Головуючий суду 1 інстанції - Карпенко
Доповідач - Масенко Д.Є.
Справа № 406/7433/13
Провадження № 22ц/782/468/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого - судді Масенко Д.Є.,

суддів - Коротких О.Г., Орлова І.В.,

при секретарі - Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу за
апеляційною скаргою ПАТ КБ
«ПриватБанк» на рішення Алчевського
міського суду Луганської області від 13
січня 2014 року у цивільній справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення, -

встановила:

У вересні 2013р. ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2
та в рахунок погашення заборгованості
за кредитним договором № LGLEGA 00000291 від
20.06.2007р. в розмірі 8677,08 долара США що за
курсом 7,99 відповідно до службового
розпорядження НБУ від 19.08.2013р. складає
69329,90грн. просило:

· звернути стягнення на
двокімнатну квартиру загальною площею
46,10кв.м., житловою площею 28,80кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки № LGLEGA00000291
від 20.06.2007р.) Публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк» з укладанням від імені
ОСОБА_2 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з проведенням дій щодо
коригування технічної документації
відповідно до поточного стану
нерухомості, її перепланування та
перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форми власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки;

· виселити відповідача та інших
осіб, які зареєстровані та /або
проживають у квартирі розташованій за
адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з
реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України до
повноважень якого входять питання
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаної квартири.

Уточненою позовною заявою від 20.12.2013р.
(а.с.82) позивач зазначив у якості
відповідачів ОСОБА_3 та неповнолітніх
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, законним представником
яких вказав ОСОБА_2, а також притягнув
до участі у справі у якості третьої
особи Алчевський відділ у справах
дітей.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач послався на ті обставини,
що згідно договору № LGLEGA 00000291 від
20.06.2007р. ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 10
000 доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 11,04% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 20.06.2017р. Відповідно до умов
договору оплата повинна здійснюватись
щомісячно шляхом погашення
заборгованості за кредиток, оплати
відсотків, комісії та інших витрат,
однак ОСОБА_2 свої зобов'язання за
договором не виконує належним чином,
тому станом на 19.08.2013р. утворилась
заборгованість в сумі 8677,08 долара США,
що за курсом 7,99 складає 69329,90грн.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 20.06.2007р. між
позивачем та ОСОБА_2 було укладено
договір іпотеки № LGLEGA00000291 предметом
якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1,
яка належить на праві власності ОСОБА_2,
ціна предмету іпотеки обумовлена
сторонами в розмірі 70700грн. Посилаючись
на положення ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» позивач також вважає
мешканців квартири такими, що
підлягають виселенню зі зняттям з
реєстрації, зазначаючи, що не надавав
дозвіл на реєстрацію будь-кого у
квартирі, що є предметом іпотеки.

Рішенням Алчевського міського суду
Луганської області від 13.01.2014р. у
задоволені позову відмовлено за
необґрунтованістю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулось з апеляційною
скаргою та посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, недоведеність
обставин, що мають значення,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просило скасувати
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом, обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, під
час ухвалення рішення суд у числі інших
вирішує також питання, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин, однак наведені вимоги
закону судом виконані у повному обсязі
не були.

Відмовляючи у задоволені позову суд
1інстанції виходив з того, що при
укладенні договору іпотеки позивач не
перевірив належним чином осіб, які були
зареєстровані у спірній квартирі, а
саме реєстрацію ОСОБА_3 та двох
неповнолітніх дітей відповідача
ОСОБА_2, які на момент укладання
договору іпотеки вже були
зареєстровані в квартирі і таким чином
договір іпотеки був укладений баз
відповідного дозволу органу опіки та
піклування.

Також, суд 1 інстанції виходив з того, що
задоволення позову тягне за собою
порушення прав неповнолітніх та їх
матері, оскільки вони не мають іншого
житла.

Крім цього, суд 1 інстанції дійшов
висновку, що стороною позивача не
здійснено належним чином заходів
досудового врегулювання спору
стосовно можливості звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судова колегія вважає, що суд 1
інстанції правильно встановив, що між
позивачем та відповідачем ОСОБА_2
20.06.2007р. було укладено кредитний
договір LGLEGA00000291 відповідно до якого
ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 10 000
доларів США строком до 20.06.2017р. під 11,04%
річних з внесенням щомісячних
платежів, які складаються з
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також інших
витрат згідно кредитного договору,
однак свої зобов'язання належним чином
не виконала і отримавши грошові кошти
не в повному обсязі проводила
щомісячні платежі, що призвело до
утворення заборгованості в сумі 8677,08
долара США (69329,90грн. за курсом НБУ)
станом на 19.08.2013р.

Також, судом 1 інстанції правильно
встановлено, що в забезпечення
виконання умов кредитного договору між
позивачем та відповідачем ОСОБА_2
20.06.2007р. було укладено договір іпотеки,
предметом якого є двокімнатна квартира
АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_2, ціна предмету
іпотеки обумовлена сторонами в розмірі
70700грн.

Як вбачається з встановлених в
судовому засіданні обставин та
враховуючи положення ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» у позивача
виникло право задоволення своїх вимог
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, тому в цій частині рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення цих
позовних вимог.

Висновки суду 1 інстанції щодо
відсутності належної перевірки з боку
позивача кола осіб, зареєстрованих у
квартирі, яка є предметом іпотеки, як
підстави для відмови у задоволені
позову, є помилковим, оскільки
наявність порушень під час укладення
договору іпотеки може бути підставою
для визнання цього договору недійсним
у разі наявності такого позову, що у
цьому випадку не мало місця.

Судова колегія також вважає
помилковими висновку суду 1 інстанції
щодо наявності підстав для відмови у
задоволені позову через відсутність у
відповідача ОСОБА_2 та її неповнолітніх
дітей іншого житла, оскільки наявні між
сторонами правовідносини не містять
таких обмежень у разі звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Також, не знаходить свого
підтвердження і висновок суду 1
інстанції в частині не здійснення
стороною позивача належним чином
заходів досудового врегулювання спору
стосовно можливості звернення
стягнення на предмет іпотеки, через
спростування такого висновку листом
від 05.07.2013р. (а.с.12).

Разом з цим. судова колегія
погоджується з висновком суду 1
інстанції в частині відмови у
задоволені вимог щодо виселення та
зняття з реєстрації відповідачів,
проте з інших підстав, ніж наведені в
рішенні суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і
порядку, передбачених законом.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку"
передбачено, що одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою іпотекодержателя
вправі винести рішення про виселення
мешканців.

Разом з тим, ч. 1 ст. 40 Закону «Про
іпотеку» зазначено, що звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
в порядку, встановленому законом.

У частинах 2 і 3 цієї ж ст. 40 законодавець
встановлює певний порядок дій банку:
після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
України. Вимога про добровільне
звільнення житлового приміщення може
бути направлена разом з вимогою,
передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України
«Про іпотеку».

Виходячи із аналізу вказаних правових
норм закону, примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо добровільно
мешканці не звільнять житловий будинок
або житлове приміщення, на яке звернуто
стягнення як на предмет іпотеки
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя або
нового власника або в інший погоджений
сторонами строк. Оскільки на час
ухвалення рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки відсутні
виконання приписів, встановлених ч. 2
ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.
3 ст. 109 ЖК України, щодо примусового
виселення за рішенням суду мешканців
із житлового будинку або житлового
приміщення, на які здійснюється
звернення як на предмет іпотеки, то
такі позовні вимоги на цій стадії не
можуть бути задоволені, оскільки на цей
момент відсутні порушення, невизнання
або оспорювання прав та свобод
іпотекодержателя або нового власника
щодо звільнення вказаних житлових
приміщень їх мешканцями, в розумінні
вимог ст. 3 ЦПК України щодо права особи
для звернення до суду за захистом.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині висновків судової колегії не
спростовують і не містять підстав для
задоволення цих позовних вимог.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних

вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття

провадження у справі або залишення
заяви без розгляду.

З огляду на викладене рішення суду
підлягає зміні

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України,
судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» -
задовольнити частково.

Рішення Алчевського міського суду
Луганської області від 13 січня 2014 року -
скасувати.

Ухваливши нове рішення, яким в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № LGLEGA00000291 ВІД 20.06.2007р. в
розмірі 8677,08 долара США, що за курсом 7,99
відповідно до службового
розпорядження НБУ від 19.08.2013р. складає
69329,90грн. звернути стягнення на
двокімнатну квартиру загальною площею
46,10кв.м., житловою площею 28,80кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки № LGLEGA00000291
ВІД 20.06.2007р.) Публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк» з початковою ціною на
рівні не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності (незалежним експертом) з
укладанням від імені ОСОБА_2 договору
купівлі-продажубудь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форми власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки.

В задоволені позовних вимог щодо
виселення та зняття з реєстраційного
обліку у територіальному органі
державної міграційної служби України,
до повноважень якого входять питання
громадянства, іміграції та реєстрації
фізичних осіб ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_3 - відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення набирає чинності негайно,
однак може бути оскаржено протягом 20
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: