Єдиний унікальний номер 259/224/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2758/2014
Головуючий у 1 інстанції Гаврилов В.А.
Доповідач Осипчук О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 15" квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого-судді: Осипчук О.В.,

суддів: Смєлік С.Г.,Ткачук С.С.,

при секретарі: Біляєві М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
науково-технічного центру
«Реактивелектрон», відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Донецької області,
про поновлення на роботі, скасування
незаконних записів в трудовій книжці,
стягнення заборгованості по
заробітній платі, моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені
та в інтересах якої, діє ОСОБА_2, на
рішення Куйбишевського районного суду
м. Донецька від 10 грудня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 10 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
науково - технічного центру
«Реактивелектрон», відділу державної
виконавчої служби головного
управління юстиції Донецької області,
про поновлення на роботі, скасування
незаконних записів в трудовій книжці,
стягнення заборгованості по
заробітній платі, моральної шкоди
відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилась
позивач та через свого представника
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким задовольнити
заявлені позовні вимоги, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги
посилається на те, що судом першої
інстанції при ухвалені рішення було
грубо порушено вимоги ч.3 ст. 11-1,
оскільки суддя Гаврилов В.А. не зважив
на те, що без надання виконавчого листа
про поновлення на роботі, будь-які
наступні звільнення позивачки не мали
правового значення. Також порушено ч.2
ст. 218, п.3 ч.1ст. 207 ЦПК України, що є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення.

В апеляційному суді ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_2 підтримали доводи
скарги у повному обсязі.

Представник науково-технічного центру
«Реактивелектрон» Померанський І.В.
заперечував проти скарги, просив
рішення суду залишити без змін.

Представник ВДВС Головного управління
юстиції Донецької області до суду не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином
шляхом направлення судової повістки
рекомендованою поштою та
телефонограми, яка зареєстрована в
журналі телефонограм за номером 4971 (
а.с.52).

Апеляційний суд вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції визнано
встановленим, що рішенням
Куйбишевського районного суду м.
Донецька від 30.06.2004 року ОСОБА_1 було
поновлено на роботі у якості
контролера НТЦ «Реактивелектрон».

У відповідності до наказу № 37 від 01.07.2004
року ОСОБА_1 була за рішення
Куйбишевського районного суду м.
Донецька від 30.06.2004 фактично поновлена
на роботі у якості контролера
пропускного пункту «Опытного
производства» НТЦ «Реактивелектрон»,
про що у трудовій книжці було зроблено
запис.

ОСОБА_1, будучи незгодною з порядком
поновлення на роботі зверталась зі
скаргами на дії державних виконавців
до прокуратури.

17.08.2004 року позивачка була звільнена
згідно ст. 40 п. 4 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не надала належних
доказів на підтвердження заподіяної
шкоди з боку відповідачів та не
перебувала у вимушеному прогулі з
15.09.2003 року, у зв'язку з цим не має
підстав для нарахування та стягнення
середньої заробітної плати за 90
місяців у розмірі 112 500 гривень та
моральної шкоди.

Крім того, ОСОБА_1 пропустила
встановлений ст. 233 КЗпП України строк
звернення до суду.

Апеляційний суд вважає висновки суду
законними та обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1, посилаючись на ст. 236 КЗпП
України, в своїй позовній заяві просила
поновити її в 2011 році контролером на
НТЦ «Реактивелектрон» згідно з
рішенням суду від 30.06.2004 року, скасувати
незаконні записи у трудовій книжці від
01.07.2004 року про поновлення на роботі та
від 16.08.2004 року про звільнення з роботи
та виплатити середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 15.09.2003
року по існуючий час, тобто за 90 місяців
у розмірі 112500 грн., за вирахуванням вже
отриманої нею за рішенням суду від
30.06.2004 року суми у розмірі 1942,50 грн.

При цьому з наданої копії трудової
книжки позивачки вбачається, що згідно
запису від 01.07.2004 року позивачка була
поновлена на роботі на підставі
рішення Куйбишевського районного суду
м. Донецька від 30.06.2004 року.

Апеляційним судом не приймається до
уваги посилання позивачки та її
представника на те, що поновлення
відбулося з порушенням норм
законодавства з огляду на те, що
виконавчий лист про поновлення на
роботі до відповідача не надходив,
оскільки відповідач на виконання
рішення суду, яке в частині поновлення
на роботі є негайним до виконання,
самостійно виконав рішення шляхом
внесення в трудову книжку позивачки
відповідного запису та фактичного
допуску до виконання трудових
обов'язків.

Правомірність дій відповідача
підтверджується також постановою
Донецького окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2011
року ( а.с.6-9 том 2), в якій встановлено, що
фактично генеральним директором
державної установи
Науково-технологічного центру
«Реактивелектрон» НАН України було
виконано рішення Куйбишевського
районного суду м. Донецька від 30.06.2004
року про поновлення ОСОБА_1 на посаді
контролера контрольно-пропускного
пункту в НТЦ «Реактивелектрон», про що
свідчать накази №№ 37-к та 38-к від 01.07.2004
року, довідка з Куйбишевського центру
зайнятості, лист Відділу державної
виконавчої служби Куйбишевського
районного управління юстиції м.
Донецька та власноруч написані ОСОБА_1
пояснення від 27.07.2004 року, в яких
остання зазначила, що вона виконувала
службові обов'язки на посаді
контролера контрольно-пропускного
пункту в НТЦ «Реактивелектрон» та
зареєструвала свій вихід у книзі
виходів на роботу.

Крім того, згідно постанови Донецького
окружного адміністративного суду від 07
грудня 2012 року, яка набрала законної
сили, ( а.с.246-248 том 1) зобов'язано Відділ
державної виконавчої служби
Куйбишевського районного управління
юстиції м. Донецька прийняти постанову
про закінчення виконавчого
провадження № 26874527 щодо поновлення
ОСОБА_1 на роботі, оскільки таке
поновлення відбулося 01.07.2004 року.

Копія трудової книжки позивачки,
оригінал якої було оглянуто в
апеляційному суді, свідчить про те, що
після звільнення останньої 18.08.2004 року
за п.4 ст. 40 КЗпП України, ОСОБА_1
отримувала допомогу в центрі
зайнятості, а 07.07.2006 року була прийнята
завгоспом до Донецької гімназії № 72,
звідки була звільнена через місяць за
угодою сторін. З 28.08.2006 року по 22.08.2007
року ОСОБА_1 отримувала допомогу по
безробіттю в Донецькому міському
центрі зайнятості.

В апеляційному суді позивачка
підтвердила той факт, що про своє
звільнення з 17.08.2004 року по п.4 ст. 40 КЗпП
України вона була обізнана в цей же
день, до суду з позовом про визнання
цього наказу незаконним та поновлення
на роботі до березня 2011 року не
зверталася.

Таким чином суд першої інстанції вірно
дійшов висновку про необґрунтованість
позовних вимог про поновлення
позивачки на роботі згідно рішення
Куйбишевського районного суду м.
Донецька від 30.06.2004 року, оскільки
рішення суду було виконано
відповідачем негайно 01.07.2004 року. З
огляду на наведене також є
безпідставними вимоги про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди, оскільки
ОСОБА_1 отримала середній заробіток та
компенсацію моральної шкоди, визначені
в рішення суду від 30.06.2004 року, подальші
її дії не свідчать про наявність
вимушеного прогулу.

Що стосується позовних вимог до ВДВС
Головного управління юстиції
Донецької області про стягнення
матеріальної та моральної шкоди
внаслідок неправомірних дій
відповідача, то вони також правильно не
задоволені судом першої інстанції,
оскільки рішення суду з приводу
визнання незаконними дій державної
виконавчої служби відсутнє.

Довід скарги про порушення судом п.3 ч.1
ст. 207 ЦПК України до уваги не
приймається, оскільки предметом даного
апеляційного перегляду є рішення суду
від 10.12.2013 року, а не ухвала про
залишення позовної заяви без розгляду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
правовідносини, які склалися між
сторонами, надав їм належну оцінку, в
рішення суду повно відображені
обставини справи, що мають суттєве
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307,308,313,315 ЦПК України,
апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 10 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: