Номер провадження 22-ц/775/3501/2014
Головуючий в 1 інстанції: Ференчук О.В.
Доповідач Хейло Я.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючої:
Прокопчук Л.М.

суддів: Хейло Я.В.,
Корчистої О.І

при секретарі:
Попченко В.Г.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційні
скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Єнакіївського міського суду Донецької
області від 27 лютого 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,-

в с т а н о в
и в:

Позивачі звернулись до суду з
позовом до відповідача про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. Свої вимоги мотивують
тим, що 01 червня 2013 року о 13 годині
ОСОБА_2 знаходилась на городі свого
будинку за адресою АДРЕСА_1. У цей час
забігла собака, яка належить
відповідачу, накинулась на неї та
покусала. Вона отримала множинні
укушені рани голови, грудної клітини,
правої кисті та стегна, лівого
передпліччя, рвану рану правої вушної
раковини, відкритий перелом лівої
ліктьової кісті зі зміщенням , рану
кісті з пошкодженням сухожилля.
Внаслідок заподіяних тілесних
пошкоджень вона тривалий час
лікувалась, отримала як фізичні так і
моральні страждання. Просила стягнути
з відповідача понесені витрати на
лікування у розмірі 2314 гривень та
моральну шкоду у розмірі 20000 гривень.
Позивач ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2,
вимушена була брати відпустку та
доглядати за матір'ю, у зв'язку з чим
просила стягнути з відповідача
недоотриману заробітну плату в
розмірі 499,28 гривень та понесену
моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Рішенням Єнакіївського міського суду
від 27 лютого 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в
розмірі 1363,20 гривень та 10 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди. В іншій
частині у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 оспорює
обґрунтованість судового рішення,
ставить питання про скасування в
частині відшкодування моральної шкоди
та доводи апеляційної скарги зводяться
до того, що суд неповно з'ясував всі
обставини справи, характер пошкоджень
та тяжкість страждань позивача, що має
значення для правильного вирішення
спору. Зазначає, що ОСОБА_2 собака
покусала 01.06.2013 року, але до лікарні
вона звернулась тільки 18.06.2013 року. Під
час судового засідання були доведені
тільки матеріальні витрати ОСОБА_2 на
лікування, але не надано жодної
експертизи, яка б містила висновки про
характер та обсяг фізичних і душевних
страждань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також
оспорює обґрунтованість судового
рішення, ставить питання про його
скасування в частині стягнення з
ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10000
гривень та ухвалення нового рішення
про повне задоволення заявлених нею
вимог. Вказує на те, що суд не врахував в
повній мірі характер тілесних
ушкоджень, ступінь їх тяжкості та
визначений судом розмір відшкодування
моральної шкоди не відповідає ступеню
та характеру її фізичних та моральних
страждань, принципам розумності і
справедливості.

В судовому засіданні представник
відповідача доводи апеляційної
скарги відповідача підтримала просила
її задовольнити, рішення суду в частині
відшкодування моральної шкоди
скасувати, а скаргу позивача відхилити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник в
судовому засіданні доводи своєї
апеляційної скарги підтримали, просили
її задовольнити, скаргу відповідача
відхилити.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні
доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
підтримала , проти задоволення
апеляційної скарги відповідача
заперечувала.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлений належним чином.

Апеляційний суд, заслухав доповідача,
сторони, вивчив матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, вважає, що
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови „ Про судове рішення у
цивільній справі " № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст.2 ЦПК ,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК , а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Ст.303 ЦПК України передбачає, що під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

При розгляді справи судом
встановлено, що 01.06.2013 року ОСОБА_1,
порушив Правила утримання належної
йому собаки породи «кавказька
вівчарка», внаслідок чого собака
заподіяла ОСОБА_2 тілесні ушкодження, а
саме: множинні укушені рани голови,
грудної клітини, правої кисті та
стегна, лівого передпліччя, рвану рану
правої вушної раковини, відкритий
перелом п.3 діафіза лівої ліктьової
кісті зі зміщенням ПВ Каплану, рану
кисті з пошкодженням сухожилля
розгинача ІІІ пальця.

Постановою Єнакіївського міського
суду від 17 червня 2013 року ОСОБА_1 було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч.2 ст.154 КУпАП за
порушення Правил утримання собаки та
піддано адміністративному стягненню у
вигляді штрафу на користь держави у
розмірі 85грн. (а.с.7). Постанова
відповідачем оскаржена не була та
набула законної сили.

Відповідно до ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
абр адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

ОСОБА_2 було витрачено 1363,20 гривень
на купівлю ліків, що підтверджується
належними доказами.

В судовому засіданні було оглянуто
амбулаторну картку ОСОБА_2 і
встановлено, що ОСОБА_2 знаходилася на
стаціонарному лікуванні з 01.06.2013 року
по 18.06.2013 року в травматологічному
відділенні Єнакіївської міської
лікарні через пошкодження отримані
внаслідок укусів собаки та всі її
звернення до лікарні за період часу з 18
червня 2013 року по 21 лютого 2014 року були
пов'язані із наявними укусами собаки.
Відповідно до протоколу ВКК № 369 від
21.02.2014 року невропатія правого
серединного нерву ІІІ-ІV пальців є
наслідком травми, яка сталася 01.06.2013
року.

Згідно довідки МСЕК від 27 лютого 2014
року ОСОБА_2 внаслідок отриманих
пошкоджень встановлено інвалідність
третьої групи за загальним
захворюванням на строк до 1 березня 2016
року (а.с.50), рекомендовано працю без
тяжких навантажень, лікування за
індивідуальним планом.

Стаття 1187ЦК України регулює порядок
відшкодування шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки та
передбачає, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Частина друга ст.1167 ЦК України
передбачає, що моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала, якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Під моральної шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до роз'яснень, наданих у
Постанові Пленуму Верховного Суду «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової
шкоди)» № 4 від 31.03.1995 року зі змінами
внесеними 25.05.2001 року, при визначенні
розміру відшкодування моральної шкоди,
суд враховує характер та обсяг
душевних та фізичних страждань
позивача у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, їх тривалість, стан здоров'я
позивача, тяжкість вимушених змін у
його життєвих стосунках.

Враховуючи зазначені роз'яснення,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості
апеляційний суд вважає, що розмір
відшкодування моральної шкоди,
визначений судом першої інстанції у
сумі 10 000 гривень відповідає ступеню
страждань позивача та такий розмір
відшкодування моральної шкоди, на
думку апеляційного суду, є
справедливим в даному випадку.

Суд знаходить неспроможними доводи
апеляційної скарги відповідача в тієї
частині, що позивач несвоєчасно
звернулася до лікарні за наданням
медичної допомоги, що, на його думку ,
ставить під сумнів тяжкість отриманих
нею тілесних ушкоджень, оскільки вони
суперечать фактичним обставинам
справи , з яких вбачається, що позивач
саме в день заподіяння тілесних
ушкоджень - 1 червня 2013 року звернулася
за медичною допомогою та зазначала, що
її покусала собака (а.с.8).

Посилання у скарзі та ті обставини,
що факт перенесення позивачем
моральних страждань має бути
підтверджений висновком експертизи не
ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги позивача
правових висновків суду також не
спростовують, оскільки суд першої
інстанції ухвалив рішення відповідно
до вимог закону та визначив розмір
відшкодування моральної шкоди, якій, з
врахуванням встановлених судом
обставин , повністю відповідає вимогам
розумності та справедливості та
підстав для зміни розміру
відшкодування моральної шкоди
апеляційний суд не вбачає.

Інші доводи апеляційних скарг
позивача та відповідача правових
висновків суду не спростовують та не
містять підстав з якими законодавство
пов'язує можливість зміни або
скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308,314, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,-

У х в а л и в :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Єнакіївського міського
суду від 27 лютого 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: