Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
Григоренка М.П.,

суддів: Максимчук З.М.,
Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю., з участю прокурора Гіліс І.В. та
позивача ОСОБА_1, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу заступника
прокурора м. Рівне в інтересах ОСОБА_1
на рішення Рівненського міського суду
від 05 лютого 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа орган опіки та піклування
виконавчого комітету Рівненської
міської ради, про усунення перешкод в
користуванні власністю, визнання
особи такою, що втратила право
користування житлом, із зняттям із
реєстраційного обліку та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні житлом шляхом
вселення,

В С Т А Н О
В И Л А :

Рішенням Рівненського міського
суду від 05 лютого 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
орган опіки та піклування виконавчого
комітету Рівненської міської ради про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом та усунення
перешкод в користуванні власністю -
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про усунення перешкод в користуванні
житлом шляхом вселення - задоволено.

Вселено ОСОБА_2 в квартиру
АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити
ОСОБА_2 перешкод в користуванні житлом,
а саме: квартирою АДРЕСА_1.

________________________________________________________________________
___________

Провадження № 22-ц/787/619/2014
Головуючий у 1 інстанції : Наумов
С.В.

Доповідач :
Григоренко М.П.

Вирішено питання щодо сплати
судового збору.

Додатковим рішенням Рівненського
міського суду від 31 березня 2014 року
внесено доповнення до рішення
Рівненського міського суду від 05
лютого 2014 року шляхом викладення
резолютивної частини щодо позовних
вимог ОСОБА_1 наступним чином : "В позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та її дітей - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Рівненської міської ради про визнання
особи такою, що втратила право
користування житлом та усунення
перешкод в користуванні власністю -
відмовлено повністю".

Не погодившись із вказаним рішенням
суду першої інстанції по даній
цивільній справі, заступник прокурора
м. Рівне подав на нього апеляційну
скаргу, в якій вказує, що суд першої
інстанції безпідставно відмовив у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Зазначає, що хоча 27 лютого 2004 року
між ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і було
укладено нотаріально посвідчений
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
але державна реєстрація вказаного
договору не відбулась і фактично
вказана квартира у власність ОСОБА_2 не
перейшла, а продовжує залишатись у
власності ОСОБА_1, яка в свою чергу
отримала у спадщину і частку свого
померлого чоловіка.

Весь час квартирою користується лише
ОСОБА_1, у якої знаходяться ключі від
квартири, будинкова книга з технічним
паспортом та оригіналу договору, тому
ОСОБА_2 дарунок у встановленому порядку
прийнятий не був.

ОСОБА_2 з дітьми у спірну квартиру
ніколи не вселялась, є лише
зареєстровані у спірній квартирі, у
зв'язку із чим ОСОБА_1 вимушена нести
додаткові витрати на утримання
квартири, пов'язані із сплатою
комунальних платежів.

Іншого житла окрім спірної
квартири у ОСОБА_1 немає.

Вважає помилковим висновок суду
першої інстанції про те, що право
власності на спірну квартиру виникло у
ОСОБА_2 з моменту підписання договору
дарування.

Станом на лютий 2014 року державна
реєстрація договору дарування не
проведена, тобто у ОСОБА_2 не виникло
права власності на квартиру за
договором дарування.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 3 ЗУ „Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" державна
реєстрація прав є обов'язковою.
Інформація про права на нерухоме майно
та їх обтяження підлягає внесенню до
Державного реєстру прав. Права на
нерухоме майно та їх обтяження, які
підлягають державній реєстрації,
виникають з моменту такої реєстрації.

Доказів на підтвердження того, що
ОСОБА_2 є власником спірної квартири,
остання не надала.

Отже, ОСОБА_1, як власниця квартири
АДРЕСА_1, має право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Дії ОСОБА_2 порушують права ОСОБА_1 щодо
права власності на квартиру.

Вважає, що є всі підстави для
задоволення позову ОСОБА_1

Із цих підстав просить скасувати
оскаржуване рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов
ОСОБА_1, а в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач ОСОБА_2 вказує, що
оскаржуване рішення вважає законним та
обґрунтованим, тому просить залишити
його без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи
прокурор та первісний позивач
підтримали апеляційну скаргу та
просили її задовольнити.

Будучи належним чином повідомлені про
час і місце розгляду справи, ОСОБА_2 та
її представник в судове засідання не
прибули.

Заслухавши доповідача, пояснення
прокурора, первісного позивача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та вивчивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 та задовольняючи
зустрічний позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
27 лютого 2004 року між ОСОБА_6, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було укладено нотаріально
посвідчений договір дарування
квартири АДРЕСА_1, тому остання є
власником цієї квартири і ОСОБА_1
протиправно чинить їй перешкоди у
користуванні своєю власністю.

Не здійснення державної реєстрації
вищевказаного договору дарування не є
підставою для того, щоб вважати, що
спірна квартира не перейшла у
власність ОСОБА_2, так як на даний час
існують відповідні судові рішення, які
набрали законної сили і якими
встановлено, що остання у
встановленому порядку прийняла в
дарунок цю квартиру.

Проте, на розсуд колегії суддів,
рішення Рівненського міського суду від
05 лютого 2014 року та додаткове рішення
Рівненського міського суду від 31
березня 2014 року підлягають скасуванню,
у зв'язку із невідповідністю висновків
суду обставинам справи та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, з ухваленням у
справі нового рішення.

На час укладення між ОСОБА_6, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 договору дарування квартири
АДРЕСА_1, положення Цивільного кодексу
України передбачали, що право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо договір
про відчуження майна підлягає
державній реєстрації, право власності
у набувача виникає з моменту такої
реєстрації (ч.ч. 1, 4 статті 334 .)

Статтею 182 ЦК України також було
визначено, що право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на
нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Відмова у державній реєстрації права
на нерухомість або правочинів щодо
нерухомості, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про
реєстрацію можуть бути оскаржені до
суду.

Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Станом на 27 лютого 2004 року, порядок
проведення державної реєстрації прав
на нерухомість було регламентовано
«Тимчасовим положенням про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно», затверджене наказом
Міністества юстиції № 75 від 07 лютого 2002
року, який зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 18 лютого
2002 року за № 1576445 і пункти 1.4 та 1.5
передбачали, що реєстрація прав
власності на нерухоме майно (далі -
реєстрація прав) - це внесення запису до
Реєстру прав власності на нерухоме
майно у зв'язку з виникненням,
існуванням або припиненням права
власності на нерухоме майно, що
здійснюється БТІ за місцезнаходженням
об'єктів нерухомого майна на підставі
правовстановлювальних документів, за
рахунок коштів особи, що звернулася до
БТІ.

Обов'язковій реєстрації прав
підлягає право власності на нерухоме
майно фізичних та юридичних осіб, у
тому числі іноземців та осіб без
громадянства, іноземних юридичних
осіб, міжнародних організацій,
іноземних держав, а також
територіальних громад в особі органів
місцевого самоврядування та держави в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном.

Твердження відповідача ОСОБА_2 у своїх
запереченнях на апеляційну скаргу
заступника прокурора м. Рівне про те, що
вона набула право власності на спірну
квартиру з моменту нотаріального
посвідчення договору, оскільки частина
2 статті 719 ЦК України чітко визначає, що
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню,
на увагу не заслуговують, оскільки
положення статті 334 ЦК України є
загальними та обов'язкові для всіх
видів зобов'язань, які виникають
відповідно до норм цивільного
законодавства України, в тому числі і
з договору дарування.

Відповідно до положень статті 722 ЦК
України право власності
обдаровуваного на дарунок виникає з
моменту його прийняття.

Прийняттям дарунку також вважається
прийняття обдаровуваним документів,
які посвідчують право власності на річ,
інших документів, які посвідчують
належність дарувальникові предмета
договору.

Будь-які докази, які б свідчили про те,
що ОСОБА_2 прийняла від ОСОБА_1 та ОСОБА_6
документи на спірну квартиру за
договором дарування та зареєструвала
за собою право власності на цю
квартиру, в матеріалах справи
відсутні.

В той же час, в матеріалах справи
містяться докази, відповідно до яких
вбачається, що власником спірної
квартири рахується ОСОБА_7 (а.с. 4,9, 11, 18,
19, 21, 49, 69), у якої на даний час
знаходяться всі правовстановлюючі
документи на цю квартиру і вона несе
витрати по утриманню цієї квартири.

Та обставина, що після укладення 27
лютого 2004 року договору дарування
ОСОБА_2 не зареєструвала за собою право
власності на спірну квартиру також
стверджується постановою Рівненського
міського суду від 10 грудня 2010 року в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до КП „Рівненське міське бюро
технічної інвентаризації" про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання здійснити реєстрацію
права приватної власності (а.с. 165), яку
відповідач ОСОБА_2 долучила до своїх
заперечень на апеляційну скаргу.

Вказаною постановою Рівненського
міського суду від 10 грудня 2010 року
позов ОСОБА_2 хоча і було задоволено,
але остання не надала суду будь-яких
доказів про те, що ця постанова на даний
час у встановленому порядку є
виконаною і за нею зареєстровано право
власності на спірну квартиру.

Наявні на даний час інші судові
рішення, які набрали законної сили і
якими було відмовлено ОСОБА_1 у
визнанні недійсним договору дарування
спірної квартири від 27 лютого 2004 року з
тих чи інших підстав (а.с. 37, 39, 40, 42, 86) не
можуть мати преюдиційного значення
для даної цивільної справи, оскільки
предметом розгляду тих цивільних
справ, за результатом яких були
ухвалені ці судові рішення, були зовсім
інші обставини і питання про те, чи
набула остаточно ОСОБА_2 у
встановленому порядку право власності
на спірну квартиру, по цим цивільним
справам взагалі не вирішувалось.

Положеннями статті 41 Конституції
України та статей 316, 317, 321 ЦК України
власнику майна гарантується право
вільного володіння, користування та
розпорядження своєю власністю, а також
вимагати усунення порушення цього
права.

По справі встановлено і це жодною із
сторін не заперечується, що хоча ОСОБА_2
і є зареєстрованою разом із своїми
дітьми ОСОБА_3, ОСОБА_4 за адресою
спірної квартири, але останні за
вказаною адресою разом із первісним
позивачем ніколи не проживали.

З огляду на те, що на даний час право
власності на спірну квартиру продовжує
бути зареєстрованим за ОСОБА_1, тому на
розсуд колегії суддів, остання вправі
ставити питання про усунення перешкод
у користуванні своєю власністю шляхом
визнання ОСОБА_2, неповнолітніх ОСОБА_3
і ОСОБА_4 таким, що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1, із
зняттям їх із реєстраційного обліку за
вказаною адресою, оскільки останні не є
членами сім'ї власника цього житла, а їх
реєстрація за адресою спірної квартири
вимушує ОСОБА_1 нести додаткові витрати
по утриманню цієї квартири.

У зв'язку із викладеним позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню у
повному обсязі, а в задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 має
бути відмовлено, за безпідставністю.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора м. Рівне в інтересах ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від
05 лютого 2014 року та додаткове рішення
Рівненського міського суду від 31
березня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, неповнолітніх ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 таким, що втратити право
користування квартирою АДРЕСА_1 та
зняти їх з реєстрації за вказаною
адресою.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод
в користуванні житлом шляхом вселення -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Григоренко М.П.

Судді :
Максимчук З.М.

Рожин Ю.М.