У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С.,
Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Національного історико-меморіального
заповідника "Поле Берестецької битви"
на рішення Радивилівського районного
суду Рівненської області від 06 лютого
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Національного історико-меморіального
заповідника "Поле Берестецької битви"
про скасування наказів, поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Радивилівського районного
суду від 6 лютого 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Наказ генерального директора НІМЗ
"Поле Берестецької битви" №186 від 22.11.2014
року "Про звільнення ОСОБА_2" скасовано.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді
екскурсовода Національного
історико-меморіального заповідника
"Поле Берестецької битви" з 22.11.2013 року.

Стягнуто з Національного
історико-меморіального заповідника
"Поле Берестецької битви" на користь
ОСОБА_2 3723 грн. 47 коп. заробітної плати
за час вимушеного прогулу.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з Національного
історико-меморіального заповідника
"Поле Берестецької битви" в дохід
держави судовий збір в сумі 243 грн. 60
коп.

В поданій апеляційній скарзі НІМЗ "Поле
Берестецької битви" вказує, що рішення
суду є незаконним, необґрунтованим та
таким, що ухвалене з неповним та
неправильним встановленням обставини,
які мають значення для справи.

Зазначає, що судом не надано належної
оцінки тому, що позивачка була присутня
при розгляді справи в апеляційному
суді Рівненської області 14 листопада
2013 року і їй було відомо про набрання
рішенням суду законної сили в день
прийняття рішення, тобто вона не могла
не розуміти, що це рішення вказує на її
суб'єктивну можливість використати
своє право та приступити до виконання
трудових обов'язків з 15 листопада, а
невикористання такої можливості може
бути підставою накладення
дисциплінарного стягнення.

Вважає, що дотримання формальностей
про ознайомлення ОСОБА_2 з наказом
немало юридичного значення для
використання нею права на поновлення
на роботі, оскільки таке право
обумовлено рішенням суду.

Судом не були встановлені обставини, що
заважали позивачеві приступити до
виконання трудових обов'язків з 15
листопада 2013 року, хоча зі сторони
відповідача не чинилось жодних
перешкод щодо допущення позивачки до
роботи.

Просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з доведеності
проведення звільнення позивачки з
порушенням вимог чинного трудового
законодавства, яке полягає у
несвоєчасному неповідомленні
позивачки про винесення наказу про
поновлення її на роботі під розписку з
15.11.2013 року, що є причиною відсутності
її на роботі 15 і 18 листопада 2013 року.

Такий висновок відповідає обставинам
справи та ґрунтується на вимогах
закону.

Встановлено, що рішенням
Радивилівського районного суду від
18.09.2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 14.11.2013 року ОСОБА_2 поновлено на
роботі на посаді екскурсовода
Національного історико-меморіального
заповідника "Поле Берестецької битви" з
19.06.2013 року та стягнуто з відповідача на
користь ОСОБА_2 5357,04 грн. заробітної
плати за час вимушеного прогулу.

Наказом генерального директора НІМЗ
"Поле Берестецької битви" Галабуз Л.С.
№184 від 14.11.2013 року ОСОБА_2 поновлено на
посаді екскурсовода з 19.06.2013 року та
наказано приступити до виконання
обов'язків з 15.11.2013 року.

На підставі цього ж наказу ОСОБА_2
виплачено 5357, 04 грн. заробітної плати за
час вимушеного прогулу.

Із вказаним наказом ОСОБА_2 була
ознайомлена лише 19.11.2013 року о 09 год. 24
хв., що підтверджується її власноручним
підписом на наказі (а.с.8).

Наказом генерального директора НІМЗ
"Поле Берестецької битви" №186 від 22.11.2013
року визнано для ОСОБА_2 робочі дні 15 та
18 листопада 2013 року- днями прогулів без
поважних причин та за порушення
трудової дисципліни ОСОБА_2 звільнено з
займаної посади 22.11.2013 року на підставі
п.4 ст.40 КЗпП України (за прогули без
поважних причин) (а.с.9).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
договір до закінчення строку його
чинності, можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Прогулом є відсутність працівника на
роботі більше трьох годин без поважних
причин, тому суд, з'ясовуючи законність
звільнення працівника на підставі п.4
ч.1 ст.40 КЗпП України, повинен
встановити причини відсутності
працівника на робочому місці та їх
поважність.

Виконання рішення суду, яким
працівника поновлено на роботі,
вважається завершеним з моменту
фактичного допущення зазначеного
працівника до виконання попередніх
обов'язків на підставі акту
відповідного органу, який прийняв
рішення про звільнення працівника.

Саме по собі видання наказу про
поновлення працівника на попередній
роботі відповідно до рішення суду, без
належного повідомлення про це
працівника та без ознайомлення його з
даним наказом не може свідчити про
обов'язок поновленого працівника
негайно приступити до виконання своїх
трудових обов'язків.

Оскільки, судом було встановлено, що
невихід на роботу позивачки був
викликаний не повідомленням її
роботодавцем про винесення наказу про
поновлення її на роботі, суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку,
що 15.11.2013 року та 18.11.2013 року ОСОБА_2 була
відсутня на роботі з поважних причин, а
тому генеральний директор НІМЗ "Поле
Берестецької битви" Галабуз Л.С. не мав
підстав для розірвання трудового
договору з позивачкою за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП
України.

Встановивши, що ОСОБА_2 було звільнено з
порушенням чинного трудового
законодавства та наявність підстав для
її поновлення на роботі, суд також
обгрунтовано задовольнив позовні
вимоги про стягнення з відповідача
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за період із дня звільнення по
день розгляд справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачка будучи присутньою 14
листопада 2013 року при розгляді справи в
апеляційному суді, не могла не розуміти
свого обов'язку приступити до
виконання трудових обов'язків з
наступного дня після набрання рішенням
суду законної сили, не заслуговують на
увагу, оскільки не знаючи про існування
наказу №184 від 14.11.2013 року, ОСОБА_2 не
могла знати про добровільне виконання
роботодавцем рішення суду та про
визначений вказаним наказом її
обов'язок вийти на роботу з 15.11.2013 року.

Рішення суду першої інстанції
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 317,325
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Національного
історико-меморіального заповідника
"Поле Берестецької битви" відхилити.

Рішення Радивилівського районного
суду Рівненської області від 6 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Шимків С.С.