АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/866/14
інстанції Корецький Д.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 14 дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області у складі:

головуючого: Семиженка Г.В.

суддів: Базіль Л.В.

Лісової Г.Є.

при секретарі Бараш Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Херсоні апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського
районного суду міста Херсона від 27
січня 2014 року у цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Херсонська
теплоелектроцентраль» до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за спожиту теплову
енергію і гаряче водопостачання,

ВСТАНОВИЛА:

у листопаді 2013 року позивач звернувся з
вказаним позовом до суду з посиланням
на те, що відповідачка проживає у
квартирі АДРЕСА_1, який обслуговує
позивач, отримані послуги з подачі
теплової енергії не оплачує, у позові
поставлено питання про стягнення
заборгованості за період з жовтня 1999
року по жовтень 2013 року в розмірі 17140,23
гривні.

Рішенням Суворовського районного суду
міста Херсона від 27 січня 2014 року
позовні вимоги задоволено, ухвалено
стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Херсонська теплоелектроцентраль»
заборгованість за спожиту теплову
енергію за період з жовтня 1999 року по
жовтень 2013 року в сумі 17140,23 гривень,
вирішено питання стягнення судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з
посиланням на незаконність та
необґрунтованість рішення суду
просила його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог, оскільки
між сторонами не було укладено
договору на постачання теплової
енергії та гарячої води, позивач не
надавав послуги в належній якості
через несправність інженерних мереж,
що підтверджено відповідними актами,
на вимогу відповідачки судом не було
застосовано позовну давність.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач вважав її такою, що задоволенню
не підлягає.

В судовому засіданні при апеляційному
розгляді справи сторони свої
процесуальні позиції підтримали, при
цьому відповідачка погодилася з тим, що
у випадках неналежної якості наданих
послуг, які підтверджені актами,
позивачем проводився перерахунок
вартості наданих послуг, представник
відповідача вимоги позову підтримала,
пояснила, що у разі застосування судом
строку позовної давності необхідно
враховувати звернення позивача із
заявою про видачу судового наказу у
грудні 2012 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідачкою не заперечується того
факту, що послуги з теплопостачання до
її квартири надаються позивачем, за
матеріалами справи ОСОБА_2 проживає в
квартирі АДРЕСА_1, вказаний будинок
обслуговує позивач, який виконує
певний обсяг послуг з відповідними
витратами, які відповідачкою належним
чином не оплачуються, розмір
заборгованості відповідачки за період
з жовтня 1999 року по жовтень 2013 року
становить 17140,23 гривні, у підтверджених
актами випадках неналежного
температурного режиму в квартирі
відповідачки проводився відповідний
перерахунок.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" комунальні
послуги - це результат господарської
діяльності, спрямованої на задоволення
потреби фізичної чи юридичної особи у
забезпеченні холодною та гарячою
водою, водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням.
Споживачем за цим Законом є фізична чи
юридична особа, яка отримує або має
намір отримати житлово-комунальну
послугу.

За ст. 19 Закону України «Про
теплопостачання» споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки можуть виникати не
лише з договору, а безпосередньо з
актів цивільного законодавства, між
сторонами у даному випадку виникли
взаємні права та обов'язки по наданню
житлово-комунальних послуг та їх
належної оплати.

Таким чином відсутність договору між
сторонами не звільняє відповідачку від
обов'язку оплачувати спожиті послуги,
які надані позивачем.

Відповідачкою заявлено про
застосування строку позовної давності
у спірних правовідносинах, відповідно
до ст. ст. 256, 267 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу, сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Ст. 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність у три роки,
відповідно до ст. ст. 253, 261 цього Кодексу
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок, за
загальним правилом перебіг загальної і
спеціальної позовної давності
починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила, початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У відповідності до ст. 264 ЦК
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку, а також у разі
пред'явлення особою позову до боржника,
після переривання перебіг позовної
давності починається заново, а час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Заборгованість відповідачки по оплаті
послуг виникла у листопаді 1999 року,
остання оплата нею здійснена у вересні
2001 року, з позовом до суду позивач
звернувся у листопаді 2013 року, проте у
грудні 2012 року позивач звертався до
суду із заявою про видачу судового
наказу, у даних правовідносинах за
положеннями ст. 118 ЦПК України
зверненню з позовом має обов'язково
передувати звернення до суду із заявою
про видачу судового наказу, отже строк
позовної давності було перервано у
грудні 2012 року, з врахуванням такої
обставини слід обраховувати строк
позовної давності, в межах якого слід
проводити стягнення, а саме з грудня 2009
року.

Таким чином колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції в
порушення норм матеріального та
процесуального права задовольнив
позов без врахування заяви
відповідачки про застосування строку
позовної давності, апеляційну скаргу
слід задовольнити частково, рішення
суду в частині розміру стягнення
змінити, зменшити його з 17140,23 гривні до
10156,29 гривні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
міста Херсона від 27 січня 2014 року
змінити, зменшити суму стягнення з 17140,23
гривні до 10156,29 гривні.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення, на нього
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили може бути подана
касаційна скарга безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

Судді
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _