Справа № 2-6149/11
РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2012 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді
Якименко Л.Г.

при секретарі
Носулі А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа ОСОБА_3, про стягнення боргу за
договорами; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про визнання недійсними
договорів грошового займу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з даним
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договорами позики.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог
посилається на те, що відповідно до
укладених між ним та відповідачем
договорів позики у вигляді розписок
від 10.10.2006 року, 10.07.2008 року та 11.03.2009
року, складених і підписаних
власноручно відповідачем, його син
ОСОБА_2 позичив у нього кошти в
загальній сумі 7000 доларів США для
оплати кредитного договору, строком до
01.09.2011 року. Відповідач до зазначеного
строку грошові кошти не повернув, у
зв'язку з чим ОСОБА_1 просив суд
стягнути з відповідача на його користь
55860 грн. та 558,60 грн. судових витрат.

Позивачка ОСОБА_3, яка є дружиною
ОСОБА_2, звернулась до суду із позовом
до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
визнання недійсними договорів
грошового займу з тих підстав, що гроші,
які надавав відповідач ОСОБА_1 своєму
сину, а її чоловіку ОСОБА_2, надавались
їх сім'ї як допомога, а не в борг.

Дані позови розглянуті в одному
провадженні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав позовні вимоги у повному
обсязі та надав пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві, позов
ОСОБА_3 не визнав, наполягав на тому, що
між ним та ОСОБА_2 були укладені саме
договори займу, оскільки відповідач
обіцяв повернути гроші у обговорений
ними строк, про що написав розписки. До
того ж, позичені синові гроші він
вимушений був також брати в борг у
своїх знайомих, які до теперішнього
часу також не повернув.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов ОСОБА_1 визнав та пояснив, що
дійсно він неодноразово позичав у
свого батька гроші для погашення
платежів по кредитному договору, однак
повернути вчасно не зміг через скрутне
матеріальне становище. Проти позову
ОСОБА_3 заперечував, оскільки вона не
була стороною за договорами займу і їй
не було відомо дійсних відносин та
домовленостей між ним та ОСОБА_1.

Позивачка ОСОБА_3 у судовому засіданні
підтримала свої позовні вимоги у
повному обсязі, надала пояснення,
аналогічні викладеним у позовній
заяві, ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договорами позики
просила відмовити.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд вважає позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договорами, -
задовольнити, а ОСОБА_3 в позові до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання
недійсними договорів грошового займу, -
відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідно до укладених між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 договорів позики у вигляді
розписок від 10.10.2006 року, 10.07.2008 року та
11.03.2009 року, складених і підписаних
власноручно відповідачем, останній
позичив у позивача 7000 доларів США для
оплати кредитного договору, строком до
01.09.2011 року.

Відповідно до положень ст.1046
Цивільного кодексу України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України
передбачає, що на підтвердження
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

В силу ст.1049 Цивільного кодексу
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцю позику (грошові
кошти) в строк і порядку, які
встановлені договором.

Оскільки ОСОБА_2 до теперішнього часу
борг не повернув, що знайшло своє
підтвердження в суді, тому суд вважає
стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
борг в розмірі 55860 грн., що в еквіваленті
становить 7000 доларів США, та 558,60 грн.
судових витрат, а всього 56 418,60 гривень.

ОСОБА_3 в позовних вимогах до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про визнання недійсними
договорів грошового займу суд вважає
відмовити, оскільки підстави та
обставини, на які вона посилається в
обґрунтуванні своїх позовних вимог, в
ході розгляду справи не знайшли свого
підтвердження.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 209, 212, 215 ЦПК
України, ст.ст. 526, 530, 610, 625, 626, 638, 1046, 1047,
1049, 1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики, -
задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 заборгованість за договором
позики від 10.10.2006 року в сумі 39 900,00
гривень, за договором позики від 10.07.2008
року в сумі 7 980,00 гривень, за договором
позики від 11.03.2009 року в сумі 7 980,00
гривень, та 558 гривень 60 копійок судових
витрат, а всього 56 418 (п'ятдесят шість
тисяч чотириста вісімнадцять) гривень
60 копійок.

ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про визнання недійсними
договорів грошового займу, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. У разі якщо
рішення було постановлено без участі
особи, яка його оскаржує, апеляційна
скарга подається з дня отримання копії
рішення.

Суддя: