АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай
Л.Д.,

суддів: Левенця
Б.Б., Шиманського В.Й.

при секретарях:
Хилюк І.О., Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою
через представника ОСОБА_2, на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27 січня 2014 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «БМ Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о в и л а :

у червні 2013 року ПАТ «БМ Банк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1,
в якому просило стягнути з останнього
167 651, 64 доларів США заборгованості, що
еквівалетно 1 339 563, 60 грн., посилаючись
на те, що відповідач взяті на себе
зобов'язання по поверненню кредиту та
сплаті процентів належним чином не
виконує.

Надалі позивач збільшив позовні вимоги
та просив стягнути з відповідача
заборгованість станом на 15.10.2013 року у
розмірі 172 365,72 доларів США, що
еквівалентно 1 377 719,20 грн.

№ апеляційного провадження: Справа №
22-ц-796/4651/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Мальцев
Д.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д.Рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27.01.2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ПАТ «БМ Банк» заборгованість за
договором кредиту у розмірі 158 637, 82 дол.
США, що еквівалентно складає 1 267 992 грн.
Вирішено питання щодо стягнення
судового збору. В іншій частині
позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 через представника подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду в частині
задоволення позовних вимог та ухвалити
нове про відмову в позові в повному
обсязі. Посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. А саме, пеня
нарахована з 11.01.2011 року поза межами
позовної давності та у доларах США, а не
в національній валюті, як то
передбачено умовами договору. Суд не
врахував, що банк не надсилав йому
вимогу про дострокове повернення суми
кредиту, відмовив йому у клопотанні про
долучення квитанцій, не врахував, що
частина платежів, які зазначені у
розрахунку заборгованості ним
сплачена та сам розрахунок
заборгованості не є правильним.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_2 підтримав апеляційну
скаргу та просив її задовольнити.

Представники позивача Порало Т.І. та
Савчук О.Г. просили апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін,
посилаючись на його законність та
обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
06.02.2008 року між ТОВ «БМ Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк»
та ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір № 435/060208, зі змінами та
доповненнями внесеними додатковою
угодою № 1 від 12.01.2008 року та додатковою
угодою № 2 від 29.07.2009 року.

За умовами договору відповідач отримав
кредитні кошти у розмірі 137 278, 66 доларів
США, зі сплатою 16,21 % річних, терміном
повернення до 03.02.2023 року. Цільове
призначення - придбання нерухомості.
Погашення кредиту та сплата процентів
за користування кредитними коштами
мала відбуватися шляхом внесення
щомісячних платежів відповідно до
графіку погашення заборгованості.

З метою забезпеченя виконання
зобов`язань за кредитним договором між
цими ж сторонами 06.02.2008 року укладено
договір застави майнових прав на об`єкт
нерухомості: квартиру АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 будівництво якого не
завершено. 12.02.2008 року до договору
застави було внесено зміни.

Відповідач порушив умови договору щодо
сплати щомісячних платежів у розмірі,
визначеному договором.

14.02.2011 року банк направив відповідачу
претензію № 534/2011-2, у якій зазначив, що у
зв`язку з порушенням виконання умов
кредитного договору вимагає протягом
30 днів достроково погасити
заборгованість за кредитом,
прострочену та строкову
заборгованість по процентам. Претензія
була отримана відповідачем 18.03.2011 року,
проте не виконана.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
взяті на себе зобов'язання по
поверненню кредиту та сплаті процентів
у строки, визначені договором
відповідач належним чином не виконує
та розмір заборгованості складає 158 637,82
доларів США, що становить за курсом НБУ
1 267 992 грн.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального права.

Так, згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і відповідно до умов
договору.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов`язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов`язок
позичальника повернути позику
частинами, то у разі прострочення
чергової частини позикодавець має
право вимагати дострокового
повернення частини позики, що
залишилася та сплати процентів.

Оскаржуючи розмір заборгованості
апелянт будь - яких розрахунків не
навів, доказів сплати ним інших
платежів, ніж ті, які зазначені у
розрахунку заборгованості не надав.
Клопотання про призначення експертизи
не заявляв.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом не долучено наданих ним
квитанцій про сплату коштів в рахунок
погашення кредиту спростовуються
матеріалами справи (а.с. 4 - 49 т. 2). З цих
квитанцій вбачається, що останній
платіж відповідачем було внесено 17.02.2012
року.

Згідно з п. 8.1 кредитного договору при
порушенні строків погашення кредиту
або сплати процентів за користування
коштами позичальник додатково сплачує
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від несплачених вчасно сумм
за кожен день прострочення платежу.

Оскільки заборгованість позичальника
визначена у доларах США нарахування
пені на таку суму заборгованості з
подальшим зазначенням еквівалента у
гривні не суперечить вимогам чинного
законодавства.

Пеня стягнута з відповідача в межах
річного строку позовної давності, а
тому доводи апеляційної скарги про те,
суд не застосував позовну давність, про
яку ним було заявлено є надуманими.

Рішення суду в частині відмови у
стягненні штрафів не оскаржується, а
тому в апеляційному порядку не
перевіряється.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції відповідають встановленим
обставинам справи та нормам
матеріального права.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення є
законним і обґрунтованим і не може бути
скасоване з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді