Справа №2-1/11 пров. №2/478/1/2014
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

11.04.2014 року
Казанківський районний суд
Миколаївської області

в складі: головуючої судді

Сябренко І.П.

за участю: секретаря

Поліщук С.П.

позивача

ОСОБА_1

представників відповідачів:
Хмельницького В.С., Щербакової Т.М.,
Дьоміної О.П.

прокурора

Цуркан Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду смт.
Казанка цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Державного
казначейства України, Управління
міністерства внутрішніх справ України
в Миколаївській області та
Казанківського РВ УМВС України в
Миколаївській області про
відшкодування майнової та моральної
шкоди,

В с т а н о в и в:

26.11.2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до УМВС України в
Миколаївській області та
Казанківського РВ УМВС України в
Миколаївській області, в якому
посилаючись на незаконність свого
затримання працівниками
Казанківського РВ УМВС, що мало місце 15
липня 2004 року, поміщення до ІТТ строком
на три доби, по спливу яких щодо нього
було обрано запобіжний захід у вигляді
підписки про невиїзд, що привело до
погіршення здоров'я та лікуванню в
районній лікарні з 18.07.2004 року по 01.08.2004
року та в обласній лікарні з 09.08.2004 року
по 21.09.2004 року, обмеження вільного
пересування, просив стягнути з
відповідачів на свою користь 348 грн. 47
коп. витрачених на лікування, 500 грн.
витрачених на послуги адвоката та 5000
грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди, заподіяної внаслідок
незаконного затримання, перебування
під вартою та обмеження в змозі
вільного пересування через підписку
про невиїзд з місця проживання.

Ухвалою суду від 26.05.2005 року до участі
в справі залучено в якості
співвідповідача Державне казначейство
України.

Ухвалою суду від 09.11.2012 року до участі в
справі було допущено прокурора
Казанківського району Миколаївської
області.

Ухвалою суду від 04.12.2012 року до участі в
справі залучено правонаступника
відповідача Державного казначейства
України - Державну казначейську службу
України.

В ході судового розгляду справи, а саме
13.03.2014 року, позивач ОСОБА_1 заявив про
збільшення позовних вимог і зазначив,
що 15.07.2004 року був незаконно затриманий
органом досудового слідства
Казанківського РВ УМВС в Миколаївській
області за підозрою у вчиненні злочину,
передбаченого ст.186 КК України. Під
ув'язненням перебував більше 72 годин та
був звільнений з-під варти. Після
звільнення з-під варти орган
досудового слідства застосував
відносно нього запобіжний захід
підписку про невиїзд. В лютому 2014 року
орган досудового слідства виніс
постанову про закриття кримінального
провадження за відсутності ознаків
скоєного злочину. Таким чином, він
перебував під слідством з 15.07.2004 року по
03.02.2014 року, відносно нього було вчинено
незаконне затримання 15.07.2004 року та
обрано запобіжний захід - підписка про
невиїзд до лютого 2014 року в термін 103
місяці, тому має право на відшкодування
майнової та моральної шкоди в сумі 126302
грн. 47 коп. з яких майнова шкода складає
848 грн. (348 грн. 47 коп. - витрати на
лікування та 500 грн. - витрати на
адвокатські послуги, моральна шкода -
125454 грн. (103 міс. х 1218 грн. мінімальна
заробітна плата).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав заявлені вимоги і пояснив, що
після закриття кримінальної справи, що
мало місце 20.07.2004 року, та звільнення
з-під варти звернувся до
Казанківського РВ УМВС з вимогою про
визначення розміру відшкодування
майнової та моральної шкоди, однак цю
вимогу було проігноровано, а після його
звернення з позовом до суду, згадану
постанову від 20.07.2004 року було
скасовано 27.05.2005 року прокурором
відділу прокуратури Миколаївської
області з направленням кримінальної
справи до райвідділу для подальшого
розслідування. На протязі десяти років
його неодноразово викликали до
Казанківського РВ УМВС, де умовляли
дати згоду на закриття кримінальної
справи з нереабілітуючих обставин, але
він не дав на це згоди. Вважає, що
незаконним затриманням, порушенням
кримінальної справи, обранням щодо
нього як підозрюваного запобіжного
заходу у вигляді підписки про невиїзд
йому завдано майнової та моральної
шкоди, зганьблено його чесне ім'я,
погіршився стан здоров'я, обмежено
право на вільне пересування, він не міг
вести звичний образ життя та
порушились його сталі стосунки, тому
просив задовольнити позов.

Представник відповідача Державної
казначейської служби України за
довіреністю Хмельницький В.С. позов не
визнав, просив відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Представник відповідача УМВС України
в Миколаївській області за довіреністю
Щербакова Т.М. позов не визнала, вважає,
що позивач ОСОБА_1 не має права на
відшкодування майнової та моральної
шкоди, оскільки він не притягувався до
кримінальної відповідальності, так як
обвинувачення йому не пред'являлося.

Представник відповідача
Казанківського РВ УМВС України в
Миколаївській області за довіреністю
Дьомінова О.П. позов не визнала, вважає,
що дії органу дізнання щодо порушення
кримінальної справи, затримання
підозрюваного ОСОБА_1 та обрання щодо
нього запобіжного заходу у вигляді
підписки про невиїзд були вчинені
відповідно до вимог чинного на той час
законодавства.

На думку прокурора позов ОСОБА_1 є
безпідставним і задоволенню не
підлягає.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази та
матеріали кримінального провадження
№0000036, суд приходе такого
висновку.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.7 ст.1176 ЦК
України шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду. Право на
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними діями органу
дізнання, попереднього (досудового)
слідства, прокуратури або суду, виникає
в разі постановлення судом
виправдувального вироку, скасування
незаконного вироку суду, закриття
кримінальної справи органом
попереднього (досудового) слідства, а
також у разі закриття провадження у
справі про адміністративне
правопорушення. Порядок відшкодування
шкоди, завданої незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органу
дізнання, попереднього (досудового)
слідства, прокуратури або суду,
встановлюється законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року
відповідно до положень цього закону
підлягає відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного повідомлення
про підозру у вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 2 ч.1 ст.2 зазначеного Закону
передбачено, що право на відшкодування
шкоди в розмірах і в порядку,
передбачених цим Законом, виникає у
випадках закриття кримінального
провадження за відсутністю події
кримінального правопорушення,
відсутністю у діянні складу
кримінального правопорушення або не
встановленням достатніх доказів для
доведення винуватості особи у суді і
вичерпанням можливостей їх отримати.

В наведених у ст.1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовуються сплачені ним витрати,
суми, сплачені у зв'язку з поданням йому
юридичної допомоги та моральна шкода
(п.3, п.4, п.5 ст.3 зазначеного закону).

Згідно з вимогами ч.1, ч.5, ч.6 ст.4 цього
закону, ч.2 ст.23, п.2, п.3 ч.2 ст.1167 ЦК
України відшкодування шкоди у
випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5
ст.3 цього Закону, провадиться за
рахунок коштів державного бюджету.
Відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду завдали моральної
втрати громадянинові, призвели до
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Моральною шкодою
визнаються страждання, заподіяні
громадянинові внаслідок фізичного чи
психічного впливу, що призвело до
погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.13 зазначеного
Закону від 01.12.1994 року розмір моральної
шкоди визначається з урахуванням
обставин справи в межах, встановлених
цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.

З матеріалів кримінального
провадження №0000036 вбачається, що
постановою дізнавача Казанківського
РВ УМВС України в Миколаївській
області від 15.07.2004 року було порушено
кримінальну справу за фактом
відкритого заволодіння мобільним
телефоном громадянина ОСОБА_5,
вчиненого 30.06.2004 року громадянином
ОСОБА_1 за попередньою змовою з
громадянином ОСОБА_6 з погрозою
застосування насильства за ознаками
злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК
України.

Згідно з протоколом про затримання
підозрюваного від 15.04.2004 року ОСОБА_1
був затриманий цього ж дня в порядку
ст.106 КПК України (в редакції Закону 1960
року) та поміщений в ІТТ. Після
ознайомлення затриманого ОСОБА_1 з
правом мати захисника і побачення з ним
до першого допиту останній пояснив, що
був затриманий за місцем проживання о 13
год. 30 хв. і був доставлений без його
згоди з пред'явленням обвинувачення з
яким він повністю не згоден. Його
протримали до 20 год. 34 хв. щоб позбавити
можливості зустрітися з адвокатом чи
щоб рішення прийняв суд. Так як він не
знає законів, то ніяких підписів без
адвоката не даватиме.

В якості підозрюваного ОСОБА_1 був
допитаний 17.07.2004 року у відсутності
адвоката, тоді як в силу вимог ч.2 ст.107
КПК України (в редакції Закону 1960 року)
присутність захисника є обов'язковою,
за винятком випадків, коли затриманий
підозрюваний відмовляється від нього і
його відмова прийнята. Відповідний
протокол про відмову підозрюваного від
адвоката з зазначенням мотивів
відмови, який згідно до вимог ч.2 ст.46
КПК України повинен був складений
дізнавачем, матеріалах справи
відсутній, як відсутня і постанова про
прийняття відмови від захисника.

Постановою слідчого Казанківського РВ
УМВС від 18.07.2004 року відносно
підозрюваного ОСОБА_1 обрано
запобіжний захід у вигляді підписки
про невиїзд.

З постанови слідчого від 18.07.2004 року
вбачається, що того ж дня ОСОБА_1 був
звільнений з ІТТ Казанківського РВ
УМВС о 20 год. 10 хв.

Постановою в.о. прокурора
Казанківського району від 20.07.2004 року
кримінальну справу, порушену 15.07.2004
року дізнавачем Казанківського РВ УМВС
за фактом відкритого викрадення
мобільного телефону «Нокіа-3315» у
громадянина ОСОБА_5 з погрозою
застосування насильства, за ознаками
злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК
України, закрито, оскільки кримінальну
справу порушено без законних підстав.

Постановою прокурора відділу
прокуратури Миколаївської області від
27.05.2005 року постанову в.о. прокурора
Казанківського району від 20.07.2004 року
про закриття кримінальної справи
скасовано, а матеріали справи
направлено до СВ Казанківського РВ
УМВС для організації подальшого
розслідування (в ході досудового
слідства не дослідженні такі обставини
справи як: момент виникнення у ОСОБА_6
та ОСОБА_1 умислу на заволодіння
мобільним телефоном ОСОБА_5; їх
попередня змова на заволодіння цим
майном).

Постановою слідчого Казанківського РВ
УМВС від 03.06.2004 року вищезгадану
кримінальну справу прийнято до
провадження та відновлено досудове
слідство, а наступного дня 04.06.2004 року
тим же слідчим прийнято рішення про
зупинення досудового слідства в справі
до встановлення особи, яка вчинила
даний злочин.

Постановою слідчого Казанківського РВ
УМВС від 07.11.2012 року кримінальну справу,
порушену 15.07.2004 року за ознаками
злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК
України, прийнято до провадження та
відновлено досудове слідство.

Постановою того ж слідчого 16.11.2012 року
прийнято рішення про зупинення
досудового слідства в справі до
встановлення особи, яка вчинила даний
злочин.

Постановою слідчого Казанківського
РВ УМВС від 10.12.2012 року вищезгадану
кримінальну справу прийнято до
провадження та відновлено досудове
слідство.

Постановою слідчого Казанківського
РВ УМВС від 03.02.2014 року кримінальне
провадження №0000036, внесене 10.12.2012
року до ЄРДР, закрито у зв'язку з
відсутності в діянні складу
кримінального правопорушення,
оскільки під час досудового
розслідування було встановлено, що
ОСОБА_1 не мав умислу на вчинення
грабежу, а саме незаконного відкритого
заволодіння чужим майном.

Зміст вищезазначених документів та
інші матеріали кримінальної справи,
порушеної 15.07.2004 року дізнавачем
Казанківського РВ УМВС за фактом
відкритого викрадення мобільного
телефону «Нокіа-3315» у громадянина
ОСОБА_5 з погрозою застосування
насильства, за ознаками злочину,
передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
свідчать про наступне: 1) зазначену
кримінальну справу було порушено без
достатніх підстав і з порушенням вимог
ст.ст.94-98 КПК України (в редакції Закону
1960 року); 2) затримання громадянина
ОСОБА_1 з поміщенням його до ІТТ
Казанківського РВ УМВС на три доби та
обрання щодо нього запобіжного заходу
у вигляді підписки про невиїзд, були
здійснені органом дізнання
Казанківського РВ УМВС з порушенням
вимог ч.2 ст.43-1, ч.1, ч.2 ст.46, ч.1 ст.47, ч.3, ч.4
ст.106, ч.2 ст.107, ч.2, ч.3 ст.148 КПК України (в
редакції Закону 1960 року), що вказує на
їх незаконність.

Відрізок часу, на протязі якого
позивач ОСОБА_1 перебував під слідством
по зазначеній кримінальній справі,
складає: 1 рік, 2 місяці і 8 днів, з них 3
(три) доби перебував затриманим в ІТТ
Казанківського РВ УМВС.

Доводи позивача ОСОБА_1 в частині
обрання щодо нього запобіжного заходу
підписки про невиїзд до лютого 2014 року
в термін 103 місяці, суд вважає
безпідставними.

На протязі десяти діб, з моменту
застосування до підозрюваного ОСОБА_1
запобіжного заходу у вигляді підписки
про невиїзд, йому не було пред'явлено
обвинувачення, тому в силу вимог ч.4
ст.148 КПК України (в редакції Закону 1960
року), обраний щодо нього запобіжний
захід скасовується.

Таким чином, відповідно до вимог п.1 ч.1,
ч.2 ст.1, п.2 ч.1 ст.2, ч.1 ст.4 Закону України
"Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду", ч.1, ч.2
ст.1176, п.п.2, 3 ч.2 ст.1167 ЦК України позивач
ОСОБА_1 вправі порушувати питання про
відшкодування майнової та моральної
шкоди за рахунок коштів державного
бюджету, оскільки щодо нього вчинялись
незаконні дії у вигляді незаконного
порушення кримінальної справи,
незаконного затримання та обрання
запобіжного заходу - підписки про
невиїзд.

Як вбачається з доводів позивача
ОСОБА_1, які в судовому засіданні не
були спростовані, та наданих ним
медичних документів і квитанцій про
придбання ліків, зазначені вище
незаконні дії органу дізнання
Казанківського РВ УМВС завдали йому
моральних страждань, призвели до
порушення його нормальних життєвих
зв'язків та позбавлення можливості
реалізації своїх звичок і бажань,
погіршення стану здоров'я та витрат на
лікування в сумі 348 грн. 47 коп., що вказує
на заподіяння позивачу майнової та
моральної шкоди, яка відповідно до п.4,
п.5 ст.3, ч.1, ч.5, ч.6 ст.4 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду" підлягає
відшкодуванню за рахунок державного
бюджету.

Вирішуючи питання щодо розміру
грошового відшкодування моральної
шкоди, враховуючи вимоги ч.2 та ч.3 ст.13
ст.13 Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду" та
виходячи з характеру, обсягу та
тривалості страждань , яких зазнав
позивач, можливості відновлення його
немайнових втрат, тяжкості вимушених
змін у життєвих стосунках, ступеня
зниження рівня репутації та
авторитету, обсягу зусиль, яких
необхідно позивачу докласти для
відновлення свого попереднього стану,
а також виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, суд
визначає розмір грошового
відшкодування моральної шкоди в сумі
17376 грн. 80 коп. (мінімальний розмір
заробітної плати з 01.01.2014 року - 1218 грн.
за кожен місяць (14 місяців і 8 днів)
перебування під слідством). В останній
частині вимог належить відмовити.

В силу п.4 ст.3 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду"
громадянинові відшкодовуються
(повертаються) суми, сплачені
громадянином у зв'язку з поданням йому
юридичної допомоги.

Відповідно до п.10 Положення про
застосування Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду",
затвердженого наказом МЮУ, ГПУ, МФУ від
04.03.1996 року №6/5/3/41, до сум, сплачених у
зв'язку з наданням правової допомоги
відносяться суми, сплачені за участь
адвоката у справі, написання
касаційної і наглядної скарги, а також
внесення ним в рахунок оплати витрат
адвоката у зв'язку з поїздками до
касаційної та наглядової інстанції.

Статтями 16, 17 та 33 Правил адвокатської
етики, схвалених Вищою кваліфікаційною
комісією адвокатури при КМУ 1 жовтня 1999
року (далі Правила), передбачено, що
угоди про надання правової допомоги
адвокатом укладаються в письмовій
формі, в угоді визначається розмір
гонорару, порядок його обчислення
(фіксована сума, погодинна оплата), а
гонорар повинен бути законним за
формою, порядком внесення і розумно
обґрунтованим за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру
гонорару до уваги приймається фактор
обсягу часу і роботи, що вимагається
для належного виконання доручення,
ступень складності та новизни правових
питань, що стосується доручення,
необхідність досвіду для його
успішного завершення та інше.

На підтвердження вимог про
відшкодування витрат на юридичну
допомогу позивач ОСОБА_1 надав
квитанцію (копію) від 26.07.2004 року про
сплату адвокату 500 грн.

Будь-яких інших документів, які б
підтвердили укладення угоди про
правову допомогу, умови угоди,
обґрунтованість розміру гонорару,
фактичне виконання адвокатом
доручення (дати, характер роботи,
витрачений час) позивач ОСОБА_1 не
надав, тому вимоги позивача про
відшкодування витрат на юридичну
допомогу не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

В и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної
казначейської служби України,
Управління міністерства внутрішніх
справ України в Миколаївській області
та Казанківського РВ УМВС України в
Миколаївській області про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 17376
(сімнадцять тисяч триста сімдесят
шість) гривень 80 коп. та майнову шкоду в
розмірі 348 грн. 47 коп., шляхом списання
цих сум у безспірному порядку з
рахунку, призначеного для
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства.

В останній частині позовних вимог
відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Миколаївської області через
Казанківський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя