Справа № 495/6208/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії
НОМЕР_3 виданий 21.08.1996 року)

від відповідача: ОСОБА_2 (паспорт серії
НОМЕР_4 виданий 10.11.2011 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/6208/13-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про поділ майна, що є у спільній
сумісній власності подружжя

В С Т А Н О В И В :

06.08.2013 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач) про поділ майна, що
є у спільній сумісній власності
подружжя.

Так, позивач просить суд:

- поділити майно, яке знаходиться у
спільній сумісній власності подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і складається з
житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної
ділянки площею 0,15, на якій будинок
розташований;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину житлового будинку під номером
АДРЕСА_1

- визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину земельної ділянки площею 0,15 га,
на якій розташований будинок під
номером АДРЕСА_1

- визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину житлового будинку під номером
АДРЕСА_1

- визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину земельної ділянки площею 0,15 га,
на якій розташований будинок під
номером АДРЕСА_1

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 07.08.2013 року відкрито провадження по
справі № 495/6208/13-ц за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній
сумісній власності подружжя. Справу
призначено до розгляду.

Відповідачем - ОСОБА_2, подано до суду
заперечення на позовну заяву ОСОБА_1,
відповідно до якого він просить у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на те, що договір
купівлі-продажу нерухомого майна не
має юридичної сили, а у встановленому
законом порядку право власності на
будинок за ним не зареєстровано.

27.08.2013 року позивачем - ОСОБА_1, подано до
суду клопотання про призначення по
справі будівельно-технічної
експертизи.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 27.08.2013 року клопотання ОСОБА_1 про
призначення по справі
будівельно-технічної експертизи
задоволено. Призначено у справі №
495/6208/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна, що є у спільній сумісній
власності подружжя судову
будівельно-технічну експертизу для
визначення варіантів розподілу
житлового будинку АДРЕСА_1,
Білгород-Дністровського району
Одеської області та земельної ділянки
площею 0,15 га, на якій будинок
розташований. Провадження експертизи
доручено експертам МП «ЕКС».
Провадження у справі № 495/6208/13-ц
зупинено на час проведення експертизи.

Призначена по справі судова
будівельно-технічна експертиза не була
проведена судовою експертною
установою МП «ЕКС» та цивільну справу
31.03.2014 року було повернуто до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
без виконання судової ухвали про
призначення експертизи та без надання
експертного висновку з клопотанням
експерта про надання додаткових
матеріалів, необхідних для дачі
висновку у зв'язку із тим, що експерту
не надані витребувані матеріали, не
була погоджена дата обстеження об'єкту
дослідження, не проведена предоплата
за експертизу.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 01.04.2014 року провадження у справі №
495/6208/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна, що є у спільній сумісній
власності подружжя відновлено. Справу
призначено до розгляду.

Позивач - ОСОБА_1, в судовому засіданні
24.04.2014 року заявлені позовні вимоги
підтримала в повному обсязі та просила
задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2, в судовому
засіданні 24.04.2014 року проти позовних
вимог ОСОБА_1 заперечував та просив у їх
задоволенні відмовити.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, заслухавши в судових
засіданнях пояснення сторін, суд
дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
16.08.1996 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, було
зареєстровано шлюб, актовий запис за №
18, що підтверджується свідоцтвом про
одруження серії НОМЕР_5 від 16.08.1996 року.

Під час шлюбу, сторонами було придбано
житловий будинок під номером АДРЕСА_1
Білгород-Дністровського району
Одеської області, який було
зареєстровано на ОСОБА_2 на підставі
договору № 2201/Б купівлі-продажу
нерухомого майна від 21.04.1999 року.

Відповідно до складеного та
затвердженого Б-Дністровським МБТІ
технічного паспорту від 07.06.1999 року
(інвентарний номер 397, реєстровий номер
1-50), власником будинку під номером
АДРЕСА_1 Білгород-Дністровського
району Одеської області, є ОСОБА_2

Згідно із виготовленим КП
«Б-Дністровське БТІ» станом на 07.10.2013
року технічним паспортом
(інвентаризаційна справа № 397),
власником будинку під номером АДРЕСА_1
Білгород-Дністровського району
Одеської області, є ОСОБА_2

За твердженням позивача, відповідач в
добровільному порядку відмовляється
від поділу майна, що є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя та
перешкоджає позивачу в користуванні
спірним будинком. Дані обставини і
стали підставою для звернення ОСОБА_1
до суду з відповідним позовом.

У відповідності до ч.3 ст.368 Цивільного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.60 Сімейного кодексу
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хворобою, тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Закон закріплює існування двох видів
права спільної власності: з
визначенням часток учасників - спільна
часткова і без визначення таких часток
- спільна сумісна. Центральним у їх
розмежуванні є те, що частка
співвласників у праві спільної
часткової власності є вираженою
арифметично (1/2, 2/3, 4/5 і т. д.). Натомість
частка учасника спільної сумісної
власності у спільному майні завчасно
не визначена. Остання встановлюється
при поділі майна між співвласниками, а
також при виділі частки когось із них.

Однією з підстав набуття права
спільної сумісної виступає факт
укладення (реєстрації) шлюбу. Стаття 60
Сімейного кодексу України поширює
правовий режим спільної сумісної
власності на майно, набуте подружжям за
час шлюбу, що є продовженням загальної
норми ч.3 ст.368 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ст.69 Сімейного кодексу
України, дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що
перебуває на праві спільної сумісної
власності подружжя, належить кожному з
них незалежно від того, в який момент
здійснюється поділ: під час шлюбу або
після його розірвання. Поділ може бути
здійснений як за домовленістю
подружжя, так і за судовим рішенням.

Статтею 70 Сімейного кодексу України
встановлено, що у разі поділу майна, що
є об'єктом права сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними, або
шлюбним договором.

Оскільки спільна сумісна власність не
передбачає визначення часток
учасників, а поширюється на усе майно,
при здійсненні поділу такого майна
слід виходити з презумпції рівності
часток. Принцип рівності часток
застосовується незалежно від того, чи
здійснюється поділ у судовому або у
позасудовому порядку.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори про поділ майна подружжя, суди
повинні враховувати, що само по собі
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності подружжя
на майно, набуте за час шлюбу. Проте
розпорядження таким майном після
розірвання шлюбу здійснюється
колишнім подружжям виключно за
взаємною згодою відповідно до положень
ЦК, оскільки в таких випадках
презумпція згоди одного з подружжя на
укладення другим договорів з
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя вже не діє.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» встановлено,
що, вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
житловий будинок під номером АДРЕСА_1
Білгород-Дністровського району
Одеської області, придбаний ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в період спільного шлюбу. Але і
на даний час єдиним власником
зазначеного будинку є ОСОБА_2, який в
добровільному порядку ухиляється від
поділу будинку з ОСОБА_1

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1,
відповідно до ст.ст. 60, 69, 70 Сімейного
кодексу України, ч.3 ст.368 Цивільного
кодексу України має право на отримання
частки на житловий будинок під номером
АДРЕСА_1 Білгород-Дністровського
району Одеської області, придбаний
сторонами в період спільного шлюбу.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи
рівність сторін перед судом, суд не
вбачає ніяких порушень цивільних прав
відповідача у разі задоволення таких
позовних вимог ОСОБА_1

В свою чергу, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 в частині поділу та
визнання за сторонами в рівних
частинах права власності на земельну
ділянку площею 0,15 га, на якій
розташований будинок під номером
АДРЕСА_1 Білгород-Дністровського
району Одеської області, задоволенню
не підлягають, оскільки в матеріалах
справи відсутні та сторонами не
представлено до суду жодного доказу,
який би свідчив, що вказана земельна
ділянка передавалась, продавалась
сторонам або за сторонами було визнано
на неї право власності.

Представлена ж до суду позивачем
довідка Старокозацької СР № 1094 від
10.07.2013 року не є доказом, що свідчить про
належність сторонам спірної земельної
ділянки, так як зі змісту довідки
випливає лише те, що за адресою:
АДРЕСА_1, дійсно є земельна ділянка,
загальною площею 0,15 га, призначена для
будівництва, обслуговування житлового
будинку та господарських будівель.

Відповідно до ст.6 Європейської
конвенції з прав людини та
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку про часткову
правомірність та обґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_1, на підставі чого
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,
що є у спільній сумісній власності
подружжя підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного
процесуального кодексу України, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сплачений судовий
збір за розгляд позовної заяви
пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 60, 69, 70 Сімейного
кодексу України, частиною 3 статті 368
Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10,
11, 60, 79, 88, 157, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна, що є у спільній сумісній
власності подружжя - задовольнити
частково.

Визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
житловий будинок під номером АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право
власності на ? частину житлового
будинку під номером АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право
власності на ? частину житлового
будинку під номером АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
сплачений судовий збір за розгляд
позовної заяви в розмірі 115 грн. (сто
п'ятнадцять гривень).

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко