Справа № 459/4351/13
Головуючий у 1 інстанції: Жураковський
Провадження № 22-ц/783/1617/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина
А.В.,

за участю секретаря: Іванової О.

з участю: представника відповідача
Вандзьо О.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 16 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди спричиненої внаслідок
професійного захворювання,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до відповідача про стягнення
на його користь 30000 грн. моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків внаслідок професійного
захворювання. Позовні вимоги
обґрунтовував тим, що у зв'язку з
тривалою роботою протягом 1984 - 2002 рр. в
особливо шкідливих і тяжких умовах
праці, у нього погіршився стан здоров'я,
внаслідок чого він був змушений
неодноразово звертатись за медичною
допомогою. Внаслідок нещасного
випадку, який стався з позивачем 02.08.1995
р. на шахті № 5 «Великомостівська», він
отримав травму лівого ока. Згідно з
довідкою обласної МСЕК № 3 серії ДВА-2 №
006868 від 05 березня 2002 року позивачу
вперше встановлено 50% втрати
професійної працездатності та третю
групу інвалідності та згідно з
довідкою МСЕК від 13.02.2007 р. йому
безтерміново встановлено третю групу
інвалідності та 60 % втрати професійної
працездатності, з них 10% втрати
працездатності внаслідок отриманої
травми. Через отримання професійного
захворювання позивачу завдано
моральну шкоду у вигляді фізичних та
душевних страждань, розмір якої він
оцінює у 30000 грн.

Рішенням Червоноградського районного
суду Львівської області від 16 грудня 2013
року позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 10000 грн. заподіяної моральної
шкоди, в задоволенні решти вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач, який
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати і ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову. В обґрунтування апеляційної
скарги зазначає про те, що судом не
враховано, що Законом України від 23
лютого 2007 року «Про внесення змін до
Закону України «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності«
виключено право потерпілого на
відшкодування моральної шкоди Фондом,
оскільки Фонд не є винною особою у
заподіянні потерпілому ушкодження
здоров»я, суд першої інстанції не взяв
до уваги п.3.ч.3 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання», яким встановлено, що
відшкодування Фондом моральної шкоди
припиняється 01.01.2008 р., а отже, на момент
звернення з позовом до суду
вищевказаним законом не передбачено,
що відповідач здійснює відшкодування
моральної шкоди. На думку апелянта,
позивачем пропущено тримісячний строк
звернення до суду, оскільки даний позов
випливає з трудових правовідносин.
Також апелянт зазначає, що позивач не
надав належних доказів заподіяння йому
моральної шкоди у зв'язку з
професійним захворюванням, не надав
медичний висновок про те, що він
терпить моральні і фізичні страждання
саме від професійного захворювання, а
не від загального, та не обґрунтував з
якого розрахунку він виходив при
визначенні розміру моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідача,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не знаходить підстав для її
задоволення, з наступних мотивів.

Судом першої інстанції було
встановлено, що під час роботи
позивача на підземних роботах на
шахтах позивач отримав професійне
захворювання, і відповідно до довідки
обласної МСЕК № 3 серії ДВА-2 № 006868 від 05
березня 2002 року, позивачу вперше
встановлено 50% втрати професійної
працездатності та третю групу
інвалідності. У зв»язку з погіршенням
стану здоров»я позивач звертався за
медичною допомогою період з 2.01.2002 року
по 21.02.2012 року, що підтверджується
витягами з історії хвороби.
Посилаючись на положення ч.3 ст.34
Закону України від 23.09.1999 р № 105-Х1У «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності» і ст.9 Закону України
«Про охорону праці», згідно з якими
відшкодування шкоди,заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров»я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань і враховуючи
глибину моральних страждань позивача
та виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, суд
першої визначив грошову компенсацію
спричиненої позивачеві моральної
шкоди в розмірі 10000 гривень.

Отже, зважаючи на те, що вперше стійку
втрату позивачем професійної
працездатності було встановлено 05.03.2002
року і вищезазначеними нормативними
актами обов»язок відшкодування
моральної шкоди покладався на
відповідача, то посилання апелянта на
те, що Законом України від 23 лютого 2007
року «Про внесення змін до Закону
України «Про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності«
виключено право потерпілого на
відшкодування моральної шкоди Фондом,
на думку колегії суддів, не мають
правового значення для вирішення
даного спору.

Не заслуговують на увагу і доводи
апелянта про пропуск позивачем
тримісячного строку звернення до суду,
оскільки у ст.237-1 КЗпП України йдеться
про моральне відшкодування у разі
заподіяння працівникові моральних
страждань, в той час як у
правовідносинах, які мали місце,
внаслідок втрати професійної
працездатності, працівникові крім
моральних страждань були заподіяні
також фізичні страждання. А у
відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.268 ЦК
України на вимоги про відшкодування
шкоди завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров»я, тобто і на вимогу
про відшкодування моральної шкоди
завданої професійним захворюванням
позовна давність не поширюється. На це
вказується і в пункті 16 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди «.

Суд першої інстанції не повинен був
брати до уваги п.3.ч.3 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання», яким встановлено, що
відшкодування Фондом моральної шкоди
припиняється 01.01.2008р.,оскільки наведені
положення визнано неконституційними
Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 від 22.05.2008 року.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини
Рішення Конституційного Суду України
№ 1-рп/ 2004 від 27.01.2004 р. передбачено, що
ушкодження здоров»я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов»язків, незалежно від ступеня
втрати працездатності спричиняють
йому моральні та фізичні страждання,
тобто при доведеності факту
ушкодження здоров»я, заподіяного
працівнику під час виконання трудових
обов»язків, заподіяння моральної шкоди
презюмується. Зважаючи на
вищенаведене, посилання апелянта на не
надання позивачем медичного висновку
про те, що його моральні і фізичні
страждання є наслідком саме
професійного захворювання, а - не
загального, є необґрунтованими і не
заслуговують на увагу.

При визначені розміру грошового
відшкодування моральної шкоди, судом
першої інстанції були враховані
характер правопорушення, глибина
фізичних та душевних страждань, а також
вимоги розумності і справедливості .

Таким чином, оскаржуване рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
і за встановлених обставини та
вищенаведених мотивів, апеляційну
скаргу належить відхилити, а
оскаржуване рішення - залишити без
змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 16 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.