АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №681/2250/13-ц
Провадження №22-ц/792/594/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді Грох
Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

при секретарі: Гриньовій А.М.,

з участю представника позивача,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданої
через представника ОСОБА_2, на рішення
Полонського районного суду
Хмельницької області від 23 січня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості по кредиту.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «Приват Банк»,
звертаючись до суду з вказаним позовом
до ОСОБА_1, вказувало, що відповідно до
укладеного договору № DNH4KP35550027 від 13
травня 2006 року ОСОБА_1 отримала кредит в
розмірі 3516,50 грн. на умовах сплати
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 13 травня 2008 року.
Відповідач не виконувала зобов'язань
перед банком, в зв'язку з чим утворилась
заборгованість в розмірі 29737, 31, а саме:
2487,05 грн. - заборгованість за кредитом;
10089,67 грн. - заборгованість по процентах
за користування кредитом; 15268,34 грн. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також штраф
- 500 грн. (фіксована частина) та 1392,25 грн.
(процентна складова), відповідно до п.
5.3. Умов та правил надання банківських
послуг.

Рішенням Полонського районного
суду Хмельницької області від 23 січня
2014 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
„Приватбанк" 2487,05 грн. непогашеного
кредиту, 10089,67 грн. заборгованості по
процентах та 5000 грн. неустойки (пеня,
штрафи) а всього - 17576, 72 грн. В решті
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1
не погоджується з рішенням суду,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову. Посилається на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.
На думку апелянта позивач пропустив
строк позовної давності для подачі
позовної заяви до суду, а твердження
позивача про збільшення позовної
давності до п'яти років не можна брати
до уваги, оскільки зазначена зміна
тривалості позовної давності була
викладена в Умовах надання споживчого
кредиту, а ці умови ОСОБА_1 як споживачу
не надавалися та нею не підписувалися.
В наданих позивачем до суду Умовах
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт)
відсутній підпис відповідача, не
зазначена дата їх прийняття чи
затвердження. Відсутня інформація щодо
періоду, у який діяли положення Умов у
тому варіанті, який представлений суду,
а також, що ці умови стосуються саме
споживчого кредиту наданого ОСОБА_1 В
наданих позивачем до суду Умовах
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт)
вказано банк - ПАТ КБ „Приватбанк",
проте заява позичальника була подана
13.05.2006 року, а ЗАТ АБ „ПриватБанк"
змінив найменування на ПАТ КБ
„Приватбанк" лише 17.07.2009 року, тому з
цими умовами позичальник не міг бути
ознайомлений в 2006 році. Суд
безпідставно застосував подвійну
відповідальність одного виду (пеню та
штрафи) за одне і те ж правопорушення.
Щодо перебігу позовної давності, то дії
відповідача як психічно хворої людини
по проплаті кредиту в 2010 в 2011 році не
можуть розцінюватися як усвідомлені
дії адекватної людини.

В засідання апеляційного суду апелянт
та її представник не з'явилися, ОСОБА_2
письмовою заявою просила розглянути
справу за їх відсутності.

Представник позивача просила
відхилити апеляційну скаргу як
безпідставну.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільний спір на засадах
змагальності та диспозитивності, в
межах та на підставах заявленого
позову та на підставі наданих
сторонами належних і допустимих
доказів. Кожна сторона зобов'язана
доказами довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Суд першої інстанції встановив і
обґрунтовано виходив з того, що
відповідно до укладеного кредитного
договору № DNH4KP35550027 від 13 травня 2006 року
ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 3516,50
грн. на умовах сплати відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення до 13 травня 2008 року.
Відповідач неналежно виконувала
зобов'язання перед банком, в зв'язку з
чим станом на 23.10.2013 року утворилася
заборгованість в розмірі 29737, 31, а саме:
2487,05 грн. - заборгованість за кредитом;
10089,67 грн. - заборгованість по процентах
за користування кредитом; 15268,34 грн. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також штраф
- 500 грн. (фіксована частина) та 1392,25 грн.
(процентна складова), відповідно до п.
5.3. Умов та правил надання банківських
послуг.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про пропуск
позивачем строку позовної давності є
безпідставними.

Так, згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а відповідно до
вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено,
що позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін.

З матеріалів справи вбачається, що при
укладенні 13 травня 2006 року договору між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем,
остання надала згоду, що її заява разом
із запропонованими банком умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам складає між позичальником і
банком кредитно-заставний договір,
засвідчивши це своїм підписом (а.с.10).

Відповідно до п. 5.5. Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
«Розстрочка» (Стандарт) термін
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, процентів за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю у п'ять років.

Таким чином, сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності відносно стягнення
заборгованості за кредитом до п'яти
років, що не заборонено ст. 259 ЦК
України.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

Отже, відповідно до ч. 5 ст. 261, ст. 264 ЦК
України перебіг п'ятирічного строку
позовної давності за вимогами ПАТ КБ
«ПриватБанк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
не сплив, оскільки почався 14 травня 2008
року та неодноразово переривався
періодичною сплатою платежів за цим
кредитним договором відповідачем
(останній платіж - 31.01.2011 року), що мало
наслідком перебіг позовної давності
з цієї дати заново.

Твердження апелянта про
неусвідомленість дій відповідача по
сплаті кредиту в 2010-2011 роках внаслідок
хвороби не ґрунтується на законі з
огляду на недоведеність факту
недієздатності відповідача внаслідок
захворювання психічного характеру.

Водночас посилання апелянта на
недоведеність факту видачі кредиту
саме на умовах надання споживчого
кредиту фізичним особам „Рострочка"
(Стандарт) спростовується тим, що
вказані умови кредитування
затверджені наказом голови правління
Приватбанку № 391 від 21.03.2006 року і були
єдиними, що пропонувалися ПриватБанком
у період укладення цього кредитного
договору за виключенням карткових
кредитів.

Твердження апелянта про те, що з цими
умовами позичальник не міг бути
ознайомлений в 2006 році є безпідставним,
оскільки в пункті 1.1. Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) найменування
банку вказано як Приватбанк, а при
зазначенні реквізитів наведена повна
назва „Закрите акціонерне товариство
комерційний банк „ПриватБанк", що
відповідає назві банку на час
укладення кредитного договору.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги
щодо застосування подвійної
відповідальності одного виду (пеню та
штрафи) за одне і те ж правопорушення,
суд виходить з того, що за визначенням
ч. 3 ст. 549 ЦК України пеня - це вид
неустойки, що забезпечує виконання
грошового зобов'язання і обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.
Застосування іншого виду неустойки -
штрафу до грошового зобов'язання
законом не передбачено, що, втім, не
виключає можливості його встановлення
в укладеному сторонами договорі,
притому і як самостійного заходу
відповідальності, і як такого, що
застосовується поряд із пенею. У
останньому випадку не йдеться про
притягнення до відповідальності
одного виду за одне й те саме
правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
у себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування в
межах доводів апеляційних скарг не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, поданої
через представника ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Полонського районного суду
Хмельницької області від 23 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.М.Грох

________________________________________________________________________
_

Головуюча у першій інстанції: Горщар
А.Г Провадження № 22-ц/792/594/14

Доповідач: Грох Л.М.
Категорія: 19, 27