РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2014

м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца
К.К.,

при секретарі
Надь Н.Ю.

за участю

позивача
ОСОБА_1

представника
відповідачів Корпош О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Ужгород
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Ужгородське ДП ТОК "Світанок"
, ПрАТ "Закарпаттурист" про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до
Ужгородського міськрайонного суду з
позовом до Ужгородське ДП ТОК
"Світанок" , ПрАТ "Закарпаттурист" про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні.
Мотивуючи свої позовні вимоги вказує
на те, що вона працювала до 26.11.2012 року
на посаді офіціанта Ужгородського ДП
ТОК "Світанок". Наказом директора
Ужгородського ДП ТОК "Світанок" № 54-к
від 26 листопада 2012 р. її звільнено з
посади з підстав передбачених п.1 ст. 40
КЗпП України у зв'язку із скороченням
штату працівників. В порушення вимог
Закону України «Про оплату праці», ст.
116 КЗпП України з нею при звільненні не
проведено повного розрахунку всіх сум,
що належать їй від підприємства.
Виплату всіх належних при звільненні
сум було проведено 09 липня 2013 року.
Згідно ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини підприємства належних
працівнику сум в день звільнення,
підприємство повинно сплатити йому
середній заробіток за час затримки. Її
середньоденна заробітна плата
становила 31,74 грн., а отже вважає, що до
стягнення підлягає сума 3597,93 грн. за
період з 26.11.2012 року по 09.07.2013 року та
наводить відповідний розрахунок.
Оскільки відповідач порушив вимоги ст.
116 КЗпП України, заборгованість по
заробітній платі їй була виплачена 09
липня 2013 року, тобто не в день
звільнення, просить суд на підставі
вимог ст. 117 КЗпП України винести
рішення, яким стягнути з відповідача
Ужгородське ДП ТОК "Світанок" на її
користь середню заробітну плату в
розмірі 3597,93 гривень.

В судовому засіданні позивач
уточнила позовні вимоги, просила суд
стягнути з відповідача Ужгородського
ДП ТОК "Світанок" на її користь
середній заробіток за час затримки
розрахунку починаючи з 26.11.2012 року по
09.07.2013 року тобто по день фактичного
розрахунку при звільненні , в розмірі
3597,93 гривень з підстав та мотивів
викладених у позові.

Представник відповідача Корпош
О.І., який є головою ліквідаційної
комісії з припинення Ужгородського ДП
ТОК "Світанок", в судовому засіданні
проти позову заперечив з підстав
зазначених у запереченнях та пояснив,
що згідно ч.1 ст.233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права. Крім того, посилається на
рішення Конституційного суду України
від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, де дано
офіційне тлумачення положень статті 233
КЗпП України у взаємозв'язку з
положеннями статей 117, 237-1 цього
кодексу. Вказує, що остаточний
розрахунок з ОСОБА_1 був проведений
09.07.2013 року, а з позовними вимогами
позивач звернувся до суду 25.10.2013 року
тобто з пропуском строку звернення до
суду. Пропуск строку звернення до суду
за вирішенням трудового спору є
підставою для відмови у задоволенні
позовних вимог. Просив суд застосувати
строк позовної давності та відмовити у
задоволенні позову до Ужгородського
ДП ТОК "Світанок".

Представник відповідача ПрАТ
"Закарпаттурист" в судовому засіданні
проти позову заперечив, вказуючи на те,
що позивач ОСОБА_1 не перебувала з ПрАТ
"Закарпаттурист" в трудових відносинах,
а тому в задоволенні позову з слід
відмовити.

Заслухавши пояснення позивача,
заперечення представника
відповідачів, вивчивши та перевіривши
в судовому засіданні матеріали справи,
суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено по справі, позивач
ОСОБА_1 з Ужгородським ДП ТОК "Світанок"
перебувала у трудових відносинах на
посаді офіціанта і вказані обставини
сторонами не оспорювались.

Судом встановлено, що наказом
директора ДП Ужгородський ТОК
"Світанок" від 26.11.2012 року за №54-к
звільнено ОСОБА_1 з посади офіціанта
ресторану з 26.11.2012 року з підстав,
передбачених п.1 ст. 40 КЗпП України, у
зв'язку з скороченням штату
працівників, що стверджується наказом
за №54-к від 26.11.2012 року та записом у
трудовій книжці ./ а.с.3,4 /

Відповідно до ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'яза-ний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи.В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника.

Однак як встановлено судом в день
звільнення ДП Ужгородський ТОК
"Світанок" не провів розрахунок із
позивачем ОСОБА_1 у строки, зазначені в
статті 116 цього Кодексу .

Особи, винні в порушенні законодавства
про працю, несуть відповідальність
згідно з чинним законодавством (ст. 265
КЗпП України).

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що нале -жать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
пра-цівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
на-раховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

Як встановлено судом , повний ,
остаточний розрахунок з позивачем
ОСОБА_1 з виплати їй заборгованості із
заробітної плати в сумі 2532,82 гривень
був проведений відповідачем 09.07.2013
року, що стверджується випискою з
рахунку ОСОБА_1, який приєднано до
матеріалів справи /а.с.5/ Крім того,
вказані обставини визнані сторонами в
судовому засіданні.

Статтею 117 КЗпП України
передбачено, що в разі невиплати з вини
власника або

уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, орга-нізація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по деньфактичного розрахунку.

Таким чином, закон прямо покладає
на підприємство, установу, організацію
обов'язок провести зі звільненим
працівником повний розрахунок,
виплатити всі суми, що належать йому; у
разі невиконання такого обов'язку з
вини власника або уповноваженого ним
органу наступає передбачена ст.117 КЗпП
України відповідальність. За своєю
суттю середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні є
компенсаційною виплатою за порушення
права на оплату праці, яка
нараховується в розмірі середнього
заробітку.

Статтею 233 КЗпП України
передбачено, що працівник може
звернутися із заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права.

Невиплата звільненому
працівникові всіх сум, що належать йому
від власника або уповноваженого ним
органу, є триваючим правопорушенням, а
отже, працівник може визначити
остаточний обсяг своїх вимог лише на
момент припинення такого
правопорушення, яким є день фактичного
розрахунку.

Варто також зазначити, що згідно
п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року №13 «Про
застосування судами законодавства про
оплату праці» роз'яснено, що не
проведення розрахунку з працівником у
день звільнення або, якщо в цей день він
не був на роботі, наступного дня після
його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому
разі перебіг тримісячного строку
звернення до суду починається з
наступного дня після проведення
зазначених виплат незалежно від
тривалості затримки розрахунку.

Рішенням Конституційного Суду
України від 22 лютого 2012 року у справі №
1-5/2012 вирішено, що в аспекті
конституційного звернення положення
ч.1 ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з
положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 цього
кодексу слід розуміти так, що для
звернення працівника до суду з заявою
про вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Тобто, початок перебігу
тримісячного строку за заявою про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки починається з наступного
дня після виплати всіх належних
позивачці при звільненні сум.

Як встановлено судом, виплата
всіх належних позивачці ОСОБА_1 при
звільненні сум була

проведена 09.07.2013 року, а з позовними
вимогами позивач звернулась до суду
25.10.2013 року, тобто після спливу
тримісячного строку на звернення до
суду.

В постанові №6-77 цс 11 від 26 грудня
2011 року Верховний Суд України висловив
правову позицію про те, що перебіг
передбаченого ст.233 КЗпП України
тримісячного строку на звернення до
суду з позовом про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні починається
не з дня набрання чинності рішення суду
про стягнення заборгованості по
заробітній платі, а з наступного дня
після проведення фактичного
розрахунку незалежно від тривалості
затримки розрахунку.

Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України -
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду
заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами)
касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

З огляду на вищезазначені
положення чинного законодавства,
виходячи з характеру спору , а також
враховуючи те, що відповідно до вимог
ст. 60 ЦПК України - кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, користуючись
рівними правами, на засадах
змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК
України, виходячи із принципів
розумності та справедливості, суд
приходить до висновку, що у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Ужгородського ДП ТОК "Світанок", ПрАТ
"Закарпаттурист" слід відмовити у
зв'язку з спливом тримісячного строку
на звернення до суду.

Керуючись Конституцією України,
ст.ст. 10, 11, 60 , 61, 209, 212 - 215 ЦПК України,
ст.ст. 116, 117, 233, 234 КЗпП України,
Рішенням Конституційного Суду України
від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012,
Постановою №6-77 цс 11 від 26 грудня 2011
року Верховного Суду України суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Ужгородське ДП ТОК
"Світанок" , ПрАТ "Закарпаттурист" про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні -
відмовити .

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
до апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
К.К. Бенца