АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного
провадження:22-ц/796/4503/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Пилаєва М.К.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Махлай Л.Д.

при секретарі - Аршакян Р.Т.,

розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_4 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 7 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Перший», третя особа: Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Євротекстиль» про визнання недійсним
окремого положення договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 7 лютого 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач та її представник подали
апеляційну скаргу, в якій просять
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким позовні вимоги задовольнити,
вважаючи його таким, що винесене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, судом не
враховано обставини, які мають суттєве
значення для справи.

ОСОБА_3 та її представник в судове
засідання не з'явилися, хоча були
повідомлені про час та місце розгляду
справи належним чином. Відповідно до
ст. 305 ЦПК України, колегія суддів
вважає за можливе слухати справу у
відсутність осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що у серпні 2013 року
позивач звернулася до суду з даним
позовом до відповідача про визнання
недійсним договору іпотеки,
посилаючись в обґрунтування своїх
вимог на те, що 29 жовтня 2010 року між ВАТ
«БГ Банк», правонаступником якого є ПАТ
«Банк Перший», та ОСОБА_5 укладено
кредитний договір № 02, відповідно до
якого відповідач надав ОСОБА_5 кредит у
розмірі 4 000 000 грн., зі сплатою 30% річних
та кінцевою датою повернення до 28
жовтня 2011 року. 12 листопада 2010 року між
ВАТ «БГ Банк», ОСОБА_5 та ТОВ
«Євротекстиль» укладено договір про
переведення боргу, за умов якого ТОВ
«Євротекстиль» взяло на себе обов'язок
первісного боржника щодо повернення
кредитних коштів. З метою забезпечення
виконання зобов'язання ТОВ
«Євротекстиль», 29 листопада 2010 року
між позивачем та ПАТ «БГ Банк»
укладено договір іпотеки, відповідно
до якого ОСОБА_3 передала банку в
іпотеку нежилі приміщення з НОМЕР_1 по
НОМЕР_2 загальною площею 226,20 кв. м, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до технічного паспорту від 9
липня 2013 року, наданого Київським
міським бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна, загальна
площа нежилих приміщень в АДРЕСА_1,
становить 226,20 кв. м, яка складається з
приміщень з НОМЕР_1 по НОМЕР_3. Загальна
площа приміщень з НОМЕР_1 по НОМЕР_2
складає 157 кв. м.

У зв'язку із викладеним вважає
оспорюваний договір іпотеки недійсним
з підстав, передбачених ст. 18 Закону
України «Про іпотеку », ч. 1 ст. 215 , ч. 1 ст.
203 ЦПК України, як такий, що укладений
без додержання вимог п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону
України «Про іпотеку».

Як вбачається з матеріалів справи, 29
жовтня 2010 року між ВАТ «БГ Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
Перший» та ОСОБА_5 укладено кредитний
договір № 02, відповідно до умов якого
відповідач надав ОСОБА_5 кредит у
розмірі 4 000 000 грн., зі сплатою 30% річних
та кінцевою датою повернення до 28
жовтня 2011 року.

12 листопада 2010 року між ВАТ «БГ Банк»,
ОСОБА_5 та ТОВ «Євротекстиль» укладено
договір про переведення боргу, за умов
якого ТОВ «Євротекстиль» взяло на себе
обов'язок первісного боржника щодо
повернення кредитних коштів.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання ТОВ «Євротекстиль», 29
листопада 2010 року між позивачем та ПАТ
«БГ Банк» укладено договір іпотеки,
відповідно до умов якого ОСОБА_3
передала банку нежилі приміщення з
НОМЕР_1 по НОМЕР_2 загальною площею 226,20
кв. м. , що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до технічного паспорту від 9
липня 2013 року, наданого Київським
міським бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна, загальна
площа нежилих приміщень в АДРЕСА_1
становить 226,20 кв. м. , яка складається з
приміщень з НОМЕР_1 по НОМЕР_3. Загальна
площа приміщень з НОМЕР_1 по НОМЕР_2
складає 157 кв. м. У експлікації
приміщень зроблено примітку, що об'єкт
самочинно реконструйований (а.с. 32).

Відповідно до ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 204 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання вимог про те,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства , а також моральним
засадам суспільства.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про іпотеку», в редакції чинній на час
укладання оспорюваного договору
іпотеки, іпотечний договір, крім
іншого, повинен містити опис предмета
іпотеки, достатній для його
ідентифікації, та/або його
реєстраційні дані.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що при укладенні оспорюваного
договору іпотеки від 29 листопада 2010
року, сторонами було дотримано вимоги
п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
іпотеку», його зміст не суперечить ЦК
України та іншим актам цивільного
законодавства.

Зміни у предметі іпотеки, які сталися
після укладання даного договору, не
можуть бути підставою для визнання
договору недійсним.

Колегія суддів не може погодитися з
доводами апеляційної скарги, що суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку, що обставина, на якій
ґрунтується вимога позивача, а саме
невідповідність площі нерухомого
майна, що було передано в іпотеку, площі
зазначеній в договорі іпотеки виникла
після укладання договору і є наслідком
дій позивача, оскільки як вбачається з
матеріалів справи, при укладанні
даного договору, позивачкою надано
документи щодо нерухомого майна -
договір купівлі-продажу від 3 лютого 2005
року, реєстраційне посвідчення та
технічний паспорт нежилих приміщень
від 15 лютого 2018 року, на підставі яких
укладено договір іпотеки від 29
листопада 2010 року (а.с. 43-52).

Разом з цим, технічний паспорт на
зазначені нежилі приміщення із
зміненою нумерацією приміщень,
виготовлено 9 липня 2013 року, після
укладення спірного договору, крім того,
експлікація приміщень містить
примітку, що об'єкт самочинно
реконструйований (а.с. 29-32).

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 7 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів .

Головуючий

Судді