РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2014 року Володимир-Волинський
міський суд Волинської області в
складі:

головуючого - судді Каліщука А.А.

за участю секретаря Павлович Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Володимир-Волинського міського суду
Волинської області цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі філії Волинського
обласного управління АТ «Ощадбанк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд із даним
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивує тим, що 10.06.2008
року між ВАТ «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_1 укладено кредитний
договір №3194, згідно якого остання
отримала кредит у розмірі 12000 грн. зі
сплатою 28% річних з кінцевим терміном
його повернення 09.06.2011р.

Крім того, з метою забезпечення
належного виконання зобов'язань,
10.06.2008р. між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2,
ОСОБА_3 було укладено окремі договори
поруки №312, №313. 11.11.2008р. між АТ
«Ощадбанк» та ОСОБА_4 було укладено
договір поруки за №438.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за
кредитним договором, заборгованість
ОСОБА_1 станом на 04.02.2014 року становить
32802,49 гривень, з яких: 3000 грн.
-заборгованість за кредитом, 2054,75 грн.
-заборгованість по пені, 360,71 грн. -
нараховані 3% річних відповідно до ст. 625
ЦКУ, 27387,03 грн. - інфляційні нарахування
відповідно до ст.625ЦКУ.

Позивач в позовній заяві просить
стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на користь ПАТ «Державний ощадний банк
України» заборгованість за кредитним
договором в розмірі 32802,49 грн; стягнути
солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь
ПАТ «Державний ощадний банк України»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 32802,49 грн; стягнути солідарно
з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Державний ощадний банк України»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 32802,49 грн.

Ухвалою суду від 11.04.2014 р. закрито
провадження в частині стягнення
солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кредитної
заборгованості.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, однак подав заяву
в якій позовні вимоги підтримує
повністю, просить проводити розгляд
справи у відсутності представника
позивача, не заперечує проти заочного
розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, із заявою про розгляд справи за
їхньої відсутності до суду не
звертались, тому судом винесено ухвалу
про проведення заочного розгляду
справи та ухвалення заочного рішення,
проти якого у поданій заяві не
заперечив представник позивача.

Враховуючи те, що сторони в судове
засідання не з'явились, тому згідно ч.2
ст. 197 ЦПК України, розгляд справи
здійснюється без фіксування
технічними засобами.

Дослідивши письмові матеріали справи,
оцінивши докази по справі в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає до задоволення частково
з таких підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 71, якщо інше
не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що 10.06.2008 р. між ВАТ
«Державний ощадний банк України»,
правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_1 укладено кредитний договір №3194.

Згідно п.1.1 даного договору банк
зобов»язався надати ОСОБА_1 кредитні
кошти в сумі 12 000 грн.

В свою чергу, укладаючи даний договір
ОСОБА_1 зобов»язалась прийняти,
належним чином використовувати,
повернути кредитні кошти в сумі 12 000
грн. до 09.06.2011 р., а також сплатити
проценти за користування кредитом в
розмірі 28% та інші платежі в порядку та
на умовах, визначених у договорі.(п.1.1.,
1.2. договору).

У п.1.6. договору сторони визначили
порядок повернення коштів, зокрема
ОСОБА_1 зобов»язалась повернути кредит
шляхом сплати щомісячних платежів до 27
числа поточного місяця у розмірі 345
грн..

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 610, ч.1 ст. 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Божник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Проте, ОСОБА_1 не повернула кредит у
встановлений договором строк, тобто
прострочила його виконання.

Матеріалами справи
підтверджується, що у ОСОБА_1 станом на
04.02.2014 р. є заборгованість по кредиту,
яка становить 32802,49 гривень, з яких: 3000
грн. -заборгованість за кредитом, 2054,75
грн. -заборгованість по пені, 360,71 грн. -
нараховані 3% річних відповідно до ст. 625
ЦКУ, 27387,03 грн. - інфляційні нарахування
відповідно до ст. 625ЦКУ, котра не
спростована жодними належними та
допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України
виконання зобов'язання забезпечується,
якщо це встановлено договором або
законом.

В силу ч.1 ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше нерухоме майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

В свою чергу, у п. 4.2 кредитного договору
сторони визначили, що у випадку
порушення позичальником термінів
повернення основної суми кредиту та
сплати процентів позичальник
зобов»язується сплатити на користь
банку пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України від суми простроченого платежу
за кожний день прострочення.

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором, або законом, зокрема сплата
неустойки.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 порушила умови
виконання кредитного договору, тому
банк вправі вимагати від неї сплати
пені за прострочення кредиту, яка
становить 2054,75 грн. і підтверджується
дослідженим судом розрахунком.

Водночас судом встановлено, що з метою
забезпечення виконання зобов»язаннь
ОСОБА_1 за кредитним договором, 10.06.2008
року між банком та ОСОБА_2
укладено договір поруки №312 та 11.11.2008 р.
договір поруки №438 з ОСОБА_4

В силу ч.1 ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.2 ст. 554 ЦК України,
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату боргу,
процентів, неустойки, відшкодування
збитків, якщо інше не встановлено
договором поруки.

Згідно п.1.1., 3.1. договорів поруки ОСОБА_2
та ОСОБА_4 зобов»язались перед банком
відповідати солідарно в повному обсязі
за своєчасне виконання ОСОБА_1
усіх її зобов»язань по кредитному
договору № 3194 від 10.06.2008 р. Поручителі
відповідають перед банком у тому ж
обсязі, що і боржник.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов»язання не пред»явить
вимоги до поручителя

У договорах поруки не встановлено
строк (дату) її припинення. При цьому у
п. 4.2. договору поруки сторони чітко
визначили підстави припинення поруки.
Так у даному пункті передбачено, що
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання зобов»язань
за кредитним договором №3194 від 10.06.2008 р.
не пред»явить вимоги до поручителів.

У кредитному договорі сторони
визначили строк виконання
зобов'язання, зокрема це - 09.06.2011 р.

Проте, банк пред'явив вимоги до
поручителів у 2014 р., тобто більше ніж
через два роки з моменту закінчення
строку виконання основного
зобов»язання, тоді як повинен був
зробити це протягом встановлених ч.4 ст.
559 ЦК України шести місяців, тобто до
09.12.2011 р..

Суду не надано доказів того, що банк
пред»являв поручителям таку вимогу
протягом шести місяців з моменту
закінчення строку виконання
зобов»язання і вони її отримали.

Водночас суд також звертає увагу на те,
що дана норма може бути також
застосована після закінчення строку
для кожного щомісячного платежу, як
строку виконання основного
зобов'язання за кредитним договором.
Таким чином, кредитор не має права
пред'явити вимогу поручителю через
шість місяців з моменту закінчення
терміну платежу, визначеного графіком
погашення заборгованості.

Умова п. 3.2. договору поруки про те, що
солідарні боржники залишаються
зобов»язаними до тих пір, поки всі
зобов»язання за кредитним договором не
будуть виконанні повністю не свідчить
про те, що договором встановлено термін
припинення поручительства. І в цьому
випадку також підлягає застосуванню
норма ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Шестимісячний термін, передбачений ч. 4
ст. 559 ЦК України, не є строком позовної
давності, тобто суд зобов'язаний
застосувати дану норму не за заявою
сторін, а за власною ініціативою.

Даний терміни відноситься до
припиняючих, який не може бути
відновлений, перерваний, тому вимога
(претензія, заява або позов) пред'явлена
після закінчення шестимісячного
строку, не може підлягати задоволенню у
зв'язку з припиненням поруки.

Оскільки банк протягом шести місяців
від дня настання строку виконання
зобов»язання не пред»явив вимогу до
поручителів, тому у відповідності до
вимог ч.4 ст. 559 ЦК України та умов
договорів поруки останні вважаються
припиненими і після спливу даного
строку банк не вправі пред»являти такі
вимоги до поручителів.

Такий правовий аналіз зазначених норм
та обставин відповідає викладеним у
постанові Верховного Суду України від
18.07.2012 р. у справі №6-78 цс12 висновкам.
Дане судове рішення згідно положень 360-7
ЦПК України є обов»язковим для всіх
судів, які зобов»язанні привести свою
судову практику у відповідність із цим
рішенням.

З огляду вищенаведеного суд приходить
до висновку, що вимоги банку до
поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не
ґрунтуються на вимогах закону, а тому
не підлягають до задоволення.

Оскільки позивач довів обставину
порушення зобов»язань ОСОБА_1 по
кредитному договору від 10.06.2008 р. №3194 та
наявність заборгованість перед банком
в розмірі 32802 грн. 49 коп, яка не
спростована жодними належними та
допустимими доказами зі сторони
ОСОБА_1, тому дана заборгованість
підлягає стягненню з останньої на
користь позивача, а також судові
витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215,224,226,228 ЦПК
України, 526, ч.1 ст. 549, ч.1 ст. 553, ч.2 ст. 554,
ч.4 ст. 559, ст.610, ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612, ч.1
ст.1049, 1054 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» заборгованість
за кредитним договором від 10.06.2008 р.
№3194 в розмірі 32802 (тридцять дві тисячі
вісімсот дві) 49 грн

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» 328 грн. 02 коп.
судового збору.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене сторонами
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Волинської області через
Володимир-Волинський міський суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя
А.А. Каліщук