Єдиний унікальний номер 251/5080/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2362/2014
Головуючий 1 інстанції Клешньов О.І.
Доповідач Биліна Т.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.,

суддів Биліни Т.І.,
Груіцької Л.О.,

при секретарі Мишко
Д.О.,

за участю

позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Калінінського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 20 січня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення пені за
прострочення сплати аліментів,

В С
Т А Н О В И В :

Рішенням Калінінського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 20 січня 2014 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості та пені за прострочення
сплати аліментів - задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 неустойку за прострочення
сплати аліментів на утримання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 6 вересня 2013 року
в сумі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
процесуального та матеріального права,
просить скасувати рішення
Калінінського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 20 січня
2014 року і ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позову.

В обґрунтування апеляційної
скарги ОСОБА_2 зазначив, що до березня
2013 року він і позивачка ОСОБА_1 жили
однією сім'єю, мали взаємні права і
обов'язки та спільний бюджет.
Протягом року він утримував дитину, а
тому аліменти не сплачував. Зі слів
позивачки йому було відомо, що вона
забрала виконавчий лист з
Центрально-Міського відділу державної
виконавчої служби. Проте, як пізніше
виявилося, виконавчий лист позивачка
не забирала, він був переданий до
іншого відділу державної виконавчої
служби. Його вина у виникненні
заборгованості відсутня, він не платив
аліменти, так як позивачка його ввела в
оману.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні просила скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
докази зазначеного мають місце в
матеріалах справи на аркушах 167-169.
Зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України
така неявка не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
позивача, дослідивши матеріали
цивільної справи, та перевіривши
наведені в скарзі доводи, апеляційний
суд вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено
наступне, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходилися
у шлюбі, мають доньку ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, на яку за рішенням
Калінінського районного суду м.
Горлівки від 13.08.2010 року з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти у
розмірі ? частини з усіх видів
заробітку, щомісячно. З часу
постановлення рішення та до серпня 2013
року ОСОБА_2 маючи дохід, аліменти
сплачує не регулярно, внаслідок чого,
згідно уточненого розрахунку
державного виконавця
Центрального-Міського ВДВС м.Горлівки
має заборгованість по аліментам у
розмірі 9 864,91 грн. Розрахунок сторонами
не оспорюється. Зазначені обставини
стали підставою для часткового
задоволення позову.

Апеляційний суд вважає висновки суду
обґрунтованими і такими, що
підтверджуються матеріалами справи та
вимогами закону.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач має заборгованість по
сплаті аліментів у сумі 9 864, 91 грн., яка
утворилась з його вини за період з
24.12.2010 року і до 06.09.2013 року. На підставі
ст.196 СК України ОСОБА_2 зобов'язаний
сплатити неустойку за прострочення
сплати аліментів.

Висновок суду відповідає
обставинам справи і ґрунтується на
законі.

Відповідно до вимог частини 1 ст.
196 СК України при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення.

Матеріалами справи
підтверджується, що сторони є батьками
ОСОБА_3, яка народилася 06 серпня 2003
року. ОСОБА_2 за рішенням Калінінського
районного суду м.Горлівки від 27.08.2010
року зобов'язаний сплачувати на
користь ОСОБА_1 аліменти на
неповнолітню дитину у розмірі ? частки
всіх доходів щомісячно, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку. (а.с. 9, 51-55).

Суд правильно встановив, що з
вини ОСОБА_2 виникла заборгованість за
аліментами, зокрема за період з 24.12.2010
року і до 06.09.2013 року у сумі 9 864,91 грн.,
відповідно одержувач аліментів ОСОБА_1
має право на стягнення неустойки.

Доводи скарги, що заборгованість
за аліментами утворилась не з вини
боржника, оскільки він у вказаний
період спільно проживав з позивачкою
та утримував доньку, не спроможні.
Оскільки, як було встановлено під час
розгляду справи відповідач проживав з
позивачкою однією сім'єю з березня 2012
року по березень 2013 року, а
заборгованість по аліментам склалась
за період з грудня 2010 року по квітень 2013
року.

Відповідачу відомо про наявність
заборгованості по сплаті аліментів та
термін за який вона нарахована
державним виконавцем. Зазначений
розрахунок відповідач не оскаржував.

Інших доказів про відсутність
вини, відповідач не надав.

Отже доводи скарги в цій частині
спростовуються матеріалами справи.

Згідно зі ст. 195 СК України, розмір
заборгованості за аліментами,
присудженими у частці від заробітку
(доходу), обчислюється державним
виконавцем, а у разі спору - судом.

За положеннями ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року № 3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» роз'яснено, що
передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Відповідно до ст. 20 СК України позовна
давність до вимог про стягнення пені за
прострочення сплати аліментів не
застосовується, а нарахування пені
обмежується лише сумою несплачених
аліментів за той місяць, в якому не
проводилось стягнення аліментів.

Вирішуючи спір, суд врахував, що
пеня нараховується на всю суму
несплачених аліментів (заборгованості)
за кожен день прострочення її сплати, а
її нарахування не обмежується лише тим
місяцем, протягом якого не проводилось
стягнення та дійшов обґрунтованого
висновку, що пеня за прострочення
сплати аліментів дорівнює 40540,57грн.

Враховуючи, матеріальне становище
ОСОБА_2 та те, що він повинен сплачувати
аліменти в розмірі 50% від отриманих
доходів, а також те, що він під час
сумісного проживання з позивачкою,
протягом року утримував доньку, суд
першої інстанції дійшов висновку про
зменшення розміру пені до 10000,00 грн.

Оскільки позивачем рішення
не оскаржене, тобто ОСОБА_1 погодилась з
розміром пені, який стягнуто судом
першої інстанції, апеляційний суд
немає підстав для збільшення суми
неустойки.

Переконливих підстав для
зменшення розміру пені відповідач не
навів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
правовідносини, що склалися між
сторонами і їм надана належна оцінка, в
судовому рішенні повно відображені
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело
або могло призвести до помилкового
судового рішення.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги і скасування судового рішення
немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд,

у х в а л
и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калінінського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 20
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий:
О.М. Пономарьова

Судді:
Т.І. Биліна

Л.О. Груіцька