У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,
Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми, за
касаційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на рішення Армянського міського
суду Автономної Республіки Крим від 28
серпня 2013 року та рішення Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 11
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення суми, посилаючись на те,
що 30 січня 2009 року позичила
відповідачам 15 000 доларів США,
які останні зобов'язалися повернути до
01 січня 2010 року, написали розписку.

Оскільки, у визначений сторонами строк
вказана сума коштів повернута не була,
вона звернулася до суду з позовом про
стягнення суми боргу з відповідачів, у
задоволенні якого їй було відмовлено з
підстав відсутності між сторонами
правовідносин щодо позики.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1
просила стягнути у солідарному порядку
з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 119 895 грн.
Також позивач просила визнати
поважними причини пропуску строку
позовної давності.

Рішенням Армянського міського суду
Автономної Республіки Крим від 28
серпня 2013 року, позов задоволено.
Визнано причини пропущення позивачем
ОСОБА_1 позовної давності поважними.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аванс у
розмірі 119 895 грн. Вирішено питання про
судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 11 листопада
2013 року, зазначене рішення міського
суду у частині солідарного стягнення
змінено, а саме стягнуто з відповідачів
у рівних частках на користь ОСОБА_1
аванс у розмірі 119 895 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 просять постановлені у справі
рішення судів скасувати й ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права в межах касаційної скарги.

За вимогами ст.ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При вирішенні спору суд зобов'язаний
ухвалити рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Однак, вказані вимоги судом
апеляційної інстанції дотримані не
були.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що отримані
відповідачами за розпискою від
позивача грошові кошти в сумі 15 000
доларів США є авансом та підлягають
поверненню.

Однак, з такими висновками судів
погодитися в повій мірі не можна
виходячи з наступного.

Позовна давність це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Частиною третьою статті 267 ЦК України
передбачена можливість застосування
позовної давності, у тому числі й
спеціальної, лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення рішення
судом.

За змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж вирішити питання про
поновлення строку чи застосовування
позовної давності, суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
ЦК України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності. При цьому висновок
про поновлення строку позовної
давності чи застосування позовної
давності має бути відображено у
мотивувальній частині судового
рішення.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції,
переглядаючи справу не звернув уваги
на те, що судом першої інстанції не
перевірено поважності причин пропуску
строку позовної давності позивачем, не
надано належної оцінки відсутності
заяви останнього про поновлення такого
строку, а також щодо заяви відповідачів
про сплив строку позовної давності.

Не можна погодитися із висновком
апеляційного суду про те, що визнавши
причини пропуску строку поважними, суд
першої інстанції фактично поновив
такий строк.

За таких обставин, апеляційний суд не
виконав своїх обов'язків, визначених
законом, повно, всебічно й об'єктивно не
з'ясував усіх обставин справи та не
надав їм належної оцінки та ухвалив
рішення, яке не можна визнати законними
та обґрунтованими, у зв'язку з чим воно
підлягає скасуванню, з підстав
передбачених ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий апеляційний
розгляд.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 11
листопада 2013 року скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:А.С. Олійник Судді:В.І.
Амелін С.О. Карпенко І.К. Парінова
В.О. Савченко