№ 336/6695/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

28 березня 2014 р.
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд
м. Запоріжжя

У складі : головуючого судді
Голубковій М.А.,

секретаря
Ходирєвій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засідання цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення,
зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання таким, що втратив право
користування житловим приміщенням у
квартирі, суд-

В С Т А
Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про вселення у квартиру
АДРЕСА_1 та пояснив у судовому
засіданні, що він зареєстрований у
вказаній квартирі з 2003 р., власником
квартири є його донька ОСОБА_2

До 2008 р. у нього були нормальні
відношення з донькою, він сплачував
всі платежі за комунальні послуги, але
у травні 2008 р. дочка почала вимагати,
щоб він знявся з реєстраційного обліку
з квартири.

Оскільки він цього не зробив, вона
почала чинити йому перешкоди в
користуванні квартири, без його відома
поставила металеві двері та з 15.08.2012 р.
здала квартиру в оренду, про свідчить
договір оренди квартири, таким чином
він залишився без житла і на даний час
проживає на дачі у Вільшанському
районі.

23 липня 2013 р. апеляційним судом
Запорізької області розглянуто його
апеляційну скаргу на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 24 травня 2013 р., яким йому
було відмовлено у задоволенні позовних
вимог, та суд прийняв нове рішення: в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання особою такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням відмовити, також
відмовити у позові ОСОБА_1 в позові до
ОСОБА_2 про визнання права користування
жилим приміщенням.

Крім того, в свої ухвалі суд вказав, що
відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
/квартири/, які проживають разом з ним у
будинку /квартирі/, що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку /квартири/,
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. До членів сім'ї власника
будинку /квартири/ належать дружина, їх
діти і батьки. Припинення сімейних
відносин з власником будинку не
позбавляє їх права користуватися
зайнятим приміщенням.

При розгляді справи про усунення
перешкод у користуванні власністю, він
не просив вселити його у спірну
квартиру.

На теперішній час він бажає вселитися у
спірну квартиру и проживати в неї,
просить виділити йому одну кімнату для
проживання.

Зустрічний позов про визнання його
таким, що він втратив права
користування квартирою, не визнає.

Відповідачка по первинному позову
ОСОБА_2 позов про вселення не визнала в
повному обсязі, звернулась до суду з
зустрічним позовом про визнання ОСОБА_1
таким, що втратив право користування
житловою площею у квартирі, пояснив у
судовому засіданні, що батько ніколи у
квартирі не проживав, він був одружений
й проживав у своєї дружини за адресою
АДРЕСА_2. Крім того, вона звертає увагу
суду на те, що позивач не мав намірів
проживати у квартирі той факт, що з 2008
року по 2010 рік у квартирі проживав син
його дружини зі сім'єю, після того, як
вона попросила їх виселитися, довгий
час у квартирі ніхто не проживав, але
позивач у квартиру не вселявся и не
проживав в ній. У 2012 р. він вселив, без її
згоди, у квартиру сім'ю ОСОБА_5 та
отримував з нього оренду плату. Вона
вважає, що позивач також не мав
необхідності проживання у квартирі на
той час. Коли вона прийшла до квартири й
дізналася, що у квартирі проживають
якісь люди , вона була дуже здивована,
оскільки не надавала нікому згоди на
вселення у квартиру.

З 15.08. 2012 р. у квартирі продовжує
проживати сім'я ОСОБА_5, строк дії
договору оренди з нею закінчується 15
серпня 2014 р.

Вона вважає, що позивач втратив право
користування її квартирою, оскільки
ніколи в неї не проживав, не сплачував
комунальні послуги, він був прописаний
у квартиру на її прохання для того, щоб
не зняли з квартири телефон.

Допитані судом свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 у
судовому засіданні підтвердили той
факт, що позивач ОСОБА_1 ніколи у
квартирі не проживав й не проживає, у
квартирі живуть квартиранти.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що у 2012 р. він
познайомився з ОСОБА_1, який розповів
йому, що у нього є вільна квартира, вони
склали усну угоду, що він з сім'єю буде
проживати у квартирі, плату за
проживання він передавав ОСОБА_1, а
потім до них у квартиру прийшла ОСОБА_2,
і розповіла, що власницею квартири є
вона, тоді між ними був укладений
договір оренди до 15 серпня 2014 р.

Суд, вивчивши матеріали справи,
вислухав сторони і свідків, приходить
до висновку, що первісний позов не
підлягає задоволенню у повному обсязі,
зустрічний позов підлягає задоволенню
на підставах :

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
власником квартир АДРЕСА_1 з 23.07.2012 р. з
часу реєстрації права власності. У
квартирі з 21.10.2013 р. значиться
зареєстрований ОСОБА_1.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 23 липня 2013 р.
відмовлено ОСОБА_1 у позові про
усунення перешкод у користуванні
житловою площею у квартирі АДРЕСА_1 на
підставі ст. 156 ЖК України, де вказано,
що припинення сімейних відносин з
власником будинку не позбавляє його
права користування зайнятим
приміщення.

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про
визнання позивача таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням у спірній квартирі,
рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 23 липня 2013 р.
їй було відмовлено у позові про
визнання позивача таким, що втратив
право користування жилим приміщенням
у квартирі на підставі того, що на час
прийняття рішення судом від 24 травня
2013 г. ОСОБА_2 була власником квартири
лише 10 міс.

Ст. 405 ч.2 ЦК України передбачає, член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним та
власником житла або законом.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_2, знову звернулась до суду з
позовною заявою про визнання позивача
таким, що втратив право користування
квартирою, виконав вимоги ст. 405 ЦК
України, вказав, що позивач не
проживає у квартирі понад рік. Суд
прийняв дану зустрічну заяву до
розгляду, оскільки раніше відповідачка
зверталась до суду з тотожною позовною
заявою за ст. 71, 72 ЖК України, на
теперішній час вона звернулась з
зустрічною позовною заявою за ст. 405 ЦК
України.

Ст. 10 ЦК України передбачає , що сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених законом.

Суд вважає, що в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_1 на протязі
тривалого часу не проживає у квартирі,
його доводи, що він проживав 6 місяців
у квартирі без згоди позивачки, не
найшли свого підтвердження у суді,
відповідач не надав суду ні одного
доказу свого проживання у квартирі, ні
оплату комунальних послуг за який не
будь час, суд також звертає увагу на те,
що у свої позовній заяві відповідач
вказав адресу свого проживання спірну
квартиру.

Таким чином суд вважає, що відповідач
по зустрічному позову втратив право
користування житловим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1 , тому його первісний
позов про вселення задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. 212, 213, 215 ЦПК України , ст .
405 ЖК України, ч.4 ст 156 ЖК України , суд-

В И Р И Ш И В :

Позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
вселення задоволенню не підлягає.

Зустрічна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням у
спірній квартирі підлягає задоволенню
у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_1 таким , що втратив право
користування жилим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1 .

Строк оскарження рішення суду до
апеляційного суду Запорізької області
протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя
М.А. Голубкова