Справа № 189/240/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.04.2014 року Покровський районний суд
Дніпропетровської області в складі

головуючого судді
Пустовар О.С.

при секретарі
Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Покровське цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Головне управління
Державної міграційної служби України у
Дніпропетровській області про
виселення та зняття з реєстрації, суд,-

встановив:

Позивачка звернулася до суду з
позовом до відповідача, третьої особи
про виселення та зняття з реєстрації,
вказавши, що з 1990 року по 19.02.2013 року
вона перебувала в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_2 19.02.2013 року шлюб між ними
розірвано. Від шлюбу мають
неповнолітню дитину, сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Зареєстровані та
проживають позивачка, відповідач та
син в житловому будинку, який належав
її покійному батькові по АДРЕСА_1. ЇЇ
батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер,
залишивши їй вказаний будинок в
спадщину відповідно до заповіту.
Вважає, що відповідач має бути
виселений з її будинку, так як він права
власності на будинок не має,
систематично зловживає спиртними
напоями, порушує спокій інших
мешканців житлового приміщення,
комунальні послуги не платить. Крім
того, йому 27.08.2013 року та 15.10.2013 року
виносилися Покровським РВ ГУМВС
України в Дніпропетровській області
офіційні попередження про недопущення
антигромадської поведінки. Просить
позов задовольнити.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі і просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечували, мотивуючи тим, що
відповідач є колишніми членом сім'ї
позивачки, крім того остання не є
власником будинку. Просять в позові
відмовити.

Справу розглянуто відповідно до
ст.169 ЦПК України у відсутності
представника третьої особи Головного
управління державної міграційної
служби України у Дніпропетровській
області, який надіслав до суду заяву з
проханням розглянути справу за його
відсутності.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, доводи
представника, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

За приписами ЦПК України, правом
на звернення до суду за захистом
наділена особа в разі порушення або
оспорювання саме її прав (ст. 3 ч. 1, ст. 15
ч. 1); цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін, особа
на власний розсуд розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору і
зобов'язана належно довести обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, обов'язок
доказування пред'явлених вимог лежить
на позивачеві і таке не може
ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 10, 11,
57-61); про задоволення позову рішення
може бути прийняте за умови
обґрунтованості та доведеності
позовних вимог (ст.ст. 212-215)

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.1 Постанови «Про судове рішення» № 11
від 29 грудня 1976 року, рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального законодавства
і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.
Обґрунтованим вважається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими у судовому
засіданні.

Відповідно до ч.5 ст.9 Житлового
Кодексу України, житлові права
охороняються законом, за винятком
випадків, коли вони здійснюються в
суперечності з призначенням цих прав
чи з порушенням прав інших громадян.

Згідно зі ст. 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
грунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, як встановлено в судовому
засіданні, 28 листопада 2011 року
секретарем виконкому Олександрівської
сільської ради Покровського району
Дніпропетровської було посвідчено
заповіт, відповідно до якого ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, належний йому житловий
будинок з усіма господарськими і
побутовими будівлями, що знаходиться в
АДРЕСА_1, земельну ділянку, на якій
розташований вищевказаний жилий
будинок заповів ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, про що в
Книзі реєстрації смертей 06 березня 2012
року зроблено відповідний актовий
запис № 05, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серійний номер
НОМЕР_1, виданим керівником державного
органу реєстрації актів цивільного
стану 06 березня 2012 року.

В Покровській державній
нотаріальній конторі
Дніпропетровської області була
заведена спадкова справа № 122/2012 до
майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4.

Згідно вимог ст. 1299 ЦК України,
якщо у складі спадщини, яку прийняв
спадкоємець є нерухоме майно,
спадкоємець зобов'язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна (стаття 182
цього Кодексу). Право власності на
нерухоме майно виникає у спадкоємця
з моменту державної реєстрації цього
майна.

В матеріалах спадкової справи
відсутнє свідоцтво про право власності
на спадкове будь-яке нерухоме майно
ОСОБА_4, видане ОСОБА_1.

При цьому позивачкою не було
надано суду доказів того, що свідоцтво
про право на спадкове нерухоме майно не
видається з будь - яких не залежних від
неї причин.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України. Докази мають бути належними і
допустимими у відповідності до вимог
ст.ст. 58-59 ЦПК України.

Відповідно до довідки від 29.11.2013
року № 1805/02-14, виданої завідуючою
Покровською державною нотаріальною
конторою, ОСОБА_1 є спадкоємицею за
заповітом на житловий будинок, що
знаходиться в АДРЕСА_1, який належав
ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_4. Після
надання усіх необхідних документів на
її ім'я буде видано Свідоцтво про право
на спадщину за заповітом на вказаний
житловий будинок.

Згідно ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Отже, позовні вимоги про
виселення відповідача з житла без
надання іншого житлового приміщення та
зняття з реєстрації можуть бути
заявлені лише власником майна.
Оскільки позивачка не набула право
власності на спірний будинок, тому
остання і не має правових підстав щодо
звернення до суду з позовними вимогами
про виселення ОСОБА_2 з будинку в
АДРЕСА_1 без надання іншого житла та про
зобов'язання здійснити дії щодо зняття
з реєстрації відповідача.

За таких обставин суд не вбачає
правових підстав для задоволення
позову, оскільки його заявлено
передчасно.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212,214,215,218 ЦПК
України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Головне управління
Державної міграційної служби України у
Дніпропетровській області про
виселення та зняття з реєстрації,
відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя
О.С. Пустовар