інстанції: Кирилюк В.Ф. Провадження №
22-ц/773/647/14 Категорія: 46 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк К. І.,

суддів - Киці С.І., Лівандовської-Кочури
Т.В.,

при секретарі - Черняк О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за заявою позивача ОСОБА_1 про
забезпечення позову в цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа без самостійних вимог на стороні
відповідача - ОСОБА_3, про поділ майна
подружжя, за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 25 лютого 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 25 лютого 2014 року в задоволенні
заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в
даній справі відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1,
покликаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
просив оскаржувану ухвалу суду
скасувати та постановити нову, якою
заяву про забезпечення позову
задовольнити повністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав з підстав
в ній наведених.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити,
залишивши ухвалу суду без змін,
виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1
про забезпечення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано доказів щодо належності
квартири на час розгляду справи
відповідачу, наявності коштів, які є
предметом позову на рахунках продавця,
вказані в заяві види забезпечення
позову не є співмірними із заявленими у
справі позовними вимогами.

Висновки суду відповідають
встановленим в судовому засіданні
обставинам та нормам закону, якими
врегульовані ці правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2
про поділ майна подружжя, просив
визнати грошові кошти в сумі 432 820,95 грн.
спільною сумісною власністю подружжя
та виділити йому 216 410,32 грн. Вимоги
обґрунтовані тим, що відповідачкою на
виконання договору про зобов'язання
сторін укласти договір купівлі-продажу
від 16.07.2013 року, укладеного між ОСОБА_3
та відповідачкою, сплачена вартість
будівельно-монтажних робіт на суму 54 150
доларів США. Ці кошти є спільною
сумісною власністю подружжя.

Звертаючись до суду з заявою про
забезпечення позову позивач
покликався на те, що у нього є
побоювання щодо утруднення виконання в
подальшому рішення зі сторони ОСОБА_2,
яка реалізує спірне майно чи витратить
їх спільні грошові кошти. Тому просив
суд в порядку забезпечення позову
заборонити ОСОБА_3 оформляти з ОСОБА_2
договір купівлі-продажу 2-х кімнатної
квартири АДРЕСА_1; заборонити оформляти
акт прийому-передачі цієї квартири;
заборонити ОСОБА_2 оформляти із ОСОБА_3
договір купівлі-продажу квартири;
заборонити оформляти акт
прийому-передачі квартири; накласти
арешт на грошові кошти в сумі 432 820,95
грн.; накласти арешт на квартиру
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно із ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов
забезпечується: 1) накладенням арешту
на майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб; 2) забороною вчиняти
певні дії; 3) встановленням обов'язку
вчинити певні дії; 4) забороною іншим
особам здійснювати платежі або
передавати майно відповідачеві чи
виконувати щодо нього інші
зобов'язання; 5) зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього арешту; 6)
зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа, який
оскаржується боржником у судовому
порядку; 7) передачею речі, яка є
предметом спору, на зберігання іншим
особам.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» передбачено, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Види забезпечення позову
запропоновані в заяві позивачем у
вигляді заборони відповідачці та
третій особі ОСОБА_3 укладати та
підписувати договір купівлі-продажу
квартири, акт прийому-передачі,
накладення арешту на грошові кошти
передані на виконання договору не
стосуються предмета позову у даній
справі і не можуть бути застосовані
судом у зв'язку з тим, що зазначені дії
випливають з умов договору від 16.04.2013
року, який у даній справі не
оспорюється.

Відповідно до положень ст. 152 ЦК України
позов може бути забезпечений шляхом
накладення арешту на майно, яке
належить відповідачу, а у справі
відсутні докази того, що квартира № 32д
по вул. І.Франка,6 в с.Софіївська
Борщагівка, Києво-Святошинського
району, на яку просить накласти арешт
позивач, належить відповідачці у
справі - ОСОБА_2

Отже, відповідно до встановлених в
судовому засіданні обставин та норм
процесуального права, суд дійшов до
правильного висновку про відмову у
забезпеченні позову в даній справі.

Оскаржувана ухвала суду першої
інстанції постановлена з додержанням
норм процесуального права. Підстав для
її зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 25 лютого 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий

Судді: