надано доказів вини
відповідача у спричиненні шкоди
позивачу через пошкодження побутових
приладів, оскільки надані ним докази не
підтверджують вини відповідача, а
висновок щодо причин пошкодження
побутових приладів виконаний особою,
яка не є експертом у цій галузі та не
має відповідної ліцензії для надання
таких висновків. Позивач не звертався
до відповідних спеціалізованих у цій
галузі установ, які мають ліцензію на
здійснення діяльності щодо надання
таких висновків, в яких має бути
зазначено, що причиною пошкодження
електричних приладів є підвищена
напруга. Перевантаження електромережі
могло статись через порушення норм
експлуатації побутових та інших
електричних приладів споживачем. Також
зазначила, що вимога позивача про
відшкодування моральної шкоди
безпідставна. За таких обставин
просила відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 суду
пояснив, що він працює головним
інженером Єнакіївського РЕМ
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Донецькобленерго», позивач
звернулась з заявою про відшкодування
шкоди, на яку була надана відповідь, в
якій повідомлено про те, що перенапруга
в електричній мережі сталася через
форс-мажорні обставини, а саме: через
під хльост проводів гілками дерев, що
вросли в габаритний простір повітряної
лінії, а також поривчастий вітер.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні
пояснив суду, що він є фізичною
особою-підприємцем та займається
ремонтом електронної апаратури
побутового призначення, ремонтом
побутових приладів, у липні 2013 року до
нього звернулася позивач з приводу
ремонту побутової техніки. Під час
ремонту техніки було встановлено, що
причиною поломки є перенапруга в
електричній мережі. Побутова техніка
була відремонтована.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що
приймають участь у справі, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення на них, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, застосувавши до спірних
правовідносин відповідні норми
матеріального та процесуального права,
встановив наступні фактичні обставини
та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є власником будинку
АДРЕСА_1, в якому вона проживає, є
споживачем електричної енергії
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Донецькобленерго» (а.с. 4, 54-56).

Як вбачається з копії заяви ОСОБА_1,
адресована начальнику Єнакієвського
РЕМ, 29 червня 2013 року о 22 годині 30 хвилин
виникла перенапруга в електромережі
через що вийшли з ладу електроприлади
(а.с. 5).

12.08.2013 року Єнакієвським РЕМ Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго» надана відповідь на
звернення ОСОБА_1 (а.с. 57-58).

Відповідно до довідок технічного
огляду та перевірки пральної машини,
газового котлу, системного блоку, LCD TV,
холодильнику, вихід з ладу побутових
приладів стався внаслідок перенапруги
в електромережі (а.с. 7, 9, 11, 13, 15).

Актом № 10/07-1 від 10.07.2013 року
встановлено, що блок живлення
супутникового приймача вийшов з ладу
по причині перенапруги в електромережі
(а.с. 17).

Згідно товарних чеків, позивачем
витрачено за ремонт побутової техніки
280,00 грн., 400,00 грн., 150,00 грн., 400,00 грн., 120,00
грн. (а.с. 6, 8, 10, 11, 12, 14).

Товарним чеком від 10.07.2013 року
підтверджено оплату за ремонт
супутникового приймача 150,00 грн. (а.с. 16).

Заборгованість за електричну енергію
за адресою: АДРЕСА_1 відсутня (а.с. 22).

Ст. 6 Конвенції про захист прав людини
та основоположних свобод передбачено,
що кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи
незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу
України, за договором постачання
енергетичними та іншими ресурсами
через приєднану мережу одна сторона
(постачальник) зобов'язується надавати
другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України
«Про електроенергетику»,
енергопостачальники зобов'язані
забезпечувати надійне та якісне
постачання електричної енергії згідно
з умовами ліцензій та договорів.

Статтею 25 вказаного Закону
передбачено, що споживачі електричної
енергії, серед іншого, мають право на
отримання електричної енергії, якісні
характеристики якої визначені
державними стандартами, відшкодування
збитків, заподіяних внаслідок
порушення його прав, згідно з
законодавством.

Відповідно до пунктів 49-52 Правил
користування електричною енергією для
населення, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 26 липня
1999 року № 1357, у разі порушення
енергопостачальником умов договору
споживач викликає представника
енергопостачальника для складання та
підписання акта-претензії споживача, в
якому зазначаються терміни, види,
відхилення показників з надання послуг
тощо. Акт-претензія складається
споживачем та представником
енергопостачальника і скріплюється
їхніми підписами. У разі неприбуття
представника енергопостачальника
протягом 3 днів з дня звернення у
містах або 7 днів - у сільській
місцевості споживач має право скласти
акт-претензію у довільній формі. У разі
відмови представника
енергопостачальника від підписання
акта, акт вважається дійсним, якщо
його підписали не менше ніж три
споживачі або споживач і виборна особа
будинкового, вуличного, квартального
чи іншого органу самоврядування.
Акт-претензія споживача подається
енергопостачальнику, який у
десятиденний термін усуває недоліки
або надає споживачеві обґрунтовану
відмову щодо задоволення його
претензій. У разі відмови
енергопостачальника провести
необхідні заміри параметрів якості
електричної енергії споживач має
право сам організувати проведення
таких замірів. Проводити заміри

параметрів якості електроенергії може
організація, яка має відповідні
повноваження або дозволи. У цьому
випадку енергопостачальник повинен
відшкодувати витрати споживача.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов`язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 614
Цивільного кодексу України, особа, яка
порушила зобов`язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного
кодексу України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз'яснює п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» від
27 березня 1992 року № 6 (з відповідними
змінами та доповненнями), шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу
України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Як роз'яснено у п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», спори про
відшкодування заподіяної фізичній чи
юридичній особі моральної (немайнової)
шкоди розглядається зокрема: коли
право на її відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
Конституції або випливає з її положень;
у випадках, передбачених статтями 7, 440-1
Цивільного кодексу (1963 року) та іншим
законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону
«Про інформацію», ст. 44 Закону «Про
авторське право і суміжні права»); при
порушенні зобов'язання, які підпадають
під дію Закону «Про захист прав
споживачів» чи інших законів, що
регулюють такі зобов'язання і
передбачають відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 5 наведеної Постанови Пленуму
Верховного Суду України, обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Для з'ясування обставин, що мають
значення при вирішенні спору, який
виник між сторонами, необхідні
спеціальні знання у галузі науки,
техніки, ремесла тощо. Під час розгляду
справи сторонами заяв про призначення
відповідної судової технічної та
товарознавчої експертиз в порядку,
передбаченому ст. 143 Цивільного
процесуального кодексу України, не
подавалось.

Тому суд бере до уваги заперечення
представника відповідача щодо
належності та допустимості наданих
позивачем доказів, зокрема, довідки
технічного огляду та перевірки
виробів, наданих Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6 (а.с. 7, 9, 11, 13,
15) та акту на предмет обстеження
електроустановок, складеного Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_7
(а.с. 17), оскільки з них не вбачається
можливим достовірно встановити, коли
саме та в результаті яких та чиїх
протиправних дій чи бездіяльності
сталось пошкодження побутової техніки
позивача, а також оскільки вказані
фізичні особи-підприємці не є
експертами і проведення такого
дослідження не стосується сфери їх
спеціальних знань.

Суду не надано доказів щодо наявності
відповідного дозволу (ліцензії) у
Фізичних осіб-підприємців ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 на здійснення діяльності з
надання таких висновків.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів про те,
що електроприлади вийшли з ладу
внаслідок перепаду напруги в
електромережі, а також позивачем не
надано доказів наявності в нього
електроприладів, зазначених у позові.

Крім того, позивачем не надано суду
акту-претензії про порушення
енергопостачальником умов договору
про надання якісної електроенергії,
оскільки ані споживачем, ані
представником енергопостачальника не
складався, так само як не зафіксовано
відмови у його складанні.

У відповідності до положень ст. 60
Цивільного процесуального кодексу
України, кожна сторона зобов`язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Аналізуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позивачем не надано
доказів спричинення їй матеріальних
збитків у вигляді вартості
пошкодженого і належного їй майна
неправомірними діями працівників
відповідача, а тому позов в частині
відшкодування матеріальних збитків
задоволенню не підлягає.

Вирішуючи позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди, суд
виходить з наступного.

Зі змісту ст. 23 Цивільного кодексу
України випливає, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 статті 25 Закону України «Про
електроенергетику» встановлено, що
захист прав споживачів електричної
енергії, а також механізм реалізації
захисту цих прав регулюються цим
Законом, Законами України «Про захист
прав споживачів», «Про захист

економічної конкуренції», «Про
енергозбереження», іншими
нормативно-правовими актами.

Зі змісту ч. 1 ст. 25 Закону України «Про
електроенергетику» та п. 41 Правил
користування електричною енергією для
населення вбачається, що споживач
електричної енергії має право на
відшкодування збитків, заподіяних
внаслідок порушення його прав, згідно
із законодавством.

Як визначено ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України, збитками є: 1) втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Законом України «Про
електроенергетику» та Правилами
користування електричною енергією для
населення не передбачено право
споживача електричної енергії на
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди при порушенні його прав
енергопостачальником.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
споживачі під час придбання,
замовлення або використання продукції,
яка реалізується на території України,
для задоволення своїх особистих потреб
мають право на відшкодування майнової
та моральної шкоди, завданої внаслідок
недоліків продукції (дефекту в
продукції), відповідно до закону.

Статтею 16 Закону України «Про захист
прав споживачів» встановлено, що шкода,
завдана внаслідок недоліків продукції
(дефекту в продукції), відшкодовується
відповідно до закону.

У судовому засіданні позивач не надала
суду будь-яких доказів на
підтвердження того, що шкоду її майну
було спричинено продукцією (товаром)
неналежної якості, яка разом з тим
становила небезпеку для життя та
здоров'я позивача.

Інших підстав для відшкодування
моральної шкоди при захисті прав
споживачів вказаним Законом не
передбачено.

У даних правовідносинах відшкодування
моральної шкоди є похідним від
результату розгляду позовних вимог про
відшкодування матеріальної шкоди, тому
у зв'язку з відмовою судом в цих
вимогах, позов в частині відшкодування
моральної шкоди також не підлягає
задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд,
оцінивши докази, надані сторонами у
справі, їх належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, дійшов висновку про
необґрунтованість та недоведеність
пред'явлених позивачем до відповідача
позовних вимог про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
спричиненої пошкодженням електричних
приладів через неналежне виконання
умов договору відповідачем, так само як
і не було доведено умов для настання
позадоговірної відповідальності
відповідача, оскільки наданими суду
доказами не підтверджується неналежне
виконання договірних зобов'язань
відповідачем щодо постачання позивачу
електричної енергії; наявність вини
відповідача у спричиненні шкоди
позивачу; наявність неправомірних дій
відповідача; наявність
безпосереднього причинного зв'язку між
будь-якими діями чи бездіяльністю
відповідача та завданою позивачу
майновою та моральною шкодою, тому у
задоволенні позовних вимог позивача
ОСОБА_1 до відповідача Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди слід
відмовити повністю.

Згідно з вимогами ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України,
судовий збір слід компенсувати за
рахунок держави, оскільки суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог, а позивач на підставі
Закону України «Про судовий збір» була
звільнена від сплати судового збору
при подачі позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 22, 23, 610,614, 714, 1166, 1167 Цивільного
кодексу України, ст. 24, 25 Закону України
«Про електроенергетику» п.п. 41, 49-52
Правил користування електричною
енергією для населення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1357 від 26.07.1999 року, ст.ст. 3-8, 10, 11, 57-60, 77,
88, 197, 209, 212-215, 218, 222, 223, 292, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Донецькобленерго» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - відмовити у повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Єнакіївський міський суд
Донецької області у десятиденний строк
з дня проголошення рішення. Особи, які
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення
складені, підписані у нарадчій кімнаті
та проголошені у судовому засіданні 10
квітня 2014 року.

Повний текст рішення суду виготовлений
14 квітня 2014 року.

Суддя Єнакіївського міського суду

Донецької області
Л.В.
Мелещенко