інстанції Кабанячий Ю.В.Провадження №
22-ц/780/2051/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Категорія 45
УХВАЛА

Іменем України

24 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Антоненко В.І.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 28 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення аліментів на утримання
повнолітнього сина, що продовжує
навчатися,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що остання перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
За час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 в них
народився син ОСОБА_3. Після розірвання
шлюбу дитина залишилась проживати
разом з позивачем та повністю
знаходиться на її утриманні.

Позивач також вказувала, що з 2011 року їх
син навчається на денній формі
навчання Криворізького коледжу
національного авіаційного
університету.Термін закінчення
навчання 2015 рік, навчання проводилось
на контрактній основі, а з лютого 2013
року останній був переведений на
навчання за державним замовленням.

Посилаючись на те, що позивач
знаходиться у відпустці по догляду за
дитиною, її сім'я є багатодітною, а син
ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства по зору
і щорічно потребує додаткових витрат
на санаторне лікування, просила
стягнути з відповідача на свою користь
аліменти на утримання повнолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
продовжує навчання, в розмірі ? частки
з усіх видів його заробітку (доходу)
щомісячно до досягнення сином 23-х
років.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 28 січня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання повнолітнього
сина, що продовжує навчатися,
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/3
частини усіх видів заробітків та
доходів на час навчання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно і до досягнення
ним 23 років, якшо він буде продовжувати
навчатися, а також стягнуто з ОСОБА_1 на
користь держави Україна судовий збір у
розмірі 229 гривні 40 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в
якій, просив з підстав неповного
з'ясування судом обставин, які мають
значення для справи, неправильного
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, змінити
рішення суду першої інстанції, яким
стягнути з нього на користь позивача
аліменти у розмірі ? частину частки з
усіх видів його заробітку (доходу)
щомісячно на час начиння сина ОСОБА_3.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді - доповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони по справі проживають окремо,
син знаходиться на повному утриманні
позивача.

Зі змісту довідки №2505/д від 08.11.2013 року
вбачається, що починаючи з 01.09.2011 року
ОСОБА_3 є студентом денного відділення
Криворізького коледжу Національного
авіаційного університету, з терміном
навчання з 2011 по 30.06.2015 рік, навчання
проводиться за державним замовленням з
28.10.2013 року (а.с.16).

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 самостійного доходу чи прибутку
не має, отримує стипендію в розмірі 600
грн. щомісячно, з яких він лише отримує
на руки близько 250 грн., іншу частину
утримують за харчування. Даних коштів
не достатньо для забезпечення
повноцінного навчання.

Крім того встановлено, що син сторін є
інвалідом з дитинства по зору і щорічно
потребує додаткових витрат на
санаторне лікування ( а.с. 9).

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 має статус «одинокої матері»,
виховує багатодітну сім'ю, на даний час
не працює, перебуває у декретній
відпустці по догляду за дитиною 2012 року
народження. Позивачем самостійно
здійснюються поточні витрати та
харчування, одяг, проїзд до місця
навчання та інші необхідні витрати.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач є пенсіонером за віком,
отримує пенсію в сумі 1332,73 грн. на
місяць, за своїм станом здоров'я не
працює.

Суд першої інстанції вірно встановивши
характер спірних правовідносин та
прийшов до обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позовних вимог
позивача про стягнення на її користь з
відповідача на утримання
повнолітнього сина, що продовжує
навчатися аліменти у розмірі 1/3 частина
усіх доходів, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.181 цього Кодексу за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 199 СК встановлено, що батьки
зобов'язані утримувати дитину до її
повноліття та, якщо повнолітні дочка,
син продовжують навчання і у зв'язку з
цим потребують матеріальної допомоги.

Згідно з роз'ясненням в п. 20 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 3 від
15 травня 2006 року "Про застосуванням
судами окремих норм Сімейного кодексу
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Статтею 200 СК встановлено, суд визначає
розмір аліментів на повнолітніх дочку,
сина у твердій грошовій сумі або у
частці від доходу платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
статті 182 цього Кодексу.

Враховуючи вартість навчання дитини,
стан його здоров'я витрати на
лікування, відсутність відповідного
доходу позивача, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність правових
підстав для стягнення з відповідача на
користь позивача на утримання
повнолітнього сина аліментів у розмірі
1/3 частки з усіх видів заробітку
щомісячно та до закінчення ним
навчання.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Зважаючи на викладене, суд першої
інстанції правомірно не прийняв до
уваги доводи відповідача про те, що у
відповідача на утриманні перебувають
хворі батьки, які потребують його
матеріальних затрат, оскільки
зазначене не підтверджується
відповідними доказом.

Інших вагомих, достовірних та
достатніх доводів, які б містили
інформацію щодо предмета доказування і
спростовували висновки суду першої
інстанції та впливали на законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 та зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку, що судом першої інстанції
при розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які відповідно до ст. 309 ЦПК
України могли б бути підставою для його
скасування.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів
Апеляційного суду Київської області,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 28 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: