Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/6808/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого: судді
Товянської О.В.

суддів: Микитюк
О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі:
Гуковій О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 12 лютого 2014
року, -

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2013р. Банк звернувся до суду з
позовом, просив стягнути з відповідача
26217,92грн. заборгованості за кредитним
договором №ZRXRRX07381207 від 31.07.2007р.
Зазначав, що ОСОБА_1 31.07.2007р. отримав
1288,78грн. кредиту зі сплатою 12% на рік на
залишок заборгованості за
користування кредитом. Проте
зобов'язання належним чином не
виконував, заборгованість станом на
19.09.2013р. складає 26217,92грн.: тіло
кредиту-1278,80грн., %-6678грн.,
комісія-347,38грн., пеня-16178,12грн., штраф:
500грн. фіксованої частини і 1224,66грн.
процентної складової.

Рішенням Коростенського міськрайсуду
Житомирської області від 12 лютого 2014р.
у позові відмовлено за спливом
позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову. Зазначає, що
підставою застосування позовної
давності є виключно на це заява сторони
у спорі під час розгляду справи в суді
першої інстанції. Відповідач такої
заяви не подавав.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції сторони не з'явились. Про
місце та час розгляду справи,
відповідно до ст.ст.74.76 ЦПК України,
повідомлені належно. Згідно з ч.2 ст.305
ЦПК неявка сторін,... належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи в апеляційному суді.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 31.07.2007р. між ПАТ
КБ „ПриватБанк" і ОСОБА_1 укладений
кредитний договір, за умовами якого
відповідач отримав кредит у розмірі
1288,78грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (а.с.4-8).

Станом на 19.03.2013р. утворилась
заборгованість в сумі 26217,92грн.: тіло
кредиту-1278,80грн., %- 6678грн.,
комісія-347,38грн., пеня-16178,12грн., штраф:
500грн. фіксованої частини і 1224,66грн. %
складової. Ця обставина
підтверджується письмовими доказами
(а.с.3). Відповідач не надав будь - яких
доказів на спростування вимог банку.

В порушення умов зазначеного договору,
відповідач свої зобов'язання не
виконував, жодного платежу по кредиту
не сплатив.

Судом встановлено, що відповідач не
подавав до Банку заяву про припинення
строку дії договору, тому договір
автоматично був продовжений.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що наведені умови договору, його
форма і порядок укладення суперечать
положенням ЦК України, або іншим актам
цивільного законодавства, що
волевиявлення позичальника було
обмеженим і не відповідало його
внутрішній волі. Викладені в тексті
договору його істотні умови, права і
обов'язки сторін, зокрема, способи та
терміни погашення кредиту погоджені
сторонами, про що свідчить їх
підписання ними. Банківський договір
недійсним не визнано. Відповідач
укладеної із Банком угоди не оскаржує.
Із заявою про застосування позовної
давності ні до суду першої, ні
апеляційної інстанції відповідач не
звертався.

Згідно з п.23 ст.1 Закону України «Про
захист прав споживачів» кошти, які
надані кредитодавцем (банком або іншою
фінансовою установою) споживачеві на
придбання продукції є споживчим
кредитом. Таким чином, відповідач
отримав споживчий кредит.

При розгляді справ №6-126цс13 і №6-116цс13
про стягнення заборгованості за
споживчим кредитом Верховний Суд
України 20 листопада 2013р. і 06 листопада
2013р. року зробив обов'язковий для всіх
судів правовий висновок (ст. 360-7 ЦПК
України),

П.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист
прав споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч.11 ст.11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

За таких обставин рішення підлягає
скасуванню, проте колегія суддів
вважає за необхідне, керуючись
правовою позицією Верховного Суду
України (справа №6-116цс13), зменшити
розмір пені з таких підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК
України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність
зобов'язання як правового зв'язку між
двома суб'єктами (сторонами),
відповідно до якого на одну сторону
покладено обов'язок вчинити певну дію
(певні дії) чи утриматись від її (їх)
здійснення; іншій стороні зобов'язання
надано право, що кореспондує обов'язку
першої. Обов'язками боржника та правами
кредитора вичерпується зміст
зобов'язання (ст.510 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди. Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання
(ст.ст.610, 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (ст.ст.530,631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч.1
ст.530 ЦК України).

Наслідки прострочення
позичальником повернення позики
визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048,ч.2 ст.1050 ЦК.

Цивільно-правова відповідальність - це
покладення на правопорушника
основаних на законі невигідних
правових наслідків, які полягають у
позбавленні його певних прав або в
заміні невиконання обов'язку новим, або
у приєднанні до невиконаного обов'язку
нового додаткового.

Покладення на боржника нових
додаткових обов'язків як заходу
цивільно-правової відповідальності
має місце, зокрема, у випадку стягнення
неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч.2
ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка,
що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК
України).

У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
На відміну від процентів, які є
платою за користування чужими грошима,
неустойка є засобом забезпечення
виконання зобов'язання і одночасно
способом цивільно-правової
відповідальності.

Графіком платежів, який є складовою
частиною договору, погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.
Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.261
ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

У зв'язку з наведеним висновок
суду про початок перебігу позовної
давності з 30 липня 2013 року - та
відсутність підстав для застосування
позовної давності до вимог банку про
стягнення заборгованих на час
звернення до суду платежів ґрунтується
на неправильному застосуванні норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконного рішення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається ст.610 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.551 ЦК України
та умов договору розмір пені за
прострочення виконання грошового
зобов'язання визначений у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
відповідний період від суми
прострочених виконанням зобов'язань за
кожний день прострочення. За загальним
правилом, що випливає із Цивільного
кодексу України, період, за який
нараховується пеня за прострочення
виконання зобов'язання, не обмежується.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Тому включення для обрахування пені
прострочених платежів, які мали місце
поза межами позовної давності до
основної вимоги, не ґрунтується на
вимогах закону.

За таких обставин із ОСОБА_1 слід
стягнути на користь Банку
заборгованість за кредитом : тіло
кредиту-1288,80грн., %- 6678,96грн.,
комісія-347,38грн., штраф:500грн. фіксованої
частини і 1224,66грн. процентної
складової, а розмір пені слід зменшити
до 1288,80грн.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,314,316,319,324,325 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" задовольнити
частково.

Рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 12 лютого
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення. Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" 11328грн.
60коп. і 243грн.60 коп. судового збору. В
решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: Судді: