Справа №487/6843/13-ц 22.04.2014 22.04.2014 22.04.2014
Провадження №22-ц/784/1042/14
Справа № 22-ц/784/1042/14
Головуючий першої інстанції:
Суддя-доповідач апеляційного
суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.

суддів Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі Свіщук О.В.,

за участю представника позивачки
Бугаєва.В.М., відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справуза
апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_4, на рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 21
лютого 2014 року за позовом ОСОБА_3, яка
діє в інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_4, до ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом в інтересах малолітній
доньки ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
заповіту недійсним.

ОСОБА_3 зазначала, що з 22 листопада 2003
року перебувала з ОСОБА_5 у
зареєстрованому шлюбі, від якого у них
народилась донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер від тяжкої
хвороби. 10 травня 2011 року ОСОБА_3
дізналась, що її чоловік 20 липня 2010 року
заповів усе належне йому майно, у тому
числі, належну йому частину квартири
АДРЕСА_1, своєму брату ОСОБА_5

На думку ОСОБА_3, в момент підписання
заповіту ОСОБА_5 не був повністю
дієздатним, оскільки не усвідомлював
значення своїх дій та не міг керувати
ними.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 21 лютого 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила скасувати
рішення та увалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача та відповідача,
перевіривши наведені в скарзі доводи
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що визнання заповіту
недійсним ОСОБА_3 обґрунтовувала
вчиненням цього правочину ОСОБА_5 під
впливом тяжкої обставини (ст.233 ЦК
України), проте свої вимоги не довела.

Колегія суддів не може повністю
погодитись з таким висновком суду.

Статтею 11 ЦПК України встановлений
принцип диспозитивності цивільного
судочинства, відповідно до якого суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

З огляду на викладені вимоги закону та
приписи ч. 2 ст. 31 ЦПК України суд не може
змінити за власною ініціативою предмет
або підставу позову, оскільки таким
правом наділений тільки позивач.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_3 та
додаткових письмових пояснень до
позову вбачається, що підставою позову
є визнання заповіту ОСОБА_5 недійсним в
зв'язку з підписанням його у стані, в
якому той не усвідомлював значення
своїх дій та не міг керувати ними (ст. 225
ЦК України). Вимог щодо визнання
заповіту недійсним під впливом тяжкої
обставини (ст.233ЦК України) ОСОБА_3 не
заявлялось (а.с. 1, 41-43, 48).

Отже, висновок суду про те, що підставою
визнання заповіту недійсним ОСОБА_3
зазначено його складання ОСОБА_5 під
впливом тяжкої - є помилковим.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що 21 травня 2013 року
Заводським районним судом м. Миколаєва
було ухвалено рішення у справі №
2/487/539/13 за позовом ОСОБА_3, яка діяла в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_4, до
ОСОБА_2 про визнання складеного ОСОБА_5
20 липня 2010 року заповіту недійсним.
Підставою визнання заповіту недійсним
позивачка зазначала те, що ОСОБА_5 в
момент підписання заповіту не розумів
значення своїх дій та не міг керувати
ними (а.с. 95, 96). Вищевказаним рішенням
суду, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 08 липня 2013 року, було
встановлено, що ОСОБА_5 склав спірний
заповіт, перебуваючи в здоровому
глузді та пам'яті, під час його
посвідчення був дієздатним та розумів
значення своїх дій і керував ним, а тому
- відмовлено у позові (а.с. 33-36).

Отже, рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 21 травня 2013 року
вже був вирішений судовий спір між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав, що є предметом
судового розгляду і у даній справі, що
відповідно п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України є
підставою для закриття провадження у
справі.

Частиною 1 ст. 310 ЦПК України
встановлено, що рішення суду підлягає
скасуванню в апеляційному порядку із
закриттям провадження у справі з
підстав, визначених статтею 205 цього
Кодексу.

За таких обставин, відповідно до вимог
ч.1 ст. 310 ЦПК України оскаржуване
рішення суду першої інстанції
необхідно скасувати, а провадження у
справі - закрити.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 205, статтями 303, 307, 310,
315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_4, - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 21 лютого 2014 року -
скасувати, провадження у справі за
позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_4, до
ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним
- закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді