АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Дуда О.О. Провадження №
22-ц/789/306/14 Доповідач - Шевчук
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Бершадської Г. В., Міщія О. Я.,

при секретарі - Дудіна Т.В.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

позивачки - ОСОБА_3

її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 30 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про припинення права власності
на частку у спільному майні та визнання
права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2012 року ОСОБА_3
звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1
про припинення права власності на
частку у спільному майні та визнання
права власності. В обгрунтування вимог
посилається на те, що вона є власником
3/4 частин спірного будинковолодіння,
частка відповідача є незначною,
спільне проживання із відповідачем
через неприязні стосунки є неможливим,
майно є неподільним та припинення
права відповідача не завдасть йому
істотної шкоди. Тому просила припинити
право відповідача на 1/4 частину
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель і споруд
по АДРЕСА_1.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 30 грудня 2013
року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
припинення права власності на частку у
спільному майні та визнання права
власності - задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_1
на 1/4 частину житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель і споруд по АДРЕСА_1 та визнано
за ОСОБА_3 право власності на цю 1/4
частину житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель і споруд по АДРЕСА_1.

Компенсовано ОСОБА_1 вартість 1/4
частини житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель і споруд по АДРЕСА_1, за
рахунок коштів у розмірі 70466грн.,
внесених ОСОБА_3 на депозитний рахунок
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Тернопільській області згідно
квитанцій №55 від 50.01.2013 року, №ПН2848 від
08.11.2012 року, №к22/N/49 від 23.12.2013 року,
№к22/N/56 від 23.12.2013 року, №к22/N/54 від 23.12.2013
року, №к22/N/55 від 23.12.2013 року, №к22/N/52 від
23.12.2013 року, №к22/N/53 від 23.12.2013 року,
№к22/N/51 від 23.12.2013 року, №к22/N/50 від 23.12.2013
року, №к22/N/48 від 23.12.2013 року, №к22/N/57 від
23.12.2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 214.60 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави
490.06грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що рішення суду не
відповідає обставинам справи та
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
В обгрунтування вимог апелянт
зазначає, що судом неповно з'ясовано
всі обставини справи та не взято до
уваги той факт , що частка для неї є
значною , припинення права власності
завдасть значної шкоди її інтересам та
членам її сім'ї не взято до уваги
користування 1/4 частини житлового
будинку неповнолітньою дитиною
ОСОБА_5, 1998 р.н.

Апелянт та її представник
апеляційну скаргу підтримали,
зіславшись на доводи, викладені в ній.

Позивачка та її представник
заперечили апеляційну скаргу, рішення
суду вважають законним та
обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
ознайомившись з матеріалами справи,
доводами апеляційної скарги в її межах,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення,
виходячи із наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі
є співвласниками будинку .

ОСОБА_3 є власницею 3/4 частин
будинку по АДРЕСА_1 згідно договору
дарування від 27 грудня 2003 року,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_6 Тернопільського міського
нотаріального округу, зареєстровано в
реєстрі за №9290.

Згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом від 05.08.2009 року
ОСОБА_1 належить 1/4 частина
будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи
№3852/13-22 від 05.09.2013 року, складеного
Тернопільським відділенням КНДІСЕ,
ринкова (реальна) вартість житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1 станом на момент
дослідження складає 281 865 грн.

Згідно зі ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд
першої інстанції, виходив із того, що
сторони не дійшли згоди щодо спільного
використання будинковолодіння, та,
враховуючи, що частка ОСОБА_1 є
незначною, їй на праві приватної
власності належить житло, позивачем
на депозитний рахунок Територіального
управління державної судової
адміністрації в Тернопільській
області внесено суму, еквівалентно
вартості частки відповідачки у
розмірі 70466 гривень, а тому припинення
права власності ОСОБА_1 на її частку у
спільному майні не завдасть істотної
шкоди її інтересам, у зв'язку з чим,
вважав позов позивачки обґрунтованим.

Однак погодитись із висновками
суду першої інстанції у повному обсязі
неможливо, оскільки такі висновки не
відповідають обставинам справи та
зроблені з порушенням норм
матеріального права, що, враховуючи
положення ст. 309 ЦПК України, дає суду
апеляційної інстанції підстави для
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про відмову в позові.

У силу положень статей 21, 24, 41
Конституції України, статей 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, у тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Виходячи із цих положень,
правовий режим спільної часткової
власності визначається главою 26 ЦК
України з урахуванням інтересів усіх
її учасників. Володіння, користування і
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Загальні положення про право
власності встановлені главою 23 ЦК
України, згідно з положеннями ст. 321
якої право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ратифікованого Законом України від 17
липня 1997 року, кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Згідно з правилами ст. 365 ЦК
України право особи на частку у
спільному майні може бути припинене за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників, якщо: 1) частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне
володіння і користування майном є
неможливим; 4) таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Порядок застосування зазначеної
норми матеріального права роз'яснив
Верховний Суд України у постанові від
16.01.2012 року по справі № 6-81цс-11, правовий
висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковим для
застосування у подібних
правовідносинах.

Відповідно до вказаної постанови
Верховного Суду України, аналіз норми
ч.1 ст. 365 ЦК України свідчить про те, що
для припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1-3 частини
першої статті 365 ЦК України за умови, що
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди,
яка може бути завдана співвласнику,
вирішується в кожному конкретному
випадку з урахуванням обставин справи
та особливостей об'єкта, який є
спільним майном.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено,
що здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб у спосіб, визначений законами
України.

В суді апеляційної інстанції
апелянт ОСОБА_1 пояснила, що вона є
власником 1/3 частини квартири в
АДРЕСА_2, що становить 16,86 кв.м., а тому
припинення права власності на 1/4
частину будинку завдасть істотної
шкоди її інтересам та членам її сім'ї,
оскільки 1/4 частина будинку становить
21,45 кв.м., а тому не можна її вважати
незначною, оскільки належна їй частка в
будинку використовується для
проживання її неповнолітньої доньки,
яка належним чином не забезпечена
житлом і змушена тимчасово проживати в
одній кімнаті з повнолітнім братом в
м.Тернополі по вул.Живова, 28/26, так як
позивачка вчиняє перешкоди в
користуванні спірним будинком. ОСОБА_1
Вказала, що в даний час в суді першої
інстанції розглядається справа за її
позовом до ОСОБА_7 про встановлення
порядку користування будинком по
АДРЕСА_1. Крім того апелянт зазначила,
що спірний будинок знаходиться в
центральній частині міста і
запропоновані позивачкою 70466 грн. в
якості компенсації належної їй 1/4
частини будинку є несправедливою
сумою, оскільки придбати житло
загальною площею 22 кв.м. можна за 22000 дол
США, а не за запропоновані кошти, що
порушує її інттереси та членів її сім'ї.

Представник апелянта в суді
апеляційної інстанції пояснив, що
судом при винесенні рішення не
враховано, що частка відповідачки є
значною та позбавлення права
власності приведе до порушення
інтересів відповідачки та її
неповнолітньої доньки. Крім того,
постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 30.04.2013 р.
визнано протиправними дії КП Міське
бюро технічної інвентаризації по
поверненню ОСОБА_8 правовстановлюючих
документів на спірний будинок по
АДРЕСА_1, оскільки на підставі цих
документів 27.12.2003 р. ОСОБА_8 подарувала
ОСОБА_7 належні їй 3/4 частини будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1. При
набранні даної постанови законної сили
виникнуть підстави для оспорення
належної ОСОБА_7 на праві власності 3/4
частини спірного будинковолодіння.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_7 є власником житла по АДРЕСА_3,
в якому зареєстрована і проживає. В
суді апеляційної інстанції позивачка
зазначила, що дана двохкімнатна
квартира їй належить в порядку
спадкування. В спірному будинку вона не
проживає.

Згідно свідоцтва про право
власності на житло від 17.10.1997 року
квартира по АДРЕСА_2 належить за правом
спільної сумісної власності ОСОБА_1,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Загальна площа
квартири становить 51,6 кв.м. Таким чином
частка відповідачки ОСОБА_1 Становить
1/3, що в одиницях площі складає 16,86 кв.м.

Відповідачка ОСОБА_1 та її
неповнолітня дочка ОСОБА_5
зареєстровані в спірному будинку по
АДРЕСА_1, що підтвержується довідкою ДП
"Комунальник-2" №395 від 08.02.2013 року .

З висновку судової
будівельно-технічної експертизи
№3852/13-22 від 05.09.2013 року, складеного
Тернопільським відділенням КНДІСЕ, 1/4
частки в одиницях площі складає 21,85
кв.м., а 3/4 становить 65.55 кв.м.

З наявного в матеріалах справи
висновку №247 судової
будівельно-технічної експертизи від
14.04.2011 року, проведеної Тернопільським
відділенням КНДІСЕ вбачається, що
можливий поділ спірного будинку в
натурі згідно варіантів 1 та 4
експертного висновку.

Вирішуючи вказаний спір, судом
першої інстанції не було враховано, що
частка відповідача є значною, ОСОБА_1
заперечує проти припинення свого права
власності на вказане майно, оскільки
буде завдано значної шкоди її
інтересам та членам її сім'ї.

Зважаючи на зазначене, колегія
суддів вважає, що у даному випадку суд
першої інстанції задоволив позов без
достатніх правових підстав та належних
доказів, що порушує права відповідача,
оскільки частка відповідача є значною,
так як 1/4 частки будинку в одиницях
площі складає 21,85 кв.м. і таке
припинення права власності завдасть
істотної шкоди інтересам відповідачки
та членам її сім'ї, оскільки
відповідачу належить на праві
власності тільки 1/3 частина житла
загальною площею 16,86 кв.м. і належну їй
1/4 частки будинку вона
використовуватиме для свого поживання
та неповнолітньої дочки .

Доводи позивача про те, що спільне
проживання сторін в будинку є
неможливим, та частка відповідачки є
незначною і не може бути виділена в
натурі, припинення права власності не
завдасть відповідачу істотної шкоди,
колегія суддів вважає недоведеними.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, рішення
суду слід скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 315, 319, 324; 325 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 30 грудня 2013
року скасувати. Ухвалити нове
рішення, яким в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про припинення права власності на
частку у спільному майні та визнання
права власності відмовити.

Повернути ОСОБА_3 кошти у
розмірі 70466грн., внесених ОСОБА_3 на
депозитний рахунок Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в
Тернопільській області згідно
квитанцій №55 від 50.01.2013 року, №ПН2848 від
08.11.2012 року, №к22/N/49 від 23.12.2013 року,
№к22/N/56 від 23.12.2013 року, №к22/N/54 від 23.12.2013
року, №к22/N/55 від 23.12.2013 року, №к22/N/52 від
23.12.2013 року, №к22/N/53 від 23.12.2013 року,
№к22/N/51 від 23.12.2013 року, №к22/N/50 від 23.12.2013
року, №к22/N/48 від 23.12.2013 року, №к22/N/57 від
23.12.2013 року.

Рішення суду набирає законної
сили з моменту його проголошення і може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

з оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Г.М. Шевчук