Справа №: 343/3641/13-ц
Провадження №: 2/0343/98/14
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року м. Долина

Долинський районний суд
Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої судді -
Монташевич С. М.,

секретаря -
Менделяк А. І.,

адвоката -
ОСОБА_1,

розглянувши у вiдкритому судовому
засiданнi в залі Долинського районного
суду Івано-Франківської області справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,-

В С
Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його
користь борг за кредитним договором
без номера від 24.11.2007 року в розмірі
13176,36 грн. та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 24.11.2007 року
між ПАТ КБ "ПриватБанк" та
відповідачкою ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір, згідно якого
остання отримала кредит в розмірі 0,00
грн. (з подальшим його збільшенням до
3500,00 грн.) у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму
заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між нею та банком договір, про
що свідчить підпис відповідачки у
заяві.

ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов"язання за
договором виконав. Відповідачка не
надала своєчасно банку грошові кошти
для погашення заборгованості за
кредитом, відсотками, а також іншими
витратами відповідно до умов договору.

У зв"язку зі зазначеним порушенням
зобов"язань за кредитним договором
відповідачка станом на 31.10.2013 року має
заборгованість 13176,36 грн., яка
складається з наступного: 2720,94 грн. -
заборгованість за кредитом, 9351,78 грн. -
заборгованість по процентах за
користування кредитом; а також штрафи
відповідно до пункту 5.3 Умов та правил
надання банківських послуг: 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина) та 603,64 грн. -
штраф (процентна складова).

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
зіславшись на вищевикладені обставини.
Додатково пояснив, що п. 9.12 Умов та
правил надання банківських послуг
передбачено, що договір діє протягом 12
місяців, а якщо сторони договору не
заявляють про його припинення, він
пролонгується на такий самий строк. Ця
норма продовжує діяти і може
застосовуватися повторно, поки хоча б
одна зі сторін не заявить про
припинення договору. Відповідно до
заяви відповідачки, їй було надано два
кредити: один - споживчий, а інший -
шляхом видачі кредитної карточки.
Другий кредит і є предметом розгляду у
даній справі. Згідно п. 6.7 Умов клієнт
сам повинен слідкувати за
заборгованістю. Крім того, працівники
банку неодноразово зв"язувалися з
боржником по телефону і повідомляли
про заборгованість. Банку було відомо,
що боржник не сплачує кошти, про що її
повідомлялося.

Кредитний ліміт було встановлено у
розмірі 3000,00 грн., оскільки банк в
односторонньому порядку згідно Умов
має право збільшувати цей ліміт. Термін
дії картки 2 роки, про це зазначено на
самій картці.

Просив позов задоволити.

Вiдповiдачка та її представник в
судовому засіданні позов не визнали,
пояснивши, що згідно заяви ОСОБА_2 ліміт
на кредитній картці 0,00 грн. При
оформленні споживчого кредиту, їй була
видана кредитна картка в конверті. З
Умовами, на які посилається позивач, її
ніхто не знайомив, їх їй не давали.
Впродовж дії картки її ніхто не
повідомляв про поступлені та зняті
кошти, про нараховані проценти та про
розмір заборгованості. Карткою вона
користувалася, проте строк її дії давно
закінчився, не заперечила, що кредитна
картка їй була видана терміном на 2
роки, та що іншої картки вона не
отримувала. Після закінчення дії
картки банк з вимогою про повернення
боргу за цією карткою до неї не
звертався. Просили застовувати строк
позовної давності та відмовити у
позові.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши здобуті та перевірені в
судовому засіданні докази, вважає, що
позов не підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

Ст. 1054 Цивільного кодексу України
передбачає, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного
кодексу України до відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 цієї глави (тобто,
положення про договір позики), якщо
інше не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог,що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлено строк
(термін) його виконання, воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що 24.11.2007 року ОСОБА_2
звернулася з письмовою заявою №
ІFXRFО10450172 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про
надання їй споживчого кредиту в
розмірі 1166,74 грн., а також кредитки
"Універсальна" з кредитним лімітом 0,00
грн., базовою процентною ставкою за
кредитом 3 % на місяць на залишок
заборгованості, заборгованість за якою
є предметом позову у даній справі. У
заяві відповідачка висловила згоду з
тим, що заява разом із Пам"яткою
клієнта, Умовами та правилами надння
банківських послуг, а також Тарифами
складає між нею та банком договір про
надання банківських послуг. Банк має
право в будь-який момент збільшити,
зменшити чи скасувти кредитний ліміт.

Строк дії кредитної карточки, яка була
видана ОСОБА_2, як пояснив представник
позивача, становив 2 роки, про що було
зазначено на лицевій стороні карточки
після слів MONTH з вказівкою на місяць та
рік закінчення стоку її дії. Дану
обставину не заперечила відповідачка,
яка також пояснила, що карточка у неї не
збереглася, а тому представити її суду
не має можливості.

Як встановлено в п. 3.1.1 Правил
користування платіжною карткою строк
дії картки вказаний на лицевівй
стороні картки (місяць і рік). Картка
дійсна до останнього календарного дня
вказаного місяця.

Згідно п. 3.1.3 цих Правил після
закінчення строку дії картка
продовжується банком на новий строк
(шляхом надання клієнту картки з новим
строком дії, якщо раніше (до початку
місяця закінчення строку дії картки) не
поступало письмової заяви держателя
про закриття картрахунку.

У п. 3.1.5 Правил зазначено, що заказані
клієнтом картки, в тому числі
продовжені з новим строком дії, але не
отримані, зберігаються в банку для
видачі клієнту по кредитній схемі - 6
місяців.

Даних про видачу ПАТ КБ "ПриватБанк"
ОСОБА_2 картки з новим строком дії суду
не представлено.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Ст. 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ч. 1, 5 ст. 261 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. За зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання. За
зобов"язаннями, строк виконання яких не
визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред"явити вимогу про
виконання зобов"язання.

Представник позивача на підтвердження
того, що строк позовної давності не
пропущений, покликався на те, що
відповідно до договору, укладеного між
ними, а саме: п. 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонговується на такий
самий термін.

Однак відповідачка стверджувала, що
вказані Умови вона не підписувала, з їх
змістом ознайомлена не була. Крім того,
ні в її заяві, ні в Умовах не вказано
спеціальної позовної давності, а тому
позовна давність повинна
застосовуватися у загальному порядку.
Строк дії карточки закінчився ще в
листопаді 2009 року. Нової карточки вона
не отримувала. З вимогами про
повернення заборгованості позивач до
неї не звертався, хоча, як встановлено в
судовому засіданні, з 2008 року вона не
проводила жодних платежів за кредитною
карткою.

Судом встановлено, що відповідно до п.п.
3.1.1, 5.4 правил користування платіжною
карткою граничний строк дії картки
(місяць і рік) указано на ній і вона
дійсна до останнього календарного дня
такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці, останній платіж по
даній картці здійснено згідно
розрахунку заборгованості у травні 2008
року, а дія картки закінчилася 30.11.2009
року.

Таким чином суд приходить до
переконння, що перебіг позовної
давності (ст. 257 ЦК України) щодо
повернення кредиту в повному обсязі
почався зі спливом останнього дня
місяця дії картки, а не із закінченням
строку дії договору. Враховуючи, що
сторони погодилися, що строк дії
кредитної картки, виданої відповідачці
24.11.2007 року, складав 2 роки, тому на час
звернення до суду з даним позовом 11.12.2013
року позивач пропустив встановлений
статтею 257 ЦК України загальний
трьохрічний строк позовної давності.

Поважних причин пропуску строку
позивач не зазначив, не звертався зі
заявою про поновлення пропущеного
строку позовної давності, не заперечив,
що банку було відомо про наявність
заборгованості, про що працівники
банку повідомляли відповідачку.

В той же час як відповідачка просила
суд його застосувати відповідно до ч. 3
ст. 267 ЦК України.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Таким чином ПАТ КБ "ПриватБанк"
звернувся в суд із вимогою про захист
свого цивільного права - стягнення
заборгованості за кредитним договором
із пропуском трьохрічного строку
позовної давності, що згідно вимог ч. 4
ст. 267 ЦК України є підставою для
відмови у позові.

На підставі ст.ст. 256-259, 260-262, 266-267,
526-527, 530, 625, 629, 1046, 1054 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 10, 60 Цивільного
процесуального кодексу України,
керуючись ст.ст. 208, 209, 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову
публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк" до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором № б/н від 24.11.2007
року за спливом строку позовної
давності.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Долинський районний суд.

Суддя: