АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/868/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів:
Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

при
секретарі : Кошельнику В.М.,

з участю : представника позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, її
представника ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 868/14771/13-ц
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду 26 лютого 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл
спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з апеляційною скаргою,
колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4, звертаючись до суду з
позовом, вказував, що 20 жовтня 1992 року
між ним та ОСОБА_2 був зареєстрований
шлюб. Однак, на даний час шлюбні
відносини припинені, шлюб розірвано.
Вказував, що під час спільного
проживання у шлюбі разом з
відповідачкою за спільні кошти
придбали нерухоме майно: квартиру
АДРЕСА_1, а також рухоме майно, а всього
майна на загальну суму 350700 грн. ОСОБА_2
відмовляється поділити спільне майно у
добровільному порядку. Тому позивач
просив суд стягнути на його користь з
ОСОБА_2 1/2 вартості квартири АДРЕСА_1,
вартістю 135000 грн. (270000 грн.: 2=135000 грн.),
проведеного на весні ремонту квартири
на суму 10000 грн. (20000 грн.: 2=10000 грн.),
посуду на суму 2000 грн. (4000 грн.:2 = 2000 грн.
), гостинного гарнітуру "Борис" 100000 грн.
(20000 грн. : 2 = 10000 грн.) Всього 157000 грн.
Поділити майно, що є спільною сумісною
власністю, виділивши на натурі 1/2 речей,
а саме : кухонний гарнітур "Евро"
вартістю 15000 грн., один обідний стіл
вартістю 400 грн., кухонний стіл вартістю
300 грн., дві табуретки вартістю 600 грн.,
телевізор "Санмуснг" вартістю 2000
грн. Загальною вартістю 18300 грн. Разом
вартість майна 175300 грн., що складає 1/2
від загальної вартості майна 350700:2=175350
грн. Стягнути з відповідача судові
витрати.

Ухвалою Хмельницького
міськрайонного суду від 26 лютого 2014
року задоволено заяву ОСОБА_4, позов в
частині вимог про розподіл спільного
майна, а саме кухонного гарнітуру
"Евро", кухонного стола, 2 обідніх
столів, чотирьох табуреток, телевізора
"Санмсунг", гостинного гарнітуру
"Борис", холодильника "Самсунг",
пральної машини "Беко", газової плити
"Арістон", відеомагнітофону "Самсунг"
залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 26 лютого 2014
року вказаний позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 компенсацію 1/4
________________________________________________________________________
_______

Головуючий у першій інстанції -
Логінова С.М. провадження №
22-ц/792/868/14

Доповідач - Костенко А.М.

Категорія № 5

вартості квартири за адресою : АДРЕСА_1
в розмірі 42465 грн. В

решті позову відмовлено. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в
розмірі 424 грн. 65 коп. Право спільної
сумісної власності на квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 припинено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
вважає вказане рішення суду
незаконним, просить його скасувати,
ухвалити нове, яким стягнути, при
наявності на депозитному рахунку суду
коштів, на його користь 84930 грн. 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 із загальної
вартості на суму 169860 грн. та припинити
право спільної сумісної власності,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення і неправильне застосування
норм матеріального права. Вказує, що
при вирішенні спору суд прийшов до
невірного висновку про стягнення
компенсації вартості 1/4 частки
квартири, відповідно до ст. 70 СК
України. При цьому, суд безпідставно не
врахував, що під час розгляду справи
відмовився від вимог щодо поділу
спільного майна на користь дітей.
Зазначає, що відповідачем не надано
належних доказів недостатнього
забезпечення дітей, їхнього фізичного
чи духовного розвитку, а також не
сплати аліментів. Також апелянт вказує,
що при вирішенні спору, суд порушив
вимоги ст. 70 СК України, не дотримався
положень постанови Пленуму Верховного
Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", оскільки
задовольнив позов і стягнув грошову
компенсацію за відсутності згоди
відповідача ОСОБА_2 на сплату коштів, а
також не перевірив наявність коштів на
депозитному рахунку суду. На думку
апелянта, при вирішені спору також не
враховано положення п. 14 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
власності громадян на жилий будинок"
від 4 жовтня 1991 року № 7.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а рішення суду
першої інстанції скасуванню - з
ухваленням нового рішення по слідуючим
мотивам.

У відповідності до п. 4 ч. 1 та ч. 2
ст. 309 ЦПК України підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права. Норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що майно, яке
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя не ділиться між
ними в натурі та прийшов до висновку, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню зі стягненням з
відповідача на його користь однієї
четвертої вартості спірної квартири.

Однак з таким висновком суду
погодитись не можна.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 20
листопада 1993 року по 2
березня 2013 року перебували в
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають
двох дітей: дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час перебування в шлюбі за
спільні кошти сторонами було придбано
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 Цивільного
кодексу України неподільною є річ, яку
не можна поділити без втрати її
цільового призначення.

Спірна однокімнатна квартира є
саме такою річчю, оскільки її поділ та
виділ позивачу його частини квартири в
натурі неможливий.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1
ст. 60 СК України майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності.

У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором. (ст. 70 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення.

Неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст.
71 СК України).

Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації можливе
за умови попереднього внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71
СК України).

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року N 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" роз'яснено,
що, вирішуючи питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема,
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5
статті 71 СК України щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми. У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Ухвалюючи рішення суд першої
інстанції на вказані норми Закону та
роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України уваги не звернув, не з'ясував чи
вносилися на депозитний рахунок суду
кошти ОСОБА_2 чи спроможна вона
фінансово здійснити виплату такої
компенсації, оскільки відсутність у
неї коштів може призвести до
примусового виконання рішення суду
шляхом продажу квартири і відповідно
позбавлення позивача, а також її дітей,
що проживають разом з нею, житла та
права власності на дане житло, що є
порушенням ст. 1 Першого Протоколу до
Європейської Конвенції про захист прав
та основних свобод людини та
Конституції України.

Крім того суд першої інстанції на
підставі ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу
України відступив від засад рівності
часток сторін спірної квартири та
фактично визначив, що позивач має
право лише на ? частину спірної
квартири.

У відповідності до ч. 3 ст. 70 СК
України за рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" роз'яснено,
що при вирішенні спору про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, суд згідно з
частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках
може відступити від засади рівності
часток подружжя, враховуючи обставини,
що мають істотне значення для справи, а
також інтереси неповнолітніх дітей,
непрацездатних повнолітніх дітей (за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування).

Лише в засіданні апеляційного суду
відповідачем було надано копію рішення
суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання
неповнолітніх дітей: доньок ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, в
розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку
щомісячно і до повноліття доньки
ОСОБА_6, а потім на утримання доньки
ОСОБА_7 в розмірі ? частини всіх видів
заробітку (доходу) щомісячно і до її
повноліття.

Однак, при цьому відповідачем не було
надано до суду належних і допустимих
доказів, що вказаний розмір аліментів є
недостатнім для забезпечення дітей
фізичного, духовного розвитку та
лікування, що згідно чинного
законодавства є підставою для
відступлення судом від рівності часток
сторін в спільному майні.

Приймаючи рішення про відступлення від
рівності часток сторін в спільному
майні подружжя саме на підставі ч. 3 ст.
70 Сімейного кодексу України суд першої
інстанції взагалі не з'ясував, який
саме розмір аліментів сплачує
відповідач на утримання своїх дітей, чи
достатній вказаний розмір для їх
забезпечення та забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування і без достатніх на те підстав
відступив від рівності часток сторін
на спірну квартиру.

Також суд першої інстанції, припинивши
право спільної сумісної власності на
спірну квартиру, в порушення вимог ст. 11
ЦПК України вийшов за межі позовних
вимог.

За таких обставин з огляду на
вищевикладене норми сімейного
законодавства, роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову частково, а
саме визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 права
власності кожного на 1/2 квартири
АДРЕСА_1 в ідеальних частках та
залишення даної квартири у спільній
частковій власності сторін

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів

в и р
і ш и л а : :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 26 лютого 2014 оку скасувати та
ухвалити нове рішення :

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право
власності кожного на 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1 і залишити дану
квартиру у їх спільній частковій
власності.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
судовий збір в сумі 849 грн. 30 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : (підпис)
Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя
А.М.
Костенко