Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.
О.

при секретарі
Зіньковській Ю. М., Лисенко В.М., Бондар
О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
вселення та зобов'язання вчинити певні
дії, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
3-я особа: ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про вселення та
зобов'язання вчинити певні дії
посилаючись на те, що вона є рідною
дочкою відповідача ОСОБА_2,
зареєстрована у АДРЕСА_1 з народження.
Її батьки розлучились і проживають
окремо, тому вона періодично проживала,
то з батьком у спірній квартирі, то з
матір'ю за адресою: АДРЕСА_4. На вихідних
вона постійно проводила час із батьком
у спірній квартирі. ОСОБА_3, який є її
дядьком, у спірній квартирі не
проживає. На даний час вона не може
проживати за місцем своєї реєстрації,
оскільки відповідач, який є її батьком,
не дає ключі від спірної квартири та не
пускає її жити в квартирі, тому вона
змушена була звернутись до
Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті
Києві. Органи міліції запропонували їй
звернутись до суду. Тому просить суд
вселити її в квартири АДРЕСА_1 та
зобов'язати відповідачів видати їй
ключі від квартири АДРЕСА_1.

Позивач та її представники в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали та просили суд вселити
ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати
відповідачів надати ОСОБА_1 ключі від
квартири АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та звернувся
до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1,
3-я особа: ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням посилаючись на те, що
він є членом сім'ї наймача квартири
АДРЕСА_1 та проживає в спірній квартирі.
ОСОБА_1 є його рідною дочкою та станом
на 01 жовтня 2013 року більш ніж шість
місяців не проживає у спірній квартирі,
так як фактично з 2000 року вона проживає
зі своєю матір'ю в квартирі АДРЕСА_4.
Тому просив суд позбавити ОСОБА_1 права
користування квартирою АДРЕСА_1 та
скасувати реєстрацію місця проживання
ОСОБА_1 в АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, а
зустрічний позов ОСОБА_2 вважає
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню. В судове засідання
призначене на 07.04.2014 року не з'явився,
надійшла заява про розгляд справи у
його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її
представників, відповідачів, свідків,
дослідивши матеріали справи приходить
до наступного.

Як вбачається з пояснень та матеріалів
справи, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження (а.с.6).

Згідно довідки форми №3 від 03.07.2013 року
№ 620, ОСОБА_3 є власником особового
рахунку квартири АДРЕСА_1 (а.с.5). ОСОБА_1
зареєстрована у АДРЕСА_1 з 16.11.1999 року.

Згідно зі ст. 64 ЖК України до членів
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму, належать
дружина, їх діти та батьки, також, інші
особи, якщо вони постійно проживають
разом з наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України,
дитина належить до сім'ї своїх батьків
і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Частинами 1 та 2 ст. 29 ЦК України
передбачено, що місцем проживання
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, придатне
для проживання в ньому (гуртожиток,
готель тощо), у відповідному
населеному пункті, в якому фізична
особа проживає постійно, переважно або
тимчасово. Фізична особа, яка досягла
чотирнадцяти років, вільно обирає
собі місце проживання, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

В судовому засіданні встановлено та не
оспорюється сторонами, що батьки
позивача після припинення фактичних
шлюбних відносин стали проживали
окремо і за спільною згодою вирішили,
що дитина залишається проживати з
матір'ю. Так, ОСОБА_1 стала проживати за
адресою: АДРЕСА_4, але періодично
навідувалася до батька у спірну
квартиру.

Наполягаючи на задоволенні позову
ОСОБА_1 пояснила, що після досягнення
повноліття вона вирішила переїхати
жити до спірної квартири, але
відповідачі категорично їй в цьому
відмовили.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 не
пускають до квартири АДРЕСА_1 позивачем
було надано висновок Дніпровського РУ
ГУ МВС України в місті Києві від 23
травня 2013 року з якого вбачається, що
ОСОБА_1 зверталась до Дніпровського РУ
ГУ МВС України в місті Києві з заявою
про те, що її батько ОСОБА_2 не пускає її
до квартири АДРЕСА_1 (а.с.8).

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка мати позивач, ОСОБА_4, пояснила,
що ОСОБА_1 до свого повноліття за
домовленістю з ОСОБА_2 проживала з нею в
квартирі АДРЕСА_4, але періодично
проводила час в квартирі АДРЕСА_1, де
проживає її батько. Після того як дочці
виповнилось 18 років вона виявила
бажання проживати в спірній квартирі,
але відповідач категорично відмовився
її пускати.

Оскільки, відповідачі позбавляють
ОСОБА_1 права користуватись квартирою
АДРЕСА_1, позивач в добровільному
порядку не має можливості усунути
перешкоди в користуванні спірною
квартирою, тому суд вважає за необхідне
вселити позивача у спірну квартиру та
зобов'язати відповідачів передати
ключі від квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу
Української РСР при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення лише протягом шести
місяців.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу
Української РСР визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу
Української РСР передбачено, що жиле
приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім'ї понад шість місяців у випадку
поміщення дитини (дітей) на виховання у
дитячий заклад, до родичів, опікуна чи
піклувальника, якщо в будинку, квартирі
(їх частині) залишилися проживати інші
члени сім'ї.

Постановою Пленуму Верховного
Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» п. 10 роз'яснено, що у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст.71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Допитані в судовому засіданні в
якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
та ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснили, що ОСОБА_1 не проживає в
АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1
і тільки з цього часу вирішила
проживати за своїм зареєстрованим
місцем проживання, а саме в квартирі
АДРЕСА_1, але не можливості проживати в
спірній квартирі, оскільки відповідач
ОСОБА_2 не пускав її до спірної
квартири.

Оскільки, позивач за домовленістю
батьків після припинення їх фактичних
шлюбних відносин залишилася проживати
з матір'ю, повноліття досягла
ІНФОРМАЦІЯ_1, а з заявою про
неможливість потрапити до квартири
звернулась 18.05.2013 року, тому відсутні
підстави для визнання ОСОБА_1 такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1.

Отже, враховуючи викладене суд вважає,
що первісні позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню, а зустрічний позов є
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
47 Конституції України, ст. 29
Цивільного кодексу України, ст. 3 СК
України, ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу
Української РСР, ст. ст. 10, 58, 60, 208, 209, 212-
215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
вселення та зобов'язання вчинити певні
дії задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 передати
ключі від квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 по 57 грн. 35 коп. судового збору з
кожного.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-я особа: ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
відмовити.

До суду може бути подана апеляційна
скарга на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які не були присутні при його
проголошенні протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Суддя