Провадження № 2/217/36/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року Авдіївський
міський суд Донецької області в складі
головуючого судді: Соболєвої І.П., при
секретарі: Грищенко В.М., за участю
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду міста Авдіївка із застосуванням
технічних засобів «Оберіг» цивільну
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до
територіальної громади Авдіївської
міської ради про визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з
позовом до відповідача, в якому просили
визнати за кожним з них в порядку
спадкування за законом право власності
на 1/2 частку квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, яка залишилась після
смерті матері ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1. Позовні вимоги
обґрунтували тим, що після смерті
матері відкрилась спадщина у вигляді
зазначеної квартири. Вони є єдиними
спадкоємцями майна, яке залишилось
після смерті матері. У встановлений
законом строк звернулись до нотаріусу
з заявами про прийняття спадини. Однак
позивачі позбавлені можливості
отримати свідоцтво про право на
спадщину, оскільки мати при житті не
зареєструвала своє право власності на
квартиру.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, просила їх
задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 до судового
засідання не з'явився, надав заяву про
розгляд справи без його участі, в якій
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2,
який діє на підставі довіреності, в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав. Заперечення проти позову
обґрунтував тим, що спадкодавець при
житті не зареєстрував своє право
власності на спірну квартиру. У разі
відсутності державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, створене
та оформлене в передбаченому законом
порядку до набрання чинності Законом
України від 1 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
спадкоємці, які прийняли спадщину,
мають право на оформлення спадкових
прав шляхом звернення до нотаріальної
контори за видачею свідоцтва про право
на спадщину. Таким чином нотаріус
повинен був видати позивачам свідоцтво
про право на спадщину, а у випадку
відмови в цьому - оскаржити його дії.
Тому вважає, що спору між
територіальною громадою та позивачами
не існує, та просив в задоволенні
позову відмовити.

Вислухавши позивача, представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи в їхній сукупності, суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

На підставі договору дарування від
08 квітня 1997 року, посвідченого
державним нотаріусом Авдіївської
держнотконтори, зареєстрованого в
реєстрі за № 1-481, ОСОБА_4 прийняла в дар
квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, про що
свідчить свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_1, видане ІНФОРМАЦІЯ_1 відділом
ДРАЦС Авдіївського міського
управління юстиції у Донецькій
області.

Згідно із ст. 1261 Цивільного кодексу
України у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Зі спадкової справи № 84/2012 щодо майна
ОСОБА_4, заведеної приватним нотаріусом
Авдіївського міського округу
Донецької області ОСОБА_5, вбачається,
що єдиними спадкоємцями спірної
квартири є її діти - позивачі у справі
ОСОБА_3 та ОСОБА_1, які у встановлений
законом строк звернулись до нотаріуса
з заявами про прийняття спадщини за
законом.

Однак позивачі не мають можливості
отримати свідоцтво про право на
спадщину, оскільки відповідно до
правовстановлюючого документу -
договору дарування, за яким ОСОБА_6
подарував ОСОБА_4 спірну квартиру,
відсутня державна реєстрація переходу
права власності в КП БТІ Ясинуватської
міської ради на ОСОБА_4, що
підтверджується постановою приватного
нотаріуса Авдіївського міського
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_5 про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 03 квітня 2014 року.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Частина 2 статті
3 цього Закону визначає, що державна
реєстрація гарантує достовірність
зареєстрованих прав на нерухоме майно
та їх обтяжень.

Згідно з ч. 4 цього Закону права на
нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

На момент виникнення у ОСОБА_4 права
на зазначене майно (1997 рік) діяв ЦК УРСР
1963 року, відповідно до ст..128 якого право
власності (право оперативного
управління) у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором.

Таким чином на момент виникнення у
ОСОБА_4 права на спірну квартиру діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень, тому право власності на
квартиру у матері позивачів виникло з
моменту передачі майна за договором
дарування.

Відповідно до п.23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008р. №7 «Про судову практику у
справах про спадкування», у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

Оскільки позивачі у встановленому
законом порядку прийняли спадщину
після смерті матері, у видачі свідоцтва
їм відмовлено, тобто порушено їх
цивільне право на отримання спадщини,
яке згідно до ст.16 ЦК України підлягає
судовому захисту шляхом визнання права
на спадкове майно, що узгоджується із
правовою позицією Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ викладеному у листі від 16.05.2013
№ 24-753/0/4-13 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про
спадкування».

Твердження представника відповідача
про те, що у разі відсутності державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, створене та оформлене в
передбаченому законом порядку до
набрання чинності Законом України від 1
липня 2004 року «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» спадкоємці, які прийняли
спадщину, мають право на оформлення
спадкових прав шляхом звернення до
нотаріальної контори за видачею
свідоцтва про право на спадщину та
нотаріус повинен видати свідоцтво про
право на спадщину, а у випадку відмови в
цьому - необхідно оскаржити його дії - є
необґрунтованим з наступних підстав.

Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» було
роз'яснено: якщо право власності на
житловий будинок, споруду
підтверджується належними
правовстановлюючими документами на
час виникнення права власності на
будівлі, споруди, органи місцевого
самоврядування зобов'язані видати
довідку про належність житлового
будинку на праві приватної власності
спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний
прийняти таку довідку разом із іншими
правовстановлюючими документами для
видачі свідоцтва про право на спадщину
(п. 216 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України).

При дотриманні названих умов, у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину, особа може звернутися до
суду шляхом оскарження дій нотаріуса
за правилами позовного провадження.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться в п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» № 7
від 30 травня 2008 року відповідачами у
справах щодо спорів про спадщину є
спадкоємці, які прийняли спадщину. При
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини, що випливає із.

Оскільки умови, при яких дії
нотаріуса оскаржуються за правилами
позовного провадження, не дотримані,
інші спадкоємці, окрім позивачів,
відсутні, тому належним відповідачем у
справі є територіальна громада в особі
відповідного органу місцевого
самоврядування.

На підставі вищевикладеного суд
прийшов до висновку, що за кожним з
позивачів необхідно визнати в порядку
спадкування за законом право власності
на 1/2 частку квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, яка залишилась після
смерті матері ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 213-215 ЦПК
України, ст.ст.16, 1261 ЦК України, ст.. 128 ЦК
УРСР 1963 року, ст. 1, 3, 4 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п.23,
24 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» № 7 від 30 травня 2008
року, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_1 до
територіальної громади Авдіївської
міської ради про визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, народження
ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування за
законом право власності на 1/2 частку
житлової квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, яка залишилась після
смерті матері ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1, народження
ІНФОРМАЦІЯ_3, в порядку спадкування за
законом право власності на 1/2 частку
житлової квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, яка залишилась після
смерті матері ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вступна та резолютивна частини
рішення проголошені 08 квітня 2014 року,
повний текст рішення складений 11
квітня 2014 року.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
через Авдіївський міський суд
Донецької області шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. У разі
якщо рішення було ухвалено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя: