У х в а л а

іменем україни

09 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О.,
Юровської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» в особі представника
за довіреністю Шуліки Аліни
Володимирівни на рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда
від 30 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської
області від 04 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, у якому просило
стягнути з відповідача на свою користь
заборгованість за кредитним договором
від 16 травня 2006 року № KGH3RX02470876 в
розмірі 22 547 грн 62 коп.

На обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що 16 травня 2006
року банк на підставі заяви
позичальника № KGH3RX02470876 надав ОСОБА_3
строковий кредит у розмірі 693 грн на
строк 12 місяців по 15 травня 2007 року
включно, з умовами сплати за
користування кредитом відсотків у
розмірі 2 % у місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Вказав, що відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання кредиту фізичним
особам «Розстрочка» складає між ним і
банком договір.

Позивач зазначив, що ОСОБА_3 взяті на
себе зобов'язання належним чином не
виконував, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість у розмірі 22 547 грн 62 коп.,
яка складається із: заборгованості за
кредитом в розмірі 693 грн;
заборгованості за процентами за
користування кредитом в розмірі 6 823 грн
30 коп.; заборгованості з комісії за
користування кредитом у розмірі 133 грн
08 коп.; пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором в
розмірі 13 348 грн 35 коп., а також штрафи
відповідно до пункту 5.3 Умов та правил
надання банківських послуг: штраф
(фіксована частина) в розмірі 500 грн та
штраф (процентна складова) в розмірі
1 049 грн 89 коп., тому просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 30 жовтня 2013 року в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 04 грудня
2013 року апеляційну скаргу ПАТ КБ
«ПриватБанк» відхилено, рішення
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 30 жовтня 2013 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» - Шуліка А.В.,
посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій і направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, керувалися положеннями
ст. ст. 267, 526, ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК
України, Законом України «Про захист
прав споживачів» та дійшли висновку
про пропуск позивачем загального
строку позовної давності.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів попередніх інстанцій
не можна, оскільки останні зроблені із
неповним з'ясуванням обставин справи.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
судів попередніх інстанцій не
відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 16 травня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № KGH3RX02470876,
оформлений заявою позичальника,
відповідно до умов якого відповідач
отримав строковий кредит у розмірі 693
грн на строк 12 місяців по 15
травня 2007 року включно, з умовами
сплати за користування кредитом
відсотків у розмірі 2 % у місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом
(а.с. 6).

Судами встановлено, що відповідач
належним чином не виконував умов
кредитного договору, у зв'язку з чим
утворилась заборгованість у розмірі 22
547 грн 62 коп., яка складається із:
заборгованості за кредитом в розмірі 693
грн; заборгованості за процентами за
користування кредитом в розмірі 6 823 грн
30 коп.; заборгованості з комісії за
користування кредитом у розмірі 133 грн
08 коп.; пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором в
розмірі 13 348 грн 35 коп., а також штрафи
відповідно до пункту 5.3 Умов та правил
надання банківських послуг: штраф
(фіксована частина) в розмірі 500 грн та
штраф (процентна складова) в розмірі
1 049 грн 89 коп. (а.с. 3).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

За приписами ч. ч. 3-5 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач у судових засіданнях судів
першої та апеляційної інстанцій участі
не брав і заяву про застосування строку
позовної давності не подавав, а тому у
судів попередніх інстанцій не було
правових підстав для застосування
такого строку.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» роз'яснено:
«встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього».

Застосовуючи до спірних правовідносин
наслідки спливу позовної давності,
суди попередніх інстанцій на порушення
вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не
звернули уваги на те, що у матеріалах
справи відсутня заява відповідача про
застосування позовної давності, яка
мала бути ним зроблена до ухвалення
рішення місцевого суду.

Щодо застосування до спірних
правовідносин судами попередніх
інстанцій Закону України «Про захист
прав споживачів» колегія суддів
касаційного суду вважає за необхідне
зазначити, що пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Така ж правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року у справі № 6-126цс13,
яка в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України.

При цьому колегія суддів суду
касаційної інстанції вважає за
необхідне звернути увагу судів, що
наявні у матеріалах справи Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт) не
містять доказів щодо дати їх
затвердження та чинності на час
підписання заяви саме в такій редакції.

Проаналізувавши матеріали справи та
виходячи з предмета заявленого позову,
колегія суддів касаційного суду дійшла
висновку про невідповідність вимогам
закону рішення Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 30
жовтня 2013 року та ухвали апеляційного
суду Кіровоградської області від 04
грудня 2013 року, а тому вказані рішення
підлягають скасуванню із направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» в особі представника
за довіреністю Шуліки Аліни
Володимирівни задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 30 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від
04 грудня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:
Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська