Справа № 510/214/14-ц.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.2014 р.
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: головуючого судді - Бошкова
І.Д.;

за участю: секретаря -
Міхайліченко В.О.

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Рені цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання права власності за
набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач, ОСОБА_3, у судовому
засіданні, позовні вимоги визнав в
повному обсязі, не заперечував проти
задоволення позову.

Позивач, ОСОБА_1, його представник, у
судовому засіданні, підтримали позовні
вимоги в повному обсязі, просили суд
задовольнити позов.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити
при проведенні попереднього судового
засідання.

Відповідно до ч.4ст.130 ЦПК України при
визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку, встановленому ст. 174
цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були
досліджені наступні докази: копія
паспорту громадянина України - ОСОБА_1,
серії НОМЕР_1; копія договору дарування
від 16.01.2003р.; копія витягу РБТІ про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 07.05.2003р. за № 501972; копія
технічного паспорту на нежитлове
приміщення ларьок № 3 літ. «Г» в
АДРЕСА_1; копія витягу про державну
реєстрацію від 10.02.2011р. № 28959659; копія
технічного паспорту на нежитлове
приміщення гараж по АДРЕСА_2, паспорт
складений 20.12.2002р.; лист - відповідь
Ренійського РС ГУДМС України від
06.03.2014р. за вх. № 1456; квитанція про
сплату судового збору.

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що позивач ОСОБА_1,
звернувся у суд із вищезгаданими
вимогами до відповідача ОСОБА_3,
зазначивши, що протягом 10 років володіє
нежитловим приміщенням - гаражем, який
розташований по АДРЕСА_2. Зазначений
гараж знаходиться на межі земельної
ділянки на який розташований житловий
будинок позивача. Тому, позивач вирішив
купити цей гараж у відповідача. В літку
2003р. відповідач погодився продати свій
гараж позивачу, під умовою, що коли
позивач матиме кошти віддасть їх
відповідачу. Необхідно додати, що
сторони спільно користувались гаражем,
однак відповідач кожного разу коли
йому був потрібний гараж запитував
дозволу позивача. Тому, позивач вважає,
що він правомірно, добросовісно,
відкрито та безперервно володіє чужим
нерухомим майном, у вигляді
нежитлового приміщенням - гаражем,
розташований по АДРЕСА_2, на протязі
більше 10 років, тому право власності на
це нерухоме майно на підставі ст.397 ЦК
України може бути визнано за ним.

У судовому засіданні, 21.03.2014р., була
опитана у якості свідка:

- ОСОБА_4, яка пояснила, що позивач її
чоловік. Відповідач - їх сусід.
Пояснила, що відповідачу 10 років тому,
подарували гараж по АДРЕСА_2. Більше 10
років її чоловік у вищевказаному
гаражі тримав мотоцикл. Потім, їх сім'я
(позивач і вона) купили у відповідача
машину і тримали її в цьому же гаражі.
Гараж розташований поруч з їх будинком
- АДРЕСА_3, а гараж за адресою - АДРЕСА_2.
Всі ці роки, більше 11, вони
користувались цим гаражем, тримали там
свою машину. Відповідач ніколи не
просив повернути йому гараж.

Вивчивши матеріали справи,
вислухавши думку сторін, пояснення
свідка, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги позивача обґрунтовані і
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

У відповідності до ст.344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Згідно ст.397 ЦК України «володільцем
чужого майна є особа, яка фактично
тримає його у себе….Фактичне володіння
майном вважається правомірним, якщо
інше не випливає із закону або не
встановлено рішенням суду»

Володільцем чужого майна є особа, яка
фактично тримає його у себе. Фактичне
володіння майном вважається
правомірним, якщо інше не випливає із
закону або не встановлено рішенням
суду. Отже, як було встановлено, позивач
фактично відкрито та безперервно
володіє нежитловим приміщенням
гаражем, розташований по АДРЕСА_2,
протягом 10 років.

Враховуючи вищевикладене, позивач
правомірно, добросовісно, відкрито та
безперервно володіє чужим нерухомим
майном, а саме: нежитловим приміщенням -
гаражем, розташований по АДРЕСА_2, майже
одинадцять років, тому право власності
на це нерухоме майно на підставі ст.397
ЦК України може бути визнано за
позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 212, 213, 215,
224-227, 233, 294 ЦПК України, ст.ст. 16, 344, 397 ЦК
України 2003р., суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 -
задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1, право власності
на нежитлове приміщення - гараж,
розташований по АДРЕСА_2, який належить
ОСОБА_3, в порядку набувальної давності.

3. Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не буде скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом. Строк оскарження рішення в
апеляційний суд Одеської області через
Ренійський районний суд Одеської
області - 10 днів з дня проголошення
рішення, а для осіб, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення - 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
І.Д. Бошков