Справа № 219/1983/2014-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

10 квітня 2014р. Суддя
Артемівського міськрайонного суду
Донецької області Радченко Л.А.,
розглянувши матеріали заяви ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» ВО
«Костянтинівкатепломережа» до ОСОБА_1
про видачу судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з
заявою до ОСОБА_1 про видачу судового
наказу, в якій просить видати судовий
наказ про стягнення на свою користь
заборгованості за надані послуги за
період з 01.10.2010р. по 01.05.2014р. в сумі 3
529,85грн., індекс інфляції у розмірі
175,97грн., 3% річних в сумі 308,11грн. та
судові витрати.

Як вбачається з матеріалів
справи, а саме, з розрахунку
заборгованості, заявник просить
стягнути борг починаючи з 01.10.2010р.,
тобто, заявлені вимоги виходять за межі
строку позовної давності, визначених
ст.257 ЦК України.

Відповідно до п.9 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 грудня 2011року
"Про практику розгляду судами заяв у
порядку наказаного провадження",
наявність спору про право є підставою
для відмови у відкритті провадження за
заявою про видачу судового наказу якщо
з доданих документів вбачається
пропуск позовної давності - така вимога
може бути розглянута тільки у
позовному провадженні. Відповідно до
п.10 Постанови Пленуму ВССУ № 14 від
23.12.2011року, ЦПК України не передбачає
можливості часткового задоволення
заяви про видачу судового наказу,
оскільки, він видається лише за умови
безспірності вимог.

Таким чином, у зв*язку з тим, що з
наданих заявником документів
вбачається пропуск позовної давності
та враховуючи неможливість часткового
задоволення заяви про видачу судового
наказу, вимога щодо стягнення
заборгованості не може бути визнана
судом безспірною та як наслідок цього,
не підлягає розгляду у порядку
наказаного провадження у зв*язку із
наявністю спору про право.

Приймаючи рішення про
неможливість часткового задоволення
вимог, зазначених у заяві про видачу
судового наказу, суд не знаходить
підстав для застосування норм ч.5 ст.100
ЦПК України щодо можливості
постановлення ухвали про відмову у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу лише в частині вимог, які не
підлягають розгляду у порядку
наказного провадження, оскільки норми
даної статті не можуть бути
застосовані при наявності спору про
право.

Дані обставини позбавляють суд
можливості зробити однозначний та
безспірний висновок щодо виникнення у
заявника права вимоги за судовим
наказом та відсутності спору про право.

Відповідно до вимог п. 2 ч.3 ст. 100
ІІПК України, суддя відмовляє у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу, у разі якщо із заяви і поданих
документів вбачається спір про право.

За таких обставин, суддя вважає за
необхідне відмовити у прийнятті заяви
про видачу судового наказу, та
роз'яснити заявникові, що відповідно до
ч. 2 ст. 101 ЦПК України, відмова у
прийнятті заяви унеможливлює повторне
звернення з такою самою заявою. Заявник
у цьому випадку має право звернутися з
тими самими вимогами у позовному
порядку.

На підставі викладеного,
керуючись п. 2 ч.3 ст. 100 ЦПК України,
суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті заяви ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» ВО
«Костянтинівкатепломережа» до ОСОБА_1
про видачу судового наказу.

Роз'яснити заявнику право на
звернення до суду у позовному порядку.

На ухвалу може бути подана
апеляція до Апеляційного суду
Донецької області через Артемівський
міськрайонний суд Донецької області
протягом п*яти днів після отримання
копії ухвали.

Головуючий суддя

Л.А.Радченко