Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Панько В.Ф., Мацунича М.В.

при секретарі - Гаврилко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ПАТ КБ
«Приватбанк» на рішення Воловецького
районного суду від 3 лютого 2014 року по
справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором ,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» /надалі - банк/
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості в сумі 18
763,86 грн, яка складається з 17 394,15 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 500 грн - штраф
/фіксована частина/ та 869,71 грн штраф
/процентна складова/.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у 24.
11.2005 р. між банком та відповідачем
укладено договір, по якому останній
отримав кредит в сумі 5 тис. грн. у
вигляді кредитного ліміту на платіжну
карту зі сплатою відсотків в розмірі 48%
на рік на суму залишку заборгованості.
Судовим наказом від 13.07.2007 р. з
відповідача стягнуто заборгованість
по даному кредитному договору в сумі
4016,91 грн. Однак відповідачем ця сума
неповернута до теперішнього часу і
тому виникла вказана вище
заборгованість, яку позивач просив
стягнути з відповідача.

Рішенням суду в задоволенні позову
відмовлено.

З цим рішення банк не погодився порушив
питання про його скасування та
ухвалення нового рішення про
задоволення його вимог.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні представник
апелянта скаргу з наведених підстав
підтримав.

Відповідач в судове засідання не
явився і тому суд розглянув справу у
його відсутності відповідно до ч.2 ст.305
ЦПК України.

Заслухавши представника апелянта в
судовому засіданні та дослідивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
умови договору відповідачем порушено,
але позивач пропустив строк позовної
давності.

Це обґрунтування рішення суду не
відповідає діючому законодавству:
відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення рішення. Про це
зазначено і у постанові Пленуму ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №7 від 7 лютого 2014 р. «Про внесення
змін і доповнень до постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
в якій п.31 викладено в такій редакції:
при застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність».

Таким чином, відмова у задоволенні
позову по цій причині є невірною, а
констатація в оскаржуваному рішенні
суду першої інстанції про наявність
боргових зобов'язань відповідача перед
банком є правильною, що підтверджено
договірними відносинами між сторонами
по справі та відповідним розрахунком
заборгованості позичальника.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

А тому, керуючись ст.ст.307, 309, 314 ЦПК
України, судова колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк»
задовольнити.

Рішення Воловецького районного
суду від 3 лютого 2014 року по даній
справі скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов ПАТ КБ «Приватбанк»
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ
«Приватбанк» 18 736 ган 86 коп.
заборгованості по кредитному договору
від 24.11.2005 р.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді