Номер провадження: 22-ц/785/3827/14
Номер справи місцевого суду: 523/1238/14-ц
Головуючий у першій інстанції Гудіна
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Жус
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
ухвалу Суворовського районного суду м.
Одеси від 20 лютого 2014 року у цивільній
справі за скаргою ОСОБА_3 на дії
державного виконавця Першого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Пуркар Я.К. щодо
визнання незаконною бездіяльності
державного виконавця про обов'язкове
зупинення виконавчого провадження,
визнання постанови про передання
квартири недійсною, визнання недійсним
акту про передання арештованого майна
та щодо невнесення постанов державного
виконавця до Єдиного державного
реєстру виконавчих проваджень,

встановила:

28 січня 2014 року ОСОБА_3 звернулась із
вказаною скаргою на дії державного
виконавця Першого Суворовського
відділу ДВС ОМУЮ Пуркар Я.К.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що в
провадженні державного виконавця
Першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ
Пуркар Я.К. перебуває виконавче
провадження про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5 суми коштів у розмірі 591
903,75 грн.

Ухвалою Іллічівського міського суду
Одеської області від 29.11.2013р. було
зупинено продаж квартири АДРЕСА_1, яка
належить скаржниці. Однак державний
виконавець не зупинив виконавче
провадження, а навпаки, постановою від
10.12.2013р. та актом передачі арештованого
майна передав вищевказану квартиру
стягувачу ОСОБА_5

На підставі викладеного, ОСОБА_3
просила визнати незаконною
бездіяльність державного виконавця
про обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, визнати незаконними та
скасувати постанову та акт про
передання квартири стягувачу. Крім
того, скаржник просила визнати
незаконними дії державного виконавця,
щодо невнесення постанов державного
виконавця до Єдиного державного
реєстру виконавчих проваджень.

В судовому засіданні представник
скаржника просив поновити строк для
звернення зі скаргою до суду, оскільки
з матеріалами виконавчого провадження
вона мала можливість ознайомитись
тільки 20.01.2014 року.

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 20 лютого 2014 року вимоги
ОСОБА_3 на дії державного виконавця
Першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ
Пуркар Я.К. щодо визнання незаконною
бездіяльності державного виконавця
про обов'язкове зупинення виконавчого
провадження були залишені без
розгляду, через пропуск строку
звернення до суду зі скаргою, на
підставі ч. 2 ст. 72, ч. 1 ст. 385 ЦПК України.

Разом з тим, судом було поновлено
ОСОБА_3 строк для звернення зі скаргою
на постанову державного виконавця від
10.12.2013 року про передання квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_5, а також про визнання
недійсним та скасування акту від
10.12.2013р. про передачу арештованого
нерухомого майна боржника стягувачу в
рахунок погашення боргу, про визнання
незаконними дій державного виконавця
щодо невнесення постанов державного
виконавця до Єдиного державного
реєстру виконавчих проваджень.

Зазначені вимоги ОСОБА_3 були залишені
без розгляду із роз'ясненням ОСОБА_3, що
вимоги про визнання незаконною та
скасування постанови від 10.12.2013 року
про передання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5,
про визнання недійсним та скасування
акту від 10.12.2013 року про передачу
арештованого нерухомого майна
боржника стягувачу ОСОБА_5 в рахунок
погашення боргу, а також про визнання
незаконними дій державного виконавця
щодо невнесення постанов державного
виконавця до Єдиного державного
реєстру виконавчих проваджень,
підлягають розгляду в порядку
позовного провадження.

В апеляційній скарзі представник
скаржника - ОСОБА_6 просить ухвалу суду
скасувати, в частині вимог щодо
визнання неправомірними дій щодо
бездіяльності при розгляді клопотань
та не внесення до Єдиного реєстру
виконавчих проваджень та розглянути
скаргу по суті, посилаючись на те, що
ухвала суду постановлена із порушенням
норм процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
суду, заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечень проти
неї, колегія суддів дійшла висновку про
необхідність часткового задоволення
апеляційної скарги, виходячи з
наступних підстав.

Постановляючи увалу про залишення без
розгляду вимоги ОСОБА_3 щодо визнання
незаконною бездіяльності державного
виконавця про обов'язкове зупинення
виконавчого провадження, через пропуск
строку звернення до суду зі скаргою, на
підставі ч. 2 ст. 72, ч. 1 ст. 385 ЦПК України,
суд виходив із того, що про порушення
своїх прав ОСОБА_3 дізналась 12.12.2013 року,
а тому могла оскаржити бездіяльність
державного виконавця протягом 10 днів,
як того вимагає ч. 1 ст. 385 ЦПК країни.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступні обставини.

Так, ухвалою Суворовського районного
суду м. Одеси від 07.02.2014р. у справі
№523/19336/13-ц було визнано неправомірною
бездіяльність державного виконавця
Першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ
Пуркар Я.К. щодо розгляду клопотання
про зупинення виконання рішення суду,
шляхом звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1.

З цього приводу колегія суддів
зазначає, що ОСОБА_3 звернулась із
вищевказаною скаргою на дії державного
виконавця 12.12.2013р., при цьому, як доказ
незаконності дій державного виконавця
вона надала копію заяви про зупинення
дій, пов'язаних з переданням даної
квартири, яка була отримана Першим
відділом ДВС ОМУЮ 02.12.2013р., з якою також
була надана копія ухвали Іллічівського
міського суду Одеської області від
29.11.2013р. про зупинення продажу квартири
АДРЕСА_1.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
саме 12.12.2013 року заявник скарги ОСОБА_3
дізналась про бездіяльність
державного виконавця, а тому мала
звернутись до суду зі скаргою на його
бездіяльність в строк до 22.12.2013 року, що
нею і було зроблено у справі № 523/19336/13-ц,
про що зазначено вище.

Згідно ч. 2 ст. 385 ЦПК України пропущений
з поважних причин строк для подання
скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 ЦПК України
документи, подані після закінчення
процесуальних строків, залишаються без
розгляду, якщо суд за клопотанням
особи, що їх подала, не знайде підстав
для поновлення або продовження строку.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що поважних
причин пропуску строку на звернення до
суду зі скаргою на бездіяльність
державного виконавця щодо
обов'язкового зупинення виконавчого
провадження на підставі ухвали
Іллічівського районного суду м. Одеси
від 29.11.2013р. матеріали справи не
містять. У зв'язку з цим, зазначені
вимоги обгрунтовано і правильно
залишені без розгляду у зв'язку з
пропуском строку на подання скарги.

Крім того, суд першої інстанції також
правильно зазначив, що вищевказані
вимоги фактично вирішені вищевказаною
ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 07.02.2014р. по справі
№523/19336/13-ц, за скаргою ОСОБА_3

Доводи представника ОСОБА_3 про те, що
вона дізналась про порушення прав лише
20.01.2014 року, коди ознайомилась з
матеріалами справи, є необґрунтованими
і спростовуються наявними у справі
доказами.

Що стосується залишення без розгляду
інших вимог, викладених у скарзі
ОСОБА_3, а саме: на постанову державного
виконавця від 10.12.2013 року про передання
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5, а також про
визнання недійсним та скасування акту
від 10.12.2013р. про передачу арештованого
нерухомого майна боржника стягувачу в
рахунок погашення боргу, про визнання
незаконними дій державного виконавця
щодо невнесення постанов державного
виконавця до Єдиного державного
реєстру виконавчих проваджень, колегія
судів зазначає наступне.

Так, залишаючи вказані вимоги без
розгляду, суд вказав, що вони
підлягають розгляду у порядку
позовного провадження.

При цьому суд обґрунтовано виходив із
того, що згідно ч. 2 п. 17 постанови
Пленуму ВСУ від 26.12.2003 N 14 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження», судам роз'яснено, що
оскільки дії державного виконавця,
пов'язані з реалізацією арештованого
майна, є підставою для виникнення
цивільних прав та обов'язків, до таких
правовідносин мають застосовуватися
загальні положення про захист
цивільних прав шляхом пред'явлення
позову.

Представник ОСОБА_3 за довіреністю
ОСОБА_6 частково погодилась із вказаною
ухвалою, а саме, в частині залишення без
розгляду вимог ОСОБА_7 щодо визнання
незаконною та скасування постанови
державного виконавця від 10.12.2013 року
про передання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5,
а також про визнання недійсним та
скасування акту від 10.12.2013р. про
передачу арештованого нерухомого
майна боржника стягувачу в рахунок
погашення боргу, зазначивши, що ОСОБА_3
вже звернулась до суду з даними
позовними вимогами в порядку позовного
провадження.

Разом з тим, ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_6 не погоджуються з ухвалою суду в
тій частині, що скарга стосовно
визнання незаконними дій державного
виконавця щодо невнесення постанов
державного виконавця до Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень, має розглядатись в
позовному провадженні.

Колегія суддів погоджується з доводами
апеляційної скарги в цій частині,
оскільки зазначені вимоги мають
розглядатись саме в межах скарги
ОСОБА_3, а не в порядку позовного
провадження.

Так, у відповідності до ст. 383 ЦПК
України сторони виконавчого
провадження мають право звернутись до
суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що оскаржувана
ухвала суду, в частині залишення без
розгляду позовних вимог ОСОБА_3 щодо
визнання незаконною бездіяльності
державного виконавця про обов'язкове
зупинення виконавчого провадження,
визнання постанови про передання
квартири недійсною, визнання недійсним
акту про передання арештованого майна
є законною і обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги ухвали суду
в цій частині не спростовують, ухвала
постановлена у відповідності до вимог
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу в цій частині слід
відхилити, оскаржувану ухвалу суду в
цій частині залишити без змін.

Разом з тим, оскаржувана ухвала суду, в
частині залишення без розгляду скарги
ОСОБА_3 на дії державного виконавця
Першого Суворовського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції Пуркар Я.К.
щодо невнесення постанов державного
виконавця до Єдиного державного
реєстру виконавчих проваджень, є
помилковою, а тому підлягає скасуванню,
з направленням справи для продовження
розгляду скарги в цій частині до суду
першої інстанції.

Що стосується вимог заявника
апеляційної скарги щодо розгляду
скарги ОСОБА_3 судом апеляційної
інстанції по суті, то ці вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки у
відповідності до п.4 ч, 2 ст. 307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції наділений повноваженнями
скасувати ухвалу, що перешкоджає
подальшому провадженню у справі, і
направити справу для подальшого
розгляду до суду першої інстанції.

При цьому колегія суддів зазначає, що
оскільки скарга ОСОБА_3, в частині
вимог, що направляються для подальшого
розгляду до суду першої інстанції, не
була розглянута судом першої
інстанції, через залишення її без
розгляду, у суду апеляційної інстанції
відсутні повноваження для
застосування вимог, передбачених п.2 ч. 2
ст. 307 ЦПК України, як того вимагає
заявник апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.п.1,4 ч.2 ст. 307, п.4
ч.1 ст. 311, ст.ст. 312, 313 - 315 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м.
Одеси від 20 лютого 2014 року, в частині
залишення без розгляду скарги ОСОБА_3
на дії державного виконавця Першого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Пуркар Я.К. щодо
невнесення постанов державного
виконавця до Єдиного державного
реєстру виконавчих проваджень,
скасувати і направити справу для
продовження розгляду скарги в цій
частині до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу суду залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко