Справа № 145/482/14-ц
Провадження №2/145/298/2014
РІШЕННЯ

іменем України

"27" березня 2014 р. Тиврівський районний
суд Вінницької області

в складі : головуючого Мазурчака А. Г.

при секретарі
Мигдальській Н.М.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні смт.Тиврів справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на неповнолітню дитину ,-

встановив :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в
якому вказує, що між нею, ОСОБА_2, та
відповідачем, ОСОБА_3, було укладено
шлюб, який був зареєстрований у відділі
реєстрації актів громадянського стану
Тиврівського району Вінницької
області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у них народилася донька,
ОСОБА_4, яка на даний час проживає разом
з нею.

09.02.1997 р. шлюб між ними було розірвано.
На протязі з 1997 по 2014 року відповідач не
сплачував аліменти на утримання
доньки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року доньці виповнилося 18
років. На даний час вона продовжує
навчання в Тернопільському
національному економічному
університеті на денній формі навчання
платного відділення. Щорічна плата за
навчання складає 8900 грн.., що
стверджується договором про навчання
№ 114671 від 18.07.2011 року, квитанцією про
сплату коштів за навчання. Крім
постійних витрат на навчання та
проживання вона змушена постійно
самостійно оплачувати медичне
обстеження та лікування доньки в
зв'язку з наявними хронічними
хворобами, що стверджується довідкою №
300 від 19.11.2013 року.

На протязі всього часу навчання вона
неодноразово зверталася до
відповідача з проханням допомогти з
оплатою та відповідним утриманням
їхньої спільної дитини (лікування,
проживання, тощо). Однак відповідач
зухвало ігнорував її прохання та
жодним чином не намагався допомогти.
Підтвердження того, що з відповідача не
стягувалася аліменти на утримання
доньки можуть підтвердити наступні
факти : відсутність судових позовів
(проваджень), щодо стягнення
заборгованості з відповідача на
утримання ОСОБА_4, відсутність
виконавчих провадження за вказаний
період навчання 2010 -2013 року в ДВС
Тиврівського району, свідчення дитини
та інших свідків.

Ч.2 ст.191 Сімейного кодексу передбачено,
що „Аліменти за минулий час можуть
бути присуджені, якщо позивач подасть
суду докази того, що він вживав заходів
щодо одержання аліментів з
відповідача, але не міг їх одержати у
зв'язку з ухиленням останнього від їх
сплати. У цьому разі суд може присудити
аліменти за минулий час, але не більш як
за три роки."

Статтею 199 Сімейного кодексу України
передбачено у випадках «якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років...».

Згідно ст.ст. 181-184 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язанні утримувати
дитину. За рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу
батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів на одну дитину за
жодних обставин не може бути меншим 30 %
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Вона працює машиністом із прання та
ремонту спецодягу в ТОВ "Лучанка" та
отримує мінімальну заробітну плату, у
зв'язку з чим не може самостійно
оплачувати доньчине навчання та
лікування, що стверджується довідкою
про доходи № 17 від 03.02.2014 року, виданою
ТОВ "Лучанка".

Просить стягнути із ОСОБА_3 аліменти на
утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за 3 (три)
попередні роки у розмірі 30 % з усіх
видів його заробітку (доходу), але не
менше 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала, просить позов
задоволити з підстав, наведених у
ньому, пояснила суду, що до ДВС
Тиврівського РУЮ не зверталася ні з
рішенням Тиврівського районного суду
від 28.01.2014 р., ні з рішенням від 04.03.1996 р.
Однак за рішенням суду від 04.03.1996 року
стягувалися аліменти, але вони з
чоловіком зійшлися жити разом у 1997 р. і
вона забрала виконавчий лист з ДВС і
більше на виконання у ДВС виконавчий
лист не пред'являла. Вона зверталася до
відповідача протягом часу з 2007р. до
серпня 2013 р. з проханням допомогти, але
доказів у неї немає.

Представник відповідача ОСОБА_1
позовні вимоги не визнав, пояснив суду,
що ч.2 ст.191 СК України застосовується,
коли аліменти присуджуються вперше, а
відповідно до ч.1 ст.194 СК України можна
стягнути аліменти за 3 р., що передували
зверненню до ДВС, проте виконавчий лист
не пред'являвся, тому заборгованості з
аліментів немає і визначити її
неможливо.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який розірвано 09.02.1997 р..

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у сторін народилася
донька, ОСОБА_4, що стверджується
свідоцтвом про народження (а.с.7).
Відповідно до довідки № 218 від 03.02.2014 р.
(а.с.10) дівчинка проживає разом з
позивачкою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року доньці виповнилося 18
років.

На даний час дівчинка продовжує
навчання в Тернопільському
національному економічному
університеті на денній формі навчання
платного відділення. Щорічна плата за
навчання складає 8900 грн., що
стверджується договором про навчання
№ 114671 від 18.07.2011 року (а.с.8, 9).

У своїй заяві позивачка посилається на
норми ч.2 ст.191 СК України, якою
передбачено, що аліменти за минулий час
можуть бути присуджені, якщо позивач
подасть суду докази того, що він вживав
заходів щодо одержання аліментів з
відповідача, але не міг їх одержати у
зв'язку з ухиленням останнього від їх
сплати. У цьому разі суд може присудити
аліменти за минулий час, але не більш як
за три роки.

Однак ч.2 ст.191 СК України
застосовується лише коли аліменти
присуджуються вперше

Позивачка доказів про те, що вона
зверталася до відповідача з метою
отримання аліментів на утримання
доньки не надала. Також не надала
доказів про те, що відповідач ухилявся
від сплати аліментів.

Згідно із ч.11 ст.194 СК України аліменти
можуть бути стягнуті за виконавчим
листом за минулий час, але не більш як
за три роки, що передували пред'явленню
виконавчого листа до виконання.

Однак виконавчий лист, виданий на
підставі постанови Тиврівського
районного суду від 04.03.1996 р. (а.с.18),
згідно слів позивачки нею було забрано
із примусового виконання і більше вона
його для стягнення аліментів не
пред'являла, що також стверджується
довідкою ДВС № 227 від 27.03.2014 р. (а.с.19).

Рішенням Тиврівського районного суду
Вінницької області від 28.01.2014 р. (а.с20-21)
вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання
повнолітньої дочки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки всіх
видів його доходу щомісяця, починаючи з
31.10.2013 р., на період її навчання у
Вінницькому інституті економіки
Тернопільського національного
економічного університету. Однак за
виконавчим листом вона не зверталася і
в ДВС не подавала.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь
у справі, дослідивши матеріали справи,
вважає за необхідне задоволенні позову
відмовити, оскільки підстави для його
задоволення відсутні.

На підставі ст.ст.180-182, 184, 191, 194 СК
України, керуючись ст.ст.10,11, 60, 174, 88,
212-215, 223, 367 ЦПК України, ст.11 Закону
України „Про охорону дитинства", суд ,
-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення аліментів на
неповнолітню дитину відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду Вінницької
області через Тиврівський районний суд
протягом 10-ти днів з часу його
проголошення.

Суддя: А. Г. Мазурчак