АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

3 квітня 2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого - судді
Кулікової С.В.

суддів - Білич
І.М., Нежури В.А.

при секретарі -
Клінчук О.М.,

за участю представника відповідача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_1,
який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 1 листопада 2012 року у справі за
позовом Приватного акціонерного
товариства «Українська міжбанківська
валютна біржа» до ОСОБА_2, третя особа:
Відкрите акціонерне товариство
«Європейський банк розвитку та
заощаджень» про стягнення
заборгованості,

заслухавши доповідь судді Кулікової
С.В., перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/114/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Шумейко О.І.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Кулікова
С.В.В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2008 року позивач звернувся з
позовом до ОСОБА_2, третя особа: ВАТ
«Європейський банк розвитку та
заощаджень» про стягнення
заборгованості. Справа розглядалася
судами неодноразово.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 04 жовтня 2011 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 08 лютого 2012 року, позов
задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Українська міжбанківська валютна
біржа» суму заборгованості у розмірі
10648440,49 гривень, 3% річних у розмірі 939975,54
гривень. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 травня 2012 року
частково задоволено касаційну скаргу
ОСОБА_2, рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 04 жовтня 2011 року та
ухвала Апеляційного суду м. Києва від 08
лютого 2012 року скасовані, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

При направленні справи на новий
розгляд суд касаційної інстанції
вказав, що суди належним чином не
перевірили, у якому порядку відповідно
до положень ст.ст. 513, 556 ЦК України
перейшло право вимоги до позивача та чи
уступав банк поручителю свої права
кредитора, які ґрунтуються на
кредитній угоді з боржником
(відповідачем).

Представник позивача у судовому
засіданні уточнила позовні вимоги,
просила стягнути з відповідача на
користь позивача заборгованість у сумі
10602108,57 гривень, судовий збір у розмірі
1700 гривень.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 1 листопада 2012 року позов
задоволено, стягнуто зі ОСОБА_2 на
користь ПрАТ «Українська
міжбанківська валютна біржа»
заборгованість у сумі 10 602 108 гривень 57
копійок та судовий збір у сумі 1700
гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
адвокат ОСОБА_1, який діє в інтересах
ОСОБА_2 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове, яким в
задоволенні позову ПрАТ «Українська
міжбанківська валютна біржа»
відмовити з підстав неправильного
обґрунтування позовних вимог та
покласти на позивача судові витрати з
розгляду даної скарги.

В скарзі зазначає, що судом першої
інстанції допущено не лише неповноту
судового розгляду, але грубо порушено
вимоги ст.ст. 10, 214 ЦПК України, при цьому
вказує, що суд розглянув справу та
ухвалив рішення про стягнення
заборгованості по кредиту без
витребування то дослідження кредитної
справи, а позивач, звернувшись до суду
не надав ні копії кредитного договору,
ні банківських, ні платіжних, ні
будь-яких інших документів, що
стосувалися би виконання (чи
невиконання) ОСОБА_2 кредитних
зобов'язань, а були додані лише
документи, що стосувалися застави.

Ще одним проявом неповноти судового
розгляду апелянт зазначає те, що
місцевий суд розглянув справу та
ухвалив рішення про стягнення грошових
коштів без дослідження майнового стану
відповідачки.

Крім того, апелянт не погоджується із
посиланням суду на ст. 544 ЦК України, та
висловлює думку, що виходячи зі змісту
позовних вимог, Біржа заявила позов про
відшкодування їй збитків, пов'язаних з
виконанням зобов'язань боржника (в
порядку регресу), а не вимоги про
стягнення заборгованості по кредиту (в
якості вимог нового кредитора), проте
при достроковому погашенні кредиту,
Банку було сплачено не всю суму кредиту
(1 450 000 дол. США), а близько 1 335 800 дол. США,
що майже на 114 000 дол. США менше від суми
кредиту, а також зазначає, що за
фактичними обставинами справи, Біржа
за своїм статусом не є банківською
установою, не має спеціальної ліцензії
на здійснення банківських, в тому числі
позикових (кредитних) операцій, а тому
не може бути кредитором за договором
про відкриття кредитної лінії № 040/002-07
від 27.06.2007р., а також Банк не передав
Біржі документів, якими
підтверджуються кредитні зобов'язання
Відповідачки, то не відбулося переходу
до позивача прав Банку за кредитним
договором, тому у суду не було правових
підстав робити висновок про заміну
кредитора та задовольняти позовні
вимоги Біржі про стягнення боргу по
кредиту з підстав цієї заміни
кредитора.

В судовому засіданні представник
відповідача доводи апеляційної скарги
підтримав та просив її задовольнити з
підстав, викладених в апеляційній
скарзі.

Представник позивача та представник
третьої особи в судове засідання не
з»явилися, попереджалися належним
чином, про причини своєї неявки суд не
повідомили у зв»язку з чим суд вирішив
слухати справу у їх відсутність,
враховуючи те, що на перших судових
засіданнях представник позивача
з»являлася та давала свої письмові та
усні пояснення по даній апеляційній
скарзі, якими повністю заперечувала
проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової
С.В., розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого судом рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно положень ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Так, задовольняючи позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції
врахував укладений 27 червня 2007 року між
Київською філією ВАТ «Європейський
банк розвитку та заощаджень» і ОСОБА_2
договір про відкриття кредитної лінії
№ 040/002-07, за умовами якого банк відкрив
позичальнику відкличну, поновлювальну
кредитну лінію на загальну суму 1450000
доларів США на термін до 01 листопада 2009
року включно зі сплатою 13 процентів
річних, а також отримання ОСОБА_2
готівкою кредитних коштів на суму 1450000
доларів США та сплату за їх
користування відсотків у період з
липня по листопад 2007 року, а також
врахував забезпечення даного кредиту
договорами застави, укладеними між
Київською філією ВАТ «Європейський
банк розвитку та заощаджень» та ЗАТ
«Українська міжбанківська валютна
біржа», майнових прав на грошові кошти -
№ 040/002-07/01 на суму 1145167,87 грн. та
проценти, які будуть нараховані на суму
депозиту, що виникли у заставодавця на
підставі депозитного договору № 14D-03
від 28 листопада 2003 року і № 040/002-07/02 на
суму 129837,21 долари США та проценти, які
будуть нараховані на суму депозиту, які
виникли у заставодавця на підставі
депозитного договору № 15D-03 від 28
листопада 2003 року та вважав списання
грошових коштів із зазначених вище
депозитних рахунків в рахунок
погашення кредитної заборгованості
ОСОБА_2 на суму 1335213,94 доларів США та 3180,31
грн. без будь-якого повідомлення про це
боржника належними та підлягаючими
поверненню позивачу за вимогами,
передбаченими ст..ст. 512, 544, 556 ЦК
України.

Окрім того суд першої інстанції вважав,
що позивач на виконання договірних
зобов'язань виконав обов'язок боржника
перед банком, а тому у зобов»язанні
відбулася заміна кредитора і до нового
кредитора перейшло право вимоги за
договором про відкриття кредитної
лінії, незважаючи на те, що у нового
кредитора - ЗАТ «Українська
міжбанківська валютна біржа» були
відсутні документи, які підтверджують
зобов»язання відповідача перед банком
з поважних причин, оскільки було
письмове звернення до банку та не
отримано ніякої відповіді, тому своє
процесуальне право новий кредитор
вважав використаним.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна з
наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 512
Цивільного кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою, зокрема, внаслідок виконання
обов'язку боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем).

Відповідно до ст.. 513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

За приписами ст. 517 ЦК України первісний
кредитор у зобов'язанні повинен
передати новому кредиторові документи,
які засвідчують права, що передаються,
та інформацію, яка є важливою для їх
здійснення.

Статтею 556 ЦК України передбачено, що
після виконання поручителем
зобов'язання, забезпеченого порукою,
кредитор повинен вручити йому
документи, які підтверджують цей
обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав
зобов'язання, забезпечене порукою,
переходять усі права кредитора у цьому
зобов'язанні, в тому числі й ті, що
забезпечували його виконання.

Підставою скасування рішень судів та
направлення справи на новий розгляд
Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ було саме те, що суди належним
чином не перевірили, у якому порядку
відповідно до положень ст.ст. 513, 556 ЦК
України перейшло право вимоги до
позивача та чи уступав банк поручителю
свої права кредитора, які ґрунтуються
на кредитній угоді з боржником
(відповідачем).

Суд першої інстанції не виконав вимоги
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ та постановив рішення
обмежившись лише зверненнями позивача
до ВАТ «Європейський банк розвитку та
заощаджень» та інформацією про
порушення кримінальної справи
Генеральною прокуратурою України за
фактом перевищення службових
повноважень при укладенні договорів
застави з ВАТ «Європейський банк
розвитку та заощаджень».

За змістом ч.2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.. 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях (Стаття 60
ЦК України).

В ході судового розгляду було
з'ясовано, що в порушення ст. 517 ЦК
України Банк не передав Позивачу ні
примірника кредитного договору, ні
платіжних документів, ні будь-яких
інших документів, що стосуються цього
кредиту. Так само, в порушення згаданої
ст. 517 ЦК, Банк не передав Біржі жодної
інформації, яка є важливою для
здійснення прав, що переходять.

За таких підстав, у відсутність
належних доказів з боку позивача з
приводу переходу права вимоги від
банку своїх прав кредитора, що
ґрунтуються на кредитній угоді з
боржником (відповідачем), позовні
вимоги не можна вважати обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім того, за фактичними обставинами
справи, Позивач просить суд стягнути з
Відповідачки кошти, які були сплачені
ним в якості виконання поручителем
боргових зобов'язань.

Відповідно до договору про відкриття
кредитної лінії № 040/002-07 від 27.06.2007р.,
укладеного між ОСОБА_2 та Банком, сума
кредиту становить 1 450 000 дол. США.

Проте, при достроковому погашенні
заборгованості по цьому кредиту,
13.02.2008р. з рахунків поручителя
відповідно до договорів застави було
перераховано 1 335 213,94 дол. США та 3 180,31
грн., отже, Банку було сплачено не всю
суму кредиту (1 450 000 дол. США), а близько 1
335 800 дол. США, що майже на 114 000 дол. США
менше від суми кредиту.

Крім того, за обставинам справи, з
моменту видачі кредиту і до грудня 2007
року Банк регулярно отримував від
позичальника щомісячні платежі в сумі
15-16 тис. дол. США.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
буде встановлено договором або
законом.

За таких обставин, при переході права
вимоги (заміні кредитора), новий
кредитор вправі висунути вимогу щодо
стягнення всієї суми кредиту,
нарахування штрафних санкцій,
відсотків тощо, з урахуванням фактично
сплачених коштів.

Проте, ПрАТ «УМВБ» заявляє позов лише
на суму стягнених з цієї особи грошових
коштів, які були передані у заставу й
жодного розрахунку щодо стягнення
відсотків по кредиту чи зарахування
сплачених коштів не наводить.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком особи, що подала апеляційну
скаргу в тому, що Біржа заявила позов
про відшкодування їй збитків,
пов'язаних з виконанням зобов'язань
боржника (в порядку регресу), а не
вимоги про стягнення заборгованості по
кредиту (в якості вимог нового
кредитора), про що також в своєму
рішенні зазначив суд першої інстанції,
пославшись на ст. 544 ЦК України, проте
висловив позицію, що з підстав ст.. 512 ЦК
України відбулася заміна кредитора.

Так, за обставинами справи, позовні
вимоги Біржі обґрунтовуються п. 3 ч. 1 ст.
512 ЦК України, де передбачено, що
внаслідок виконання обов'язку боржника
поручителем або заставодавцем
кредитор у зобов'язанні може бути
змінений іншою особою, що в даному
випадку є небезумовною ознакою заміни
кредитора, а лише можливою передумовою
такої заміни сторін в зобов'язанні.

При вирішенні питання про
правомірність заміни кредитора слід
також керуватися загальними засадами
цивільного права, в тому числі, вимогам
закону, що встановлюють цивільну
правоздатність та дієздатність особи.

Відповідно до ч. З ст. 91 ЦК України
юридична особа може здійснювати окремі
види діяльності, перелік яких
встановлюється законом, після
одержання нею спеціального дозволу
(ліцензії).

За фактичними обставинами справи,
Біржа за своїм статусом не є
банківською установою, а тому не може
бути кредитором, тому у разі виконання
обов'язку особою, яка не може бути
кредитором у певному зобов'язанні, ця
особа набуває лише права відшкодувати
за рахунок боржника збитки, які
обумовлені цим виконанням. Проте,
статусу кредитора ця особа не набуває й
відповідно вона не має прав вимагати
виконання цих зобов'язань.

Згідно цивільного законодавства
заміна кредитора або перехід права
вимоги це також правочин, який повинен
вчинятися в певний спосіб та певній
формі.

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин
щодо заміни кредитора у
зобов'язаннівчиняється у такій самій
формі,що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

За обставинами справи, договір про
відкриття кредитної лінії № 040/002-07 від
27.06.2007р. було укладено в письмовій формі
за підписом уповноваженої особи Банку.

Таким чином, відповідно до ст. 513 ЦК
заміна кредитора за кредитним
договором повинна була відбутися у
письмовій формі шляхом укладання
відповідного договору.

Відповідно до ст. 517 ЦК України
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення.

Дана норма передбачає не лише правове
регулювання порядку підтвердження
прав нового кредитора, але й містить
імперативний обов'язок передати
документи та важливу інформацію, що
стосується цих зобов'язань.

Крім того, статтею 556 ЦК України
передбачено, що після виконання
поручителем зобов'язання,
забезпеченого порукою, кредитор
повинен вручити йому документи, які
підтверджують цей обов'язок боржника.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, ні на момент зазначеного
списання заставлених коштів, ні на
теперішній час документів, що
підтверджують обов'язок боржника та
права нового кредитора відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає
доводи апеляційної скарги такими, що
заслуговують на увагу, тому вона
підлягає задоволенню, а вище
встановлені обставини свідчать про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
права, при неповному з»ясуванні судом
обставин справи та невідповідністю
висновків суду обставинам справи, у
зв»язку з чим рішення підлягає
скасуванню, а позовні вимоги відмові у
задоволенні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1,
який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 1 листопада 2012 року - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 1 листопада 2012 року -
скасувати та постановити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
Приватного акціонерного товариства
«Українська міжбанківська валютна
біржа» до ОСОБА_2, третя особа: Відкрите
акціонерне товариство «Європейський
банк розвитку та заощаджень» про
стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено протягом 20-ти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: