Справа № 439/10/13
Головуючий у 1 інстанції: Кваша
Провадження № 22-ц/783/1550/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Мацея М.М.,

суддів: Копняк
С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря:
Олексіва О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Бродівського районного суду
Львівської області від 25 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Бродівського районного суду
Львівської області від 25 листопада 2013
року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 111 828,96 коп. та
847,60 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник
відповідачки ОСОБА_3

В апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність, необгрунтованість,
неповне дослідження доказів у справі,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що з 2011 року визнавала свій
борг перед позивачем щодо повернення
коштів, отриманих в якості позики за
розписками від 12 травня 2011 року та 16
червня 2011 року. Вказує, що судом не
взято до уваги, що вона сплатила
частину боргу і готова й надалі
сплачувати заборгованість, але
частково.

Сторони належним чином повідомлені про
час і місце розгляду справи, що
стверджується наявними у справі
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення (т.2,
а.с. 118-120).

Відповідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, що не перешкоджає розглядові
справи.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 197 ЦПК
України фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Судом та матеріалами справи
установлено, що 12 травня 2011 року
відповідачкою було надано розписку про
отримання у позику нею від позивача
грошових коштів у розмірі 2300 доларів
США і 5600 гривень під 10 % місячних. Повну
суму зобов'язалася повернути до 12
грудня 2011 року. Кошти отримала і
розписка була написана у присутності
одного свідка (а.с. 5).

16 червня 2011 року відповідачкою було
надано розписку про отримання нею у
позику від позивача 5000 грн., які
зобов'язалася повернути до 16 серпня 2011
року. Зазначені факти визнані
сторонами у суді першої інстанції,
відповідачка стверджувала, що
повернути кошти вчасно не мала змоги.

Задовольняючи позовні вимоги, районний
суд виходив з того, що відповідачка не
виконала взятих на себе зобов'язань по
поверненню позичених грошових коштів
та сплаті відсотків, передбачених
договорами.

З висновками суду слід погодитися,
оскільки такі вмотивовані, грунтуються
на наявних у справі доказах і
відповідають вимогам права.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальнику) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає
пред'явлення на підтвердження
укладення договору позики та його умов
розписки позичальника або іншого
документа, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної суми
грошей або кількості речей.

Обставини, визнані сторонами, згідно із
ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають
доказуванню. Факт отримання грошових
коштів за розписками відповідачкою в
судовому засіданні не заперечувався і
це стверджується апеляційною скаргою.

Отже, між сторонами було досягнуто
згоди стосовно всіх істотних умов
договору позики й розписки свідчать
про його укладення відповідно до вимог
ст. 1046 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та порядку, що
встановлені договором.

У відповідності з положеннями ст. 625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
За прострочення зобов'язання боржник
на вимогу кредитора зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
індексу інфляції та три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Ураховуючи наведене, доводи
апеляційної скарги є неспроможними,
вони не заслуговують на увагу, оскільки
висновків районного суду не
спростовують.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини у справі, подані
сторонами докази та правильно визначив
характер спірних правовідносин,
рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам.

Апелянтом не подано належних та
допустимих доказів для спростування
рішення суду першої інстанції, які б
мали доказове значення та
заслуговували на увагу, чи порушень
норм матеріального і процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування рішення відповідно до ст. 309
ЦПК України.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бродівського районного суду
Львівської області від 25 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.