справа № 691/1883/13-ц
провадження № 2/691/58/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 рокуГородищенський
районний суд Черкаської області

В складі:

головуючого судді:
Савенко О.М.,

при секретарі судових засідань
Римар Т.Є.,

з участю

позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Городище
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и
в :

позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
ОСОБА_2 посилається на те, що 17.03.2011 року
між ним та відповідачем ОСОБА_3 був
укладений договір позики. Згідно цього
договору він передав, а відповідач
прийняв від нього у борг грошові кошти
в сумі 13 000 гривень. На підтвердження
укладення договору позики та факту
передачі грошей відповідач надав йому
письмову розписку від 17.03.2011 року, яка
написана ним власноручно, згідно якої
отриману позику зобов'язувався
повернути не пізніше вересня 2011 року,
тобто 01 вересня 2011 року. 31.05.2011 року
відповідач знову звернувся до нього з
проханням надати йому у позику ще 5 000
гривень, які він зобов'язувався
повернути у той самий строк, що і
попередньо отримані кошти, про що також
свідчить розписка. Загальна сума
позики, яку у нього брав відповідач і
зобов'язувався повернути до вересня 2011
року, становить 18 000 гривень, проте в
обумовлений договорами термін борг не
повернув. Він неодноразово звертався
до відповідача з вимогою про
повернення сум боргу, але він не лише не
повертає грошей, а й уникає зустрічей.
Оскільки відповідач у встановлений
договорами строк гроші не повернув, то,
вважає, що це необхідно зробити в
примусовому порядку і стягнути на його
користь борг в сумі 18 000 гривень та три
проценти річних від простроченої суми.
Термін прострочення повернення боргу в
сумі 18 000 гривень станом на 01.12.2013 року
складає 26 місяців. Згідно вимог закону
три проценти річних від простроченої
суми складає 1 170 гривень і, відповідно,
загальна сума боргу становить 19 170 грн.
00 коп.. Вважає, що існує достатньо
правових підстав для стягнення з
відповідача на його користь грошових
коштів за борговими зобов'язаннями в
примусовому порядку, а тому звернувся
до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав та просив визнати, що 17
березня 2011 року та 31.05.2011 року між ним та
ОСОБА_3, укладено договір позики на суму
18 000 грн., який слід визнати таким що
відбувся і є дійсним; стягнути з
відповідача на його користь борг в сумі
18 000 грн., 3 % річних від простроченої
суми, що складає 1 170 гривень та судові
витрати в сумі 229 грн 40 коп., а всього 19399
грн 40 коп..

Відповідач з позовними вимогами
згідний та пояснив, що він по
незалежних від нього причинах, в строки
визначені розписками, не повернув
кошти, так як зазначеної суми зібрати
не зміг.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
вивчивши наявні у матеріалах справи
докази вважає, що позов обґрунтований і
підлягає до повного задоволення,
остільки сторона позивача, довела свої
позовні вимоги в повному обсязі, що є
її обов'язком відповідно до засад
змагальності процесу за ст. 10 ЦПК
України, з врахуванням того, що судом
було створено всі умови для
змагального процесу та роз'яснено
позивачу, відповідачу їх права,
обов'язки, які передбачені
цивільно-процесуальним законодавством
держави.

Відповідно до загальних положень
цивільно-процесуального
законодавства, суд повинен з'ясувати
обставини, які пов'язані саме з
предметом спору, встановити характер
правовідносин, зумовлених фактами, що
мають місце, та правові норми, якими
врегульовані ці правовідносини (ст. 214
ЦПК України). При цьому, факти та
підстави позову, які підведені під
гіпотезу певної норми матеріального
права, вказують на юридичну природу
спірних правовідносин, що являється
предметом позову.

Відповідно до вимог ст. ст. 509, 526
Цивільного Кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь іншої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Зобов'язання має ґрунтуватись на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності та
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін) - ст. 530 ЦК України.

За договором позики одна сторона
(позичальник) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або ж кількість
речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками - ст. 1046 ЦК
України. Згідно ст. 1047 ЦК України,
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо сума не менше як у десять
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподаткованого мінімуму
доходів громадян. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної суми або визначеної
кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику у
строк та в порядку, що встановлені
договором. Якщо позичальник своєчасно
не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до ст. 625 ЦК України - ст. 1050
ЦК України.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами по справі, що 17 березня 2011
року та 31 травня 2011 року ОСОБА_3
позичив гроші в сумі 18000 грн у ОСОБА_2. 17
березня 2011 року та 31 травня 2011 року
ОСОБА_3 написав власноручно розписки в
яких зобов'язувався не пізніше вересня
2011 року повернути борг в сумі 18000 грн..

Із досліджених у справі доказів
встановлено наступне.

Факт написання розписок сторонами
визнаний, як і сама підстава та зміст
виникнення зобов»язання.

Виконання зобов»язання обумовлене
сторонами і не заперечується.

Добровільність сторін щодо написання
розписок як і їх волевиявлення
встановлені, виключно із даних ними
пояснень суду.

Предмет зобов»язання, із їх же
пояснень, відповідає дійсним
обставинам у справі, які досліджені
судом.

Відносини, які склалися між позивачем
та відповідачем, на думку суду,
підпадають під вид цивільно-правових
відносин - зобов»язання.

Стаття 1049 ЦК України встановлює
обов»язок позичальника повернути
позику. Згідно чинного цивільного
законодавства зобов'язання має
виконуватися належним чином, тобто
відповідно до зазначених істотних
умов. В даному випадку істотними
умовами є сума боргу та строки
повернення, що і порушив позичальник,
відповідач по справі.

Таким чином, у суді з достовірністю
встановлено, що між сторонами
відбулося укладення зобов'язання
/договір позики/, що підтверджується
розписками від 17 березня 2011 року та 31
травня 2011 року; що відповідач має борг
перед позивачем ОСОБА_2, який підлягає
стягненню за рішенням суду, так як
незважаючи на неодноразові обіцянки
повернути кошти в сумі 18000 грн., які є
боргом відповідача ОСОБА_3 відповідно
до розписок від 17 березня 2011 року та 31
травня 2011 року, останній не виконує
взятих на себе зобов'язань, і не
повертає кошти, та станом на час
розгляду справи в суді борг є
неповернутим, тому й приходить до
висновку про задоволення позову як в
частині визнання договору позики
укладеним, так і в частині стягнення з
відповідача 18000 грн., згідно вказаних
вище розписок, 3% річних за прострочення
платежів, що становить 1170 грн. та
судових витрат в сумі 229 грн 40 коп..

Оцінюючи пояснення відповідача, який
вказав, що дійсно писав розписку про
повернення боргу і встановлювався
строк повернення коштів, проте не зміг
повернути суму боргу через незалежні
від нього обставини, суд, приходить до
висновку про наявність підстав, які не
заперечують факту укладення сторонами,
свідомо, договору позики.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Посилаючись на наявність у відповідача
простроченого (невиконаного) грошового
зобов'язання, позивачем донараховано 3%
річних простроченої суми у розмірі 1170
грн. 00 коп., які підлягають стягненню в
повному обсязі.

Враховуючи те, що у зв'язку із
розглядом справи в суді позивач, поніс
судові витрати в розмірі 229,40 грн., а
саме, сплатив судовий збір, суд
задовольняє дані вимоги, на користь
позивача, згідно до ст. 88 ЦПК України -
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, так як,
вважає їх пропорційними та
підтвердженими у відповідності із
цивільно - процесуальним
законодавством України.

Позов підтверджується: розпискою від 17
березня 2011 року та 31 травня 2011 року.

На підставі наведеного вище та
керуючись ст. ст. 11, 509, 526, 530, 625, 1046 - 1049, 1050
Цивільного Кодексу України, ст. ст. 10, 11,
88, 212, 214, 215, 224, 294 ЦПК України, Законом
України «Про судовий збір», суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого та проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого та
проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,
грошові кошти в розмірі 18000
(вісімнадцять тисяч) грн. 00 коп. -
заборгованості згідно розписок від 17
березня 2011 року та 31 травня 2011 року, 3%
річних за прострочення платежів в
розмірі 1170 ( одна тисяча сто сімдесят)
грн. 00 коп. та судові витрати в розмірі
229 (двісті двадцять дев»ять) грн. 40
(сорок) коп., а всього 19399 грн 40 коп..

Сторони мають право оскаржити в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Черкаської області рішення суду
першої інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Черкаської області
повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення .

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя О. М. Савенко