Провадження № 2-106/14 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

в складі:
головуючого судді - Лазаренко В.В.

при
секретарі - Пономарьові М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

В С
Т А Н О В И В:

12.08.2013 року пзивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом в якому просить стягнути
з відповідача ОСОБА_2 на свою користь 5
584,00 гривень на відшкодування завданої
матеріальної шкоди, 4 000,00 грн. -
моральної шкоди та витрати на оплату
судового збору.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилається на те, що 31.03.2013
року приблизно о 10.30 год. за адресою м.
Київ, пр. Червонозоряний, 8-б, між
сторонами виникла сварка в ході якої
відповідачем було пошкоджено
автомобіль Хюндай Сантафе, д.н. НОМЕР_1,
який належить на праві власності
позивачеві.

В результаті пошкодження автомобіля,
йому (позивачеві) завдана матеріальна
шкода в розмірі 5 584,00 грн., яка
складається з вартості
відновлювального ремонту його
автомобіля.

Позивач також зазначив, що
неправомірними діями відповідача йому
була завдана і моральна шкода, яка
полягає у фізичному болі від отриманих
душевних страждань та психічних
переживань, яких позивач зазнав
внаслідок порушення його прав.
Зокрема, ОСОБА_2, відмовляючи йому у
добровільному відшкодування
заподіяної шкоди, спричинив порушення
звичайного ритму життя позивача.
Відсутність автомобіля та
неможливість користуватися
пошкодженим автомобілем також завдає
позивачеві моральних страждань.
Розмір моральної шкоди позивач оцінює
в 4 000 гривень і просить її стягнути з
відповідача.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги
ОСОБА_1 в повному обсязі та просив
позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
в судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнали. Просили в
задоволенні позову відмовити в
повному обсязі, посилаючись на
безпідставність та недоведеність
позовних вимог. Зокрема відповідач
стверджував, що 31.03.2013 року приблизно о
10.30 год. за адресою м. Київ, пр.
Червонозоряний, 8-б дійсно між
сторонами виникла сварка. Проте
автомобіль позивача він не
пошкоджував, а тому відсутні підстави
для задоволення позову ОСОБА_1.
Представник відповідача в судовому
засіданні також зазначив, що
автомобіль позивача Хюндай Сантафе,
д.н. НОМЕР_1, отримав пошкодження лівого
переднього крила ще до події, яка мала
місце на території ОК
«Севастопольський» 31.03.2013 року, через
те, що позивач на своєму автомобілі
заїхав в замет.

Суд, заслухавши пояснення
представника позивача, відповідача та
його представника, показання свідків,
дослідивши матеріали цивільної, дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позову в повному обсязі, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 31.03.2013 року
приблизно о 10.30 год. за адресою м. Київ,
пр. Червонозоряний, 8-б між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 виникла сварка.

Разом з цим, в ході розгляду справи не
знайшли свого підтвердження доводи
позивача, що під час вказаної сварки
відповідачем було пошкоджено
автомобіль Хюндай Сантафе, д.н., НОМЕР_1,
який належить на праві власності
позивачеві.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_2 показав суду, що
31.03.2013 року приблизно о 10.30 год. він,
знаходячись біля прохідної ОК
«Севастопольський», розташованого за
адресою м. Київ, пр. Червонозоряний, 8-б,
зустрів ОСОБА_1, який керував належним
йому автомобілем Хюндай Сантафе, д.н.,
НОМЕР_1. ОСОБА_1, знаходячись в своєму
автомобілі на місці водія, образив
його в присутності іншої особи. Після
чого він (ОСОБА_2) підійшов впритул до
автомобіля позивача і намагався
нанести удар позивачеві. Між тим не
встиг цього зробити, оскільки ОСОБА_1
вискочив зі свого автомобіля і наніс
йому (ОСОБА_2) удар від якого, а також
через те, що було слизько, він (ОСОБА_2)
впав на землю поряд з автомобілем
позивача. Після чого позивач наніс йому
декілька ударів кулаком, в той час коли
він (ОСОБА_2) лежав на землі,
намагаючись піднятися, але не в силах
це зробити, оскільки ОСОБА_1 набагато
сильніший за нього. В якості свідка
ОСОБА_2 стверджував, що автомобіль
ОСОБА_1 він не пошкоджував.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_3 показав суду, що 31.03.2013 року
приблизно о 10.30 год. він знаходився біля
приміщення охорони на прохідній ОК
«Севастопольський», розташованого за
адресою м. Київ, пр. Червонозоряний, 8-б.
Він бачив як до шлагбауму під`їхав
ОСОБА_1 на своєму автомобілі і
зупинився. Свідок також показав, що між
сторонами виникла суперечка біля
автомобіля ОСОБА_1 під час якої вони
обидва - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 «упали» на
ліве крило автомобіля ОСОБА_1. Щодо
пошкодження автомобіля, то свідок
зазначив, що ніяких пошкоджень не
бачив, не звернув увагу.

Свідок ОСОБА_4 показав суду, що 31.03.2013
року приблизно о 10.30 год. він
знаходився в приміщенні охорони на
прохідній ОК «Севастопольський»,
розташованого за адресою м. Київ, пр.
Червонозоряний, 8-б. Він бачив як ОСОБА_1
під`їхав до шлагбауму прохідної ОК
«Севастопольський» і зупинився. В цей
час в тому ж місці йшов ОСОБА_2. Між
сторонами виникла словесна перепалка.
З приводу чого вона виникла свідок не
чув. Свідок також показав, що він не
бачив щоб ОСОБА_2 бив ОСОБА_1 або
пошкодив його автомобіль.

Свідок ОСОБА_4 також показав суду, що
за деякий час до цієї події, яка
сталася 31.03.2013 року, він бачив, що
автомобіль ОСОБА_1 був пошкоджений.
Зокрема була пошкоджена передня ліва
частина автомобіля. При яких
обставинах автомобіль ОСОБА_1 отримав
ці пошкодження свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_5 показав суду, що 23.02.2013
року він бачив автомобіль ОСОБА_1 на
території ОК «Севастопольський» і
вказаний автомобіль вже мав
пошкодження передньої двері і крила з
лівого боку. Крило мало царапину та
вм'ятину.

Таким чином, жоден зі свідків не
підтвердив в судовому засіданні, що
автомобіль позивача Хюндай Сантафе,
д.н. НОМЕР_1, отримав пошкодження 31.03.2013
року приблизно о 10.30 год. з вини
відповідача при обставинах, на які
посилався позивач.

Крім того, свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_5
показали суду, що вказаний автомобіль,
належний ОСОБА_1, ще до 31.03.2013 року вже
май пошкодження лівого переднього
крила та лівої передньої двері.

Суд не приймає до уваги як доказ на
підтвердження доводів позивача
постанову про закриття кримінальної
справи від 11.04.2013 року, на яку
посилається позивач на підтвердження
своїх доводів, оскільки вказана
постанова скасована постановою
прокурора прокуратури Солом`янського
району м. Києва від 19 січня 2014 року.

Таким чином, позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що автомобіль
позивача Хюндай Сантафе, д.н. НОМЕР_1,
був пошкоджений з вини відповідача
ОСОБА_2 31.03.2013 року приблизно о 10.30 год.
за адресою м. Київ, пр. Червонозоряний,
8-б в ході сварки, що виникла між
сторонами, при обставинах які описані
позивачем в його позовній заяві.

Крім цього, позивачем не надано суду
доказів на підтвердження того, які
саме пошкодження отримав автомобіль
Хюндай Сантафе, д.н. НОМЕР_1, та доказів
на підтвердження розміру заподіяної
позивачеві шкоди, пов'язаної з
відновленням його автомобіля.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», розглядаючи
спори про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
підлягає відшкодування в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Таким чином, відповідальність за
завдану шкоду може наставати лише за
наявності підстав, до яких
законодавець у ст. 1166 ЦК України
відносить: а) наявність шкоди; б)
протиправну поведінку заподіювача
шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою
та протиправною поведінкою
заподіювача; г) вину. Перераховані
підстави визнають загальними, оскільки
їх наявність необхідна для всіх
випадків відшкодування шкоди, якщо
інше не передбачено законом.

Розглядаючи протиправність поведінки
заподіювача шкоди, необхідно
відзначити, що це поведінка, яка
заборонена законом.

За змістом наведених вище норм, для
покладення обов'язку відшкодувати
шкоду має бути встановлена наявність
такої шкоди та причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та шкодою.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частина 4 статті 59 ЦПК України
передбачає, що доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Крім того, ч. 2 постанови № 11 Пленуму
Верховного Суду України від 29.12.11976
року "Про судове рішення" /з наступним
змінами/ передбачено, що відповідно до
принципу безпосередності судового
розгляду рішення може бути
обґрунтоване лише тими доказами, які
одержані у визначеному законом порядку
і перевірені в тому судовому засіданні,
в якому ухвалюється рішення.

Позивачем не надано суду доказів на
підтвердження того, що шкода, яку він
просить стягнути з відповідача на свою
користь заподіяна позивачеві саме
протиправними діями відповідача і між
шкодою та поведінкою відповідача є
причинно-наслідковий зв'язок.

Жоден з наданих позивачем доказів не
підтверджує той факт, що в результаті
протиправних дій відповідача був
пошкоджений автомобіль Хюндай Сантафе,
д.н. НОМЕР_1, належний позивачеві, саме в
результаті протиправних дій
відповідача вказаний автомобіль
отримав ті пошкодження на
відновлювальний ремонт яких позивач
витратив 5 584,00 грн., і необхідність
проведення відновлювальних робіт в
обсягу зазначеному в рахунку-фактурі №
5605 від 01.04.2013 року була викликана саме
через протиправну поведінку
відповідача. Суду також не надано
доказів на підтвердження того, що
переднє ліве крило підлягало заміні, а
не ремонту.

Відповідно до ч.4 ст. 60 доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з зазначених вище вимог
Закону, а також доказів наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, інших доказів, досліджених під
час розгляду справи, суд вважає, що
вимоги позивача про стягнення з
відповідача матеріальної шкоди в
розмірі 5 584,00 грн. не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи,
а тому не підлягають задоволенню.

Позивач в позовній заяві посилається,
також, на те, що йому відповідачем
завдана моральна шкода яку він оцінює в
4 000 гривень і просить стягнути її з
відповідача в порядку передбаченому
ст. 23 ЦК України.

Ч.1 статті 23 ЦК України встановлює, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров`я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв`язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв`язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Абзац 2 пункту 15 постанови Пленуму
Верховного суду України від 25 травня 2001
року № 5 "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" зобов'язує суди
з'ясовувати при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювана та вини останнього в її
заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить.

Разом з цим, позивачем не надано суду
будь-яких доказів на підтвердження
заподіяння йому з боку відповідача
моральної шкоди та доказів на
підтвердження розрахунку суми, яку
позивач просить стягнути з відповідача
на відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, позивачем не доведено
наявність моральної шкоди та її розмір.

Виходячи з встановлених в судовому
засіданні обставин, суд приходить до
висновку, про те, що позовні вимоги
ОСОБА_1 в частині відшкодування
моральної шкоди не доведені, а тому не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України,
ст. ст. 10,11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування матеральної та
моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: