АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц/796/4450/2014 року
Головуючий у 1-й інстанції:Галась І.А.
Доповідач: Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем України

10 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - судді Чобіток А.О..

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 05 лютого 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права особистої власності
та поділ майна подружжя,-

в с т а
н о в и л а:

В січні 2013 року позивач пред»явила
позов до відповідача про поділ майна
подружжя та зазначала,що перебувала у
шлюбі з відповідачем з 07 листопада 2007
року по 05 жовтня 2012 року. Посилаючись на
те,що за час шлюбу ним було придбано
чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 за
договором купівлі продажу від 24 червня
2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованим в реєстрі за номером 2976,
автомобіль «Peugeot 107»,2011 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1 номер
кузовуНОМЕР_3, зареєстрований 03 серпня
2011 року на ім»я ОСОБА_1, автомобіль «Dacia
Logan 90 L», 2007 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_2 , номер кузову
НОМЕР_4, зареєстрований 25 червня 2011 року
на ім»я ОСОБА_2,позивач просила
поділити вказане майно в рівних
частках.

Не погодившись з такими позовними
вимогами колишньої дружини,ОСОБА_1
пред»явив зустрічний позов, в якому
посилаючись на те, що зазначена
квартира та автомобіль «Peugeot 107»
придбані за його особисті кошти, які
йому подарував батько ОСОБА_5,отримавши
їх від продажу квартири АДРЕСА_1 та
квартири АДРЕСА_3, просив визнати за ним
право особистої власності на вказане
майно і поділити лише автомобіль « Dacia
Logan 90 L», який був придбаний за спільні
кошти подружжя.

Рішенням Деснянського районного
суду м. Києва від 05 лютого 2014 року
задоволено позов ОСОБА_2, а в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено в порядку поділу майна
подружжя виділити у власність ОСОБА_2 1/2
частину квартири АДРЕСА_2 та автомобіль
«Peugeot 107» 2011 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1 номер кузову
НОМЕР_3. Виділити у власність ОСОБА_1,
автомобіль «Dacia Logan 90 L» 2007 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2 , номер кузову НОМЕР_4 та 1/2
частину квартиру АДРЕСА_2.

Не погодившись з таким рішення суду
першої інстанції, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, а його позов
задовольнити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
спірна квартира та автомобіль «Peugeot 107»
2011 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_1 були придбані ним за кошти,
які подарував йому його батько ОСОБА_5 ,
особисто для нього, а не для сім»ї
ОСОБА_2-ОСОБА_1, в зв»язку з чим вказане
майно не є об»єктами права спільної
сумісної власності подружжя.

Вислухавши доповідь
судді,пояснення осіб,що з»явилися в
судове засідання,обговоривши доводи
апеляційної скарги,обставини
справи,колегія суддів приходить до
наступного.

Встановлено, що з 03.11.2007 року до 05
жовтня 2012 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1
перебували у шлюбі.

Під час шлюбу сторонами було придбано
наступне майно: квартира АДРЕСА_2 за
договором купівлі продажу від 24 червня
2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованим в реєстрі № 2976 за
ОСОБА_1, автомобіль «Peugeot 107»,2011 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1 номер кузовуНОМЕР_3,
зареєстрований 03 серпня 2011 року на ім»я
ОСОБА_1, автомобіль «Dacia Logan 90 L», 2007 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2 , номер кузову НОМЕР_4,
зареєстрований 25 червня 2011 року на ім»я
ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України,
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2 та відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1, суд першої
інстанції встановив та виходив з того,
що спірне майно було набуте сторонами
під час шлюбу, а тому є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя ,
в зв»язку з чим підлягає поділу
відповідно до вимог ст. ст.60,69,70 СК
України.

Таке рішення суду є законним та
обґрунтованим, відповідним нормам
матеріального та процесуального права,
що регулюють правовідносини, що
виникли між сторонами, висновків якого
доводи апеляційної скарги не
спростовують.

Відповідно до п. 2 , 3 ч. 1 ст. 57 СК
України, особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є : майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; майно набуте нею, ним за
час шлюбу, але за кошти, які належали їй
, йому особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України,
майно, набуте, подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Частина 2 ст. 60 СК України визначає,
що кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Аналіз зазначених норм закону
свідчить про те, що набуття майна за час
шлюбу створює презумпцію виникнення
права спільної сумісної власності, в
зв»язку з чим ні дружина, ні чоловік не
зобов»язані доводити наявність права
спільної сумісної власності на майно,
набуте у шлюбі, оскільки відповідно до
статті 60 СК України воно вважається
таким, що належить подружжю .

Та обставина, що гроші, за які було
придбано спірну квартиру та
автомобіль, були надані батьком
відповідача, що не оспорюється і
позивачем, не свідчить про те, що
вказані кошти були особистою приватною
власність ОСОБА_1, оскільки будь-яких
належних та допустимих доказів у
розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України того, що
ці кошти були подаровані особисто
ОСОБА_1, а не сторонам у справі як
подружжю , ОСОБА_1 не надав та на
наявність таких не вказав.

При цьому колегія суддів звертає
увагу на те, що якщо майно придбане під
час шлюбу, то реєстрація прав на нього (
на транспортний засіб, житловий
будинок чи іншу нерухомість) лише на
ім»я одного з подружжя , не спростовує
презумпції належності його до спільної
сумісної власності подружжя.

Беручи до уваги всі встановлені
судом факти і відповідні їм
правовідносини, належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо,а також достатність і
взаємний зв"язок доказів у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку про законність та
обґрунтованість рішення ухваленого по
даній справі та відсутність підстав до
його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК
України,колегія суддів,-

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 05 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -