Справа № 456/4628/13-ц
Провадження № 2/456/191/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2014 р. Стрийський
міськрайонний суд Львівської області в
складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

при секретарі - Лещишин З.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Стрий цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Нежухівської сільської ради
Стрийського району, треті особи ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, орган опіки та піклування
Стрийської районної державної
адміністрації, про визнання права
власності на будинок в порядку
спадкування, та позовом третіх осіб,
які заявляють самостійні вимоги щодо
предмета спору ОСОБА_3, ОСОБА_5, яка
також діє в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Нежухівської
сільської ради Стрийського району про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування за
законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом до Нежухівської сільської
ради, покликаючись на те, що вона є
внучкою ОСОБА_10, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Нежухів Стрийського
району, якій на день смерті належав
житловий будинок з господарськими
будівлями по АДРЕСА_1. Перед смертю,
бабця ОСОБА_10, 8.07.2005р. у виконавчому
комітеті Нежухівської сільської ради
склала заповіт, яким на випадок своєї
смерті, все своє майно заповіла їй
ОСОБА_1. 02.07.2013р. вона звернулась в
нотконтору з заявою про прийняття
спадщини, однак в цьому їй було
відмовлено у зв»язку з пропуском
шестимісячного строку. Проте на час
відкриття спадщини, вона проживала в
АДРЕСА_1, тобто в будинку спадкодавця, а
тому вважається такою, що вступила у
володіння спадковим майном. А тому
просить визнати за нею право власності
на будинок АДРЕСА_1, Стрийського району.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_5, яка також
діє в інтересах ОСОБА_4 з первісним
позовом не погодились та звернулись до
суду з самостійним позовом в якому
просять, визнати за ними в порядку
спадкування за законом право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1,
Стрийського району після смерті
ОСОБА_12. В обґрунтування позовних
вимог, покликаються на те, що їхній
батько ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6.
у с. Нежухів, був членом колгоспного
двору, головою якого був дід ОСОБА_3,
який помер у 1999р.. Членом цього ж
колгоспного двору була їхня бабуся
ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.. В
даному колгоспному дворі, окрім діда,
баби та батька, з 1994р. проживала їхня
мама ОСОБА_6 і вони діти ОСОБА_10 та
ОСОБА_4 де народились та проживали до
літа 2013р.. Після смерті батька ОСОБА_12,
який помер раптово від інсульту
ІНФОРМАЦІЯ_6., їхня сім»я поховала
батька і продовжувала проживати в
даному господарстві. В 2012р. у зв»язку з
важкими матеріальним становищем, їхня
мати ОСОБА_6 змушена була виїхати на
заробітки за кордон. В 2013р. відповідач
по справі ОСОБА_1, прийшла до них в
будинок та вигнала їх, пославшись на те,
що бабця ОСОБА_10, заповіла будинок їй.
На момент смерті батька, вони були
неповнолітніми, не обізнані з законом,
а тому не звернулись до нотаріуса про
прийняття спадщини. Також, ще за життя
бабця завжди говорила, що все майно

залишиться наймолодшому сину, тобто
їхньому батьку, який проживав разом з
ними однією сім»єю, в одному
колгоспному дворі, допомагав батькам в
у всьому, поховав їх.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали
повністю, пославшись на обставини
викладенні в позовній заяві, додатково
пояснили, що бабці позивачки ОСОБА_10
спірний будинок належав на підставі
свідоцтва про право власності на
колгоспний двір. Учасниками
колгоспного двору станом на квітень 1991
року були ОСОБА_10 (бабця), її чоловік
ОСОБА_3 (дід) та їхній син ОСОБА_12. Тобто,
всім належало по 1/3 частині будинку.
ОСОБА_3, який був головою колгоспного
двору помер, ІНФОРМАЦІЯ_7., спадщину по
смерті прийняли дружина ОСОБА_10 та син
ОСОБА_12, які проживали з ним на день
смерті. Хоча офіційно спадщину ніхто не
оформляв та жодних документів не
виготовляли. Таким чином ОСОБА_10 та
ОСОБА_12 стали співвласниками будинку
по 1/2 частині. ОСОБА_10 померла
ІНФОРМАЦІЯ_5., перед тим в 2005р. остання
склала заповіт, яким все своє майно
заповіла онучці ОСОБА_1. Однак, зважаючи
на те, що за життя ОСОБА_10 не оформила
правовстановлюючих документів на
будинок, а тому нотаріус відмовила
позивачці видати свідоцтво на спадкове
майно, незважаючи на те, що позивач на
день смерті і в подальшому проживала у
спірному будинку, до дня смерті
доглядала за бабцею та здійснила її
поховання. Просять їхній позов
задоволити повністю, а в позові ОСОБА_10
відмовити .

Представник відповідача Нежухівської
сільської ради, в судове засідання не
з»явився, однак подав до суду заяву в
якій просить розгляд справи проводити
у їхній відсутності, при постановленні
рішення покладаються на думку суду.

ОСОБА_3 (онук) в судовому засіданні
позов ОСОБА_1 заперечив, а заявлений
ними позов підтримав, додатково
пояснив, що являється сином померлого
ОСОБА_12 З народження їхня сім»я (батько,
мати, сестра та він) проживали у
спірному будинку. Пригадує, що ще за
життя дід з бабою говорили, що будинок
залишиться батькові. Батько ОСОБА_12
помер раптово в 2009р., поховала його
мама. Мама залишилась проживати у
будинку з трьома дітьми, він з сестрою
та їхня звідна сестра (від маминого
першого шлюбу). У зв»язку з важким
матеріальним становищем у 2012р. мати
виїхала на заробітки за кордон та до
цього часу перебуває в Італії,
нелегально та не може приїхати в
Україну. Наскільки йому відомо мати в
нотаріальну контору з заявами про
прийняття спадщини після смерті батька
не зверталась. На початку 2013р. до
будинку прийшла ОСОБА_1 та вигнала їх,
при цьому змінивши замки на дверях,
повідомила, що бабця склала заповіт на
неї і будинок належить їй. В будинку
залишились їхні речі. Вони перейшли
проживати до тітки в с. Завадів. Не
звертались з позовом до суду, про
усунення перешкод в користуванні
майном. Йому відомо, що ОСОБА_1 проживає
в чоловіка в с. Грабовець, Стрийського
району. Він з сестрою народились в с.
Завадів, зареєстровані вони також в с.
Завадів, чому не знає, реєстрацією
проживання займалась мати.

Неповнолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
заявлений ними позов підтримала, дала
покази аналогічні брату ОСОБА_3.

ОСОБА_5 в судовому засіданні,
заявлений ними позов підтримала, позов
ОСОБА_1 заперечила. Додатково пояснила,
що являється дочкою покійного ОСОБА_12
від першого шлюбу. В спірному будинку
вона не проживала. Там жили бабця з
дідом, а також батько з дружиною та
дітьми. Вона часто заходила до них в
гості і бабця завжди казала, що будинок
залишиться батькові та дітям. Жодної
мови про заповіт на ОСОБА_1 не було.
Бабця померла в 2007р., а потім в 2009 р.
раптово помер батько, його поховала
дружина та з дітьми залишилась
проживати в спірному будинку. В 2012р.
мачуха виїхала за кордон, дітьми
фактично опікувалась сестра останньої.
Стверджує, що ОСОБА_1 жодного дня в
спірному будинку не проживала. Вона
спадщину після смерті батька не
приймала, хоча вважає, що має право на
таку.

Представник третьої особи органу
опіки та піклування Стрийської
райдержадміністрації в судове
засідання не з»явилась, однак подала до
суду заяву в якій просять розгляд
справи проводити в їхній відсутності.

Треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, в
судове засідання не з»явились, однак
подали до суду заяву в якій просять
розгляд справи проводити у їхній
відсутності. З позовом ОСОБА_1 згідні.

Третя особа ОСОБА_6 (мати ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.) в судове засідання не
з»явилась про причини неявки суд не
повідомила.

Свідок ОСОБА_13, суду пояснив, що
проживає по сусідству з сім»єю ОСОБА_4,
в с. Нежухів. Будинок належав ОСОБА_3 та
ОСОБА_10. Після смерті діда в будинку
проживав син ОСОБА_12 з дружиною та
двома дітьми. Коли померла ОСОБА_3
будинку залишився проживати син з
сім»єю. ОСОБА_12 помер раптово в 2009р.,
похороном займалась дружина. Оскільки
в будинку проживав ОСОБА_12 то вважає, що
будинок по смерті батьків мав
залишитись саме йому. Щодо заповіту, то
про такий йому нічого невідомо. Зараз в
будинку ніхто не живе. ОСОБА_1 завезла
будматеріали та намагалась робити там
ремонт. Знає, що на даний час ОСОБА_1
проживає з сім»єю в с. Грабівці,
Стрийського району.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
пояснила, що народилась та до заміжжя
проживала по сусідству з
будинковолодінням ОСОБА_12, зараз там
проживають її батьки. Вона проживає в
АДРЕСА_1 та кожен день навідує своїх
батьків. ОСОБА_8 добре знає сім»ю
ОСОБА_12, оскільки в їхньому будинку
було троє дітей з якими вона
товаришувала. Коли діти виросли, біля
батьків залишилась проживати
наймолодша донька ОСОБА_9 (мати ОСОБА_1.)
з сім»єю. Наскільки пригадує, в
середині 2000 р., у зв»язку з складною
економічною ситуацією, ОСОБА_9 виїхала
в Італію на заробітки. В будинку
залишились проживати бабця ОСОБА_10,
чоловік ОСОБА_9 та двоє її дітей ОСОБА_1
та ОСОБА_23. Так як відносини між ОСОБА_10
та чоловіком ОСОБА_9 не склались,
останній переїхав жити до своїх
батьків в м. Стрий. Бабця жила з онуками,
господарством займалась ОСОБА_1, з
цього будинку вона пішла на навчання в
м. Львів, та кожних вихідних приїздила в
с. Нежухів. За бабцею доглядала ОСОБА_1.
Перед смертю ОСОБА_10 довго лежала в
лікарні і відвідувала її та оплачувала
лікування ОСОБА_1 за кошти матері, які
та передавала з Італії. Поховала
ОСОБА_10 також ОСОБА_1. Перед смертю
ОСОБА_10, в будинок переїхав проживати
син ОСОБА_12 з другою дружиною ОСОБА_6 та
трьома дітьми ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_15
до того вони жили в с. Завадів в будинку
дружини. Незважаючи на це ОСОБА_1 будучи
на той час студенткою приїзджала в
с.Нежухів і звідти їхала на навчання.
ОСОБА_12 помер раптово, в сім»ї було
скрутне матеріальне становище і мати
ОСОБА_1 допомогла дружині ОСОБА_12
ОСОБА_6 також виїхати в Італію на
заробітки. Дітей з будинку не виганяли,
старший син ОСОБА_12 (онук) одружився та
перейшов жити в м. Стрий, молодша донька
ОСОБА_4 переїхала в с. Завадів до сестри
матері. Будинком й надалі опікувалась
ОСОБА_1.

Суд надає віри і приймає покази цих
свідків, так як будь-яких даних, що
свідчили б про їх зацікавленість у
вирішенні даної справи в суду не має, а
їх покази не протирічать іншим доказам
по справі, при тому, що ці особи, були
сусідами сторін, проживали і
проживають неподалік.

Свідок ОСОБА_16, в судовому засіданні
ствердила, що перебуває в дружніх
відносинах з сім»єю ОСОБА_4. Останнім
часом в будинку проживали діти ОСОБА_12,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_17 рідний дядько
ОСОБА_3.(онука) та ОСОБА_4 в судовому
засіданні показав, що ОСОБА_12 та його
сестра одружились в 1993р. і відразу жили
з батьками ОСОБА_12 в с. Нежухів, там
народились діти. Однак чому в
свідоцтвах про народження дітей
зазначено с. Завадів, пояснити не зміг.
На момент смерті ОСОБА_3 будинку
проживав ОСОБА_12 з сім»єю. Коли
останній помер, його поховала дружина
та залишилась проживати в будинку.
ОСОБА_1 проживала з батьком і братом в м.
Стрий або в с. Грабівці, точно сказати
не може.

Аналогічні за змістом покази дав
свідок ОСОБА_18 брат ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що
являється однокласником ОСОБА_3 (онука),
разом відвідували школу в с. Завадів.
Йому відомо, що ОСОБА_3 з сім»єю
проживав в с. Нежухів, чому той
відвідував школу в с. Завадів, пояснити
не зміг.

Щодо показів вказаних свідків
ОСОБА_18, ОСОБА_16, ОСОБА_19, то суд
критично відноситься до таких показів,
оскільки вказані свідки є родичами та
колегами позивачів по зустрічному
позову, проживають в інших населених
пунктах. Ці покази істотно
відрізняються від інших наданих суду
доказів.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позови слід
задоволити частково, з таких міркувань.

Як встановлено в судовому засіданні,
згідно свідоцтва про право особистої
власності на жилий будинок від 29.05.1987р.,
жилий будинок з приналежними до нього
будівлями, що по АДРЕСА_1 Стрийського
району, являється колгоспним двором,
головою якого був ОСОБА_3 (дід).

Відовідно до п. а ч. 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
№ 20 від 22.12.1995р., право власності на
майно, яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору котрі
до 15.04.1991р. не втратили права на частку в
його майні.

Згідно витягу з погосподарської
книги с. Нежухів, Стрийського району,
станом на 14.04.1991, спірне
будинковолодіння рахувалось за
ОСОБА_3.(дід) - голова двору; члени двору:
ОСОБА_10 - дружина; ОСОБА_12 - син.

Виходячи з вимог ст.ст. 120, 123 ЦК
України в редакції 1963року, які діяли
станом на 15.04.1991р. і регулювали
власність колгоспного двору, право
власності на майно колгоспного двору
(спірне будинковолодіння) в рівних
частках мали ОСОБА_3, ОСОБА_10 та ОСОБА_12
тобто кожен на 1/3 частину спірного
будинковолодіння.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України
(1963р.), вважається, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном.

ОСОБА_3.(дід), помер в 1999 році, заповіту
не залишивши. Спадщину за законом по
його смерті прийняли дружина ОСОБА_10 та
син ОСОБА_12, які на день смерті
проживали з спадкодавцем та вступили в
управління спадковим майном, що не
заперечується сторонами. Офіційно з
заявами про прийняття спадщини ніхто з
спадкоємців ОСОБА_3 в нотаріальну
контору не звертався, спадкова справа
по його смерті не заводилась, що
підтверджується листом Стрийської
держаної нотаріальної контори № 512/01-24
від 17.03.2014 (а.с 192).

Таким чином, ОСОБА_10 та ОСОБА_12, стали
співвласниками по 1/2 частині спірного
будинковолодіння.

Згідно заповіту посвідченого
секретарем Нежухівської сільської
ради 08.07.2005, зареєстрованого в реєстрі
за № 109, ОСОБА_10, на випадок своєї
смерті, все своє майно заповіла внучці
ОСОБА_1 (а.с.4). Заповіт не оскаржувався
та ніким не скасований (хоча судом
роз'яснювалось право сторін на
проведення судово-почеркознавчої
експертизи, якщо ставиться під сумнів
підпис на заповіті).

Відповідно до свідоцтва про смерть
ОСОБА_10, померла ІНФОРМАЦІЯ_8, актовий
запис № 1.

З свідоцтва про шлюб видно, що позивач
ОСОБА_1, 22.07.2009 одружилася з ОСОБА_15 та
після одруження, дружина перейшла на
прізвище ОСОБА_1.

Відповідно до ст.1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст. 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Як вбачається з матеріалів справи та
беззаперечно встановлено судом, що
ОСОБА_1 на день смерті ОСОБА_10 проживала
разом з нею в спірному
будинковолодінні.

Факт проживання позивача за вказаною
адресою стверджується зокрема,
довідкою Нежухівської сільської ради
№ 449 від 2.07.2013 (а.с. 12); довідкою
Нежухівської сільської ради № 196 від
3.03.2014 (а.с. 165); письмовими
заявами-показами свідків ОСОБА_14 та
ОСОБА_20 (а.с. 183-184); довідкою
Нежухівської сільської ради № 250 від
27.03.2014, про те що після смерті ОСОБА_10
податок за земельну ділянку в АДРЕСА_1
сплачує ОСОБА_1 (а.с. 190), що також
підтверджено копіями квитанцій.

Окрім того, згідно рішення
виконавчого комітету Нежухівської
сільської ради № 34 від 29.10.2010., виконком
діючи в межах своєї компетенції
вирішив оформити право власності на
спірний житловий будинок за ОСОБА_1.
Остання ж не скористалась вчасно своїм
правом та не зареєструвала право
власності на спірний будинок в органах
БТІ.

Щодо місця реєстрації ОСОБА_1, то як
вбачається з копій дипломів долучених
до матеріалів справи ОСОБА_1 закінчила
у 2009 році Національний університет
«Львівська політехніка» і отримала
повну вищу освіту. Тобто на той час була
студентом та була зареєстрована

в гуртожитку. Однак, на вихідні
приїжджала, саме в с. Нежухів та звідти
їхала на навчання.

Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 71 ЖК України
жиле приміщення зберігається за
тимчасово відсутнім наймачем або
членами його сім'ї понад шість місяців
у випадку, тимчасового виїзду з
постійного місця проживання за умовами
і характером роботи або у зв'язку з
навчанням (учні, студенти, стажисти,
аспіранти), у тому числі за кордоном, -
протягом усього часу виконання цієї
роботи або навчання.

Також, згідно п.23 ППВСУ № 7 від 30.05.2008
«Про судову практику у справах про
спадкування», якщо постійне проживання
особи зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини не підтверджено відповідними
документами, у зв'язку з чим нотаріус
відмовив особі в оформленні спадщини,
спадкоємець має право звернутись в суд
із заявою про встановлення факту
постійного проживання зі спадкодавцем
на час відкриття спадщини.

Однак, як видно з відповіді Стрийської
державної нотаріальної контори від
02.07.2013 року на ім»я ОСОБА_1, останній
відмовлено в оформленні свідоцтва про
право на спадщину, оскільки вона у
встановлений законом шестимісячний
термін не подала заяву про прийняття
спадщини, а тому згідно ст. 1272 ЦК
України, їй рекомендовано звернутись в
суд для визначення додаткового строку,
достатнього для подачі заяви про
прийняття спадщини. Також, оскільки,
відсутні правовстановлюючі документи,
які підтверджують право власності
померлої на спадкове майно, то після
встановлення додаткового терміну,
достатнього для подачі заяви про
прийняття спадщини, оформлення
спадщини буде неможливе. І тому
необхідно звертатись безпосередньо в
суд про визнання права власності на
майно в порядку спадкування за
заповітом.

Згідно абзаців 2, 3 п.23 вказаної
постанови Пленуму свідоцтво про право
на спадщину видається за письмовою
заявою спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, установленому
цивільним законодавством. За наявності
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину вимоги про визнання права на
спадщину судовому розглядові не
підлягають.У разі відмови нотаріуса в
оформлені права на спадщину особа може
звернутись до суду за правилами
позовного провадження.

Таким своїм правом й скористалась
позивач ОСОБА_1, а тому за нею слід
визнати право власності на 1/2 частину
спірного житлового будинку, оскільки
саме 1/2 частина такого належала
померлій ОСОБА_10.

Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, для прийняття спадщини не
повинен вчиняти будь-який правочин.
Його бездіяльність (якщо він не заявив
про відмову від спадщини впродовж
строків, установлених ст. 1270 ЦК України)
є юридичним фактом, що свідчить про
прийняття ним спадщини. А тому суд
вважає, що в даному випадку є
недоречним посилання на пропуск ОСОБА_1
строків звернення до суду з позовною
заявою.

Також по справі встановлено, що
ОСОБА_12 був зареєстрований та на день
смерті проживав в АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу,
ОСОБА_12 та ОСОБА_21, одружились 17.09.1994,
дружина перейшла на прізвище ОСОБА_12,
актовий запис № 8 (а.с. 64).

Згідно свідоцтв про народження ОСОБА_4
народилась ІНФОРМАЦІЯ_9., а
ОСОБА_3.(внук), народився ІНФОРМАЦІЯ_10.,
обидвоє народились в с. Завадів
Стрийського району, і їхніми батьками
являлись ОСОБА_12 та ОСОБА_6 (а.с. 73, 75).

Згідно свідоцтва про народження
ОСОБА_5, народилась ІНФОРМАЦІЯ_11, її
батьком був ОСОБА_12 (донька від першого
шлюбу) (а.с. 74).

Відповідно до свідоцтва про смерть
ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_12, актовий
запис № 12 (а.с. 65).

Згідно довідки Нежухівської
сільської ради № 1177 від 04.11.2013, ОСОБА_6
дійсно здійснила поховання чоловіка
ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_12.(а.с. 69).

Останній заповіту не залишив.

По смерті ОСОБА_12, в нотаріальну
контору з заявами про прийняття
спадщини чи про відмову від неї, ніхто
зі спадкоємців не звертався.

За змістом ст.1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачатті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець
за заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_5 будучи спадкоємцем першої
черги по смерті батька ОСОБА_12, в
установлені Законом строки з заявою в
нотаріальну контору про прийняття
спадщини не зверталась, а також не
зверталась з заявою до суду про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини, на день смерті
спадкодавця, постійно разом з ним не
проживала, а проживала з сім»єю
(чоловіком та дітьми) в с. Ланівка
Стрийського району, тобто не вступила у
володіння спадковим майном, а тому
підстав для визнання за нею права на
спадкове майно немає.

Зважаючи на це право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_12 мали
дружина ОСОБА_6 та діти ОСОБА_4 і
ОСОБА_3.(внук), які на день смерті
спадкодавця постійно проживали разом з
ним (а.с.69).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3.(внук) на час смерті
батька (2009 р.) були неповнолітніми, а
тому вважаються такими, що прийняли
спадщину по смерті батька.

Такими чином, всі вони в рівних
частках є спадкоємцями померлого
ОСОБА_12

Що стосується заяви, яка надійшла на
адресу суду нібито від ОСОБА_6, в якій
вона вказує, що на спадщину не
претендує та просить визнати за її
дітьми право власності на спірний
будинок, то така не може бути взята до
уваги судом, оскільки вказану заяву не
можливо ідентифікувати, окрім того
заява про відмову від спадщини повинна
бути подана в строки передбачені ст.1270
ЦК України та в нотаріальну контору,
чого останньою зроблено не було.

А тому ОСОБА_6 та її дітям
ОСОБА_3.(внук) та ОСОБА_4, належить по 1/6
ідеальній частині спірного
будинковолодіння, зважаючи на те, що
покійному ОСОБА_12 належала 1/2 частина
будинку.

Оскільки з позовом до суду
звернулись тільки ОСОБА_3.(внук) та
ОСОБА_4, а тому за ними слід визнати
право власності по 1/6 частині спірного
будинку з господарськими спорудами.

Аналізуючи зібрані по справі докази і
оцінюючи їх в сукупності, суд приходить
до переконання, що первинний позов слід
задоволити частково та визнати за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину
спірного житлового будинку в порядку
спадкування за заповітом після смерті
бабці ОСОБА_10. Зважаючи на те, що
заповіт не скасований, жодних сумнівів
в тому, що волевиявлення спадкодавця
було іншим в суду немає. Позивач на день
смерті бабці проживала разом з нею,
доглядала та здійснила її поховання, а
тому вважається такою, що прийняла
спадщину.

Позовні вимоги ОСОБА_10, також
підлягають до задоволення частково,
оскільки діти (позивачі) ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 будучи спадкоємцями першої
черги на день смерті батька проживали
разом з ним та були неповнолітніми, а
тому відповідно до вимог Закону
вважаються такими, що прийняли
спадщину. Однак на день смерті
спадкодавця з ними також проживала
його дружина ОСОБА_6, яка від своєї
частки у встановленому порядку не
відмовилась, а тому також має право на
частку в спадковому майні. Через це, за
позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід
визнати право власності по 1/6 частині
спірного житлового будинку та
господарських будівель.

Винесене по справі рішення, на думку
суду, є правильне і основне
справедливе.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позови ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 яка
також діє в інтересах ОСОБА_4
задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
1/2 ідеальну частину будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 Стрийського
району Львівської області в порядку
спадкування за заповітом, після смерті
бабці ОСОБА_10.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право
власності по 1/6 ідеальній частині
житлового будинку та господарських
будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1
Стрийського району Львівської області,
в порядку спадкування за законом, після
смерті батька ОСОБА_12.

В решті позовів ОСОБА_1, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 яка також діє в інтересах ОСОБА_4
- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, а у разі
якщо рішення було проголошено без
участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н. М. Янів