АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Галичанського А. Д.,
Чупікової В. В.

секретар Кусяк М.

з участю прокурора Балук О.М., позивачки
ОСОБА_1 відповідача ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом в. о.
прокурора м. Чернівці в інтересах
ОСОБА_1 до реєстраційної служби
Чернівецького міського управління
юстиції Чернівецької області, ОСОБА_2
про скасування запису про реєстрацію
права власності на житловий будинок з
належними до нього будівлями та
спорудами за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на ухвали Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 25 лютого
2014 року,

встановила:

У лютому 2014 року в. о. прокурора м.
Чернівці звернувся в суд з позовом до
Реєстраційної служби Чернівецького
міського управління юстиції
Чернівецької області, ОСОБА_2 про
скасування запису про реєстрацію права
власності на житловий будинок з
належними до нього будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1.

В порядку забезпечення цього позову
просив заборонити відповідачу ОСОБА_2
вчиняти певні дії щодо відчуження
житлового будинку з належними до нього
будівлями та спорудами.

Ухвалами Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 25 лютого 2014 року
відкрито провадження у справі, а в
порядку забезпечення позову
відповідачу заборонено відчуження
вказаного житлового будинку з
належними до нього будівлями та
спорудами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
оскаржувані ухвали скасувати та
постановити нову ухвалу, якою
провадження у справі закрити або
залишити позовну заяву без розгляду.

Посилається на порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідач ОСОБА_2 оскаржує в
апеляційному порядку ухвалу судді суду
першої інстанції про відкриття
провадження у справі, посилаючись на
те, що справа не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства, тобто
провадження у справі відкрито з
недотриманням правил юрисдикційної
підсудності.

Зокрема, апелянт вважає, що позов
прокурора, пред'явлений в інтересах
ОСОБА_1 має розглядатися у порядку
адміністративного судочинства,
оскільки відповідачем є орган владних
повноважень, судом до участі до справи
не притягнуто ЧКОБТІ, виконавчий
комітет Чернівецької міської ради, які
надавали дозволи на будівництво та
виготовлювали технічний паспорт та
будинковолодіння.

Такі доводи апелянта є
необґрунтованими.

Позов прокурором пред'явлено не тільки
до реєстраційної служби Чернівецького
міського управління юстиції
Чернівецької області, а й до ОСОБА_2 -
фізичної особи.

Предметом спору у даній справі є не
рішення, дії чи бездіяльність
реєстраційної служби Чернівецького
міського управління юстиції
Чернівецької області як органу владних
повноважень, а скасування реєстрації
права власності ОСОБА_2 на спірний
житловий будинок, проведеної на
підставі рішення суду, яке у подальшому
скасовано в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до
суду можуть звертатися органи та особи,
яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси.

Відмова від права на звернення до суду
за захистом є недійсною.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо:

1) захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;

3) інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Наведене свідчить, що суд першої
інстанції мав підстави для відкриття
провадження у даній справі, а доводи
апелянта про порушення судом правил
підсудності є безпідставними.

Що ж стосується апеляційної скарги
ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали
суду першої інстанції про задоволення
заяви прокурора про забезпечення
позову, то вона підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи заяву прокурора про
забезпечення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що така заява
є обґрунтованою, а невжиття заходів із
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду у даній справі.

Проте погодитися з таким висновком не
можна, оскільки суд дійшов його
внаслідок порушення норм
процесуального права, що згідно п. 4 ч. 1
ст. 312 ЦПК України є підставою для
скасування оскаржуваної ухвали та
постановлення нової ухвали, якою у
задоволенні зави прокурора слід
відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст.151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня
2006 року «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Предметом спору у даній справі є не сам
житловий будинок, зареєстрований на
ім'я відповідача, на який прокурор
просить в рахунок забезпечення позову
накласти заборону відчуження, а його
державна реєстрація.

В суді апеляційної інстанції
встановлено, що у відповідача відсутні
правовстановлюючі документи на
спірний житловий будинок, що є
обов'язковою умовою для його можливого
відчуження.

Таким, зважаючи на предмет спору та
відсутність даних про те, що невжиття
заходів забезпечення у вигляді
заборони відчуження нерухомого майна
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, підстав для
задоволення заяви прокурора про
забезпечення позову немає.

На підставі наведеного та керуючись
пп.1, 2 ч. 2 ст. 307, пп.1, 4 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Чернівці від 25 лютого 2014 року про
забезпечення позову скасувати.

У задоволенні заяви в.о. прокурора м.
Чернівці в інтересах ОСОБА_1 про
забезпечення позову відмовити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Чернівці від 25 лютого 2014 року про
відкриття провадження у даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та в касаційному порядку
оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: А. Д. Галичанського

В. В. Чупікова