Справа № 500/5974/13-ц
Провадження № 2/500/369/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого -судді Грубіян
Л.І,

при секретарі - Зубенко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод,
та виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1, звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, про усунення перешкод у
користуванні та розпорядженні
житловим будинком НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, та
виселення із приміщень житлового
будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала, та пояснила, що на
початку 2012 року син з невісткою
звернулись до неї з проханням
дозволити їм з дітьми пожити один
тиждень в належному її будинку НОМЕР_1
по АДРЕСА_1, а згодом вони знайдуть собі
іншу жилу площу та перейдуть туди
проживати. Після закінчення тижня вони
не звільнили приміщення будинку,
мотивуючи що вони не знайшли собі
житла, в подальшому зовсім відмовились
звільняти житло, так як у них немає
іншого житла, і вони будуть жити у
будинку скільки ним буде потрібно. У
зв'язку з цим, між ними постійно
виникають сварки. Вона не заперечує,
щоб син ОСОБА_2 із внуком ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 вселились в будинок НОМЕР_2
по АДРЕСА_1, де син зареєстрований і в
ньому проживали, та не хоче бачити в
своєму будинку невістку та її сина так
як остання провокує її на скандали та
погрожує їй.

Відповідач ОСОБА_2, позовні вимоги не
визнав, та пояснив, що його мати ОСОБА_1,
має два будинки НОМЕР_1 і НОМЕР_2 вона
сама запропонували йому разом зі своєю
сім'єю проживати в її будинку НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1 на скільки їм буде потрібно, В
березні 2012 року вони вселились, зробили
за власний кошт ремонт у чотирьох
кімнатах, на той час він працював за
спеціальністю і мав достатній
заробіток, мав намір збирати кошти на
власне житло. На початку мати була
задоволена їх проживанням у будинку, в
березні 2013 року він захворів, пройшов
обстеження в Академії медичних наук
України в інституті нейрохірургії в
нього була виявлена пухлина мозку, при
обстеження в інших лікарняних закладах
виявлена хвороба серця та хвороба
нирок, через хворобу він вже не може
працювати за фахом немає коштів на
лікування не те що на придбання житла
або найом житла для його сім'ї. з часом у
них відносини погіршились, мати
вирішила їх вигнати з будинку разом з
малолітніми дітьми, почала створювати
постійні сварки з викликом міліції.
Матері відомо що він важко хворий,
вона запропонувала йому вселитись та
проживати з сином (її внуком) ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в будинку НОМЕР_2 про
АДРЕСА_1 де він зареєстрований, але без
дружини і її старшого сина він не хоче
переселитись так сім'я має жити разом.

Відповідачка ОСОБА_3 пояснила, що
вселилась з чоловіком в житло, що
належить його матері, свого житла вони
не мають і в зв'язку з хворобою чоловіка
не мають можливості наймати житло тому
заперечує проти виселення.

Вислухавши позивача, представника
позивача, відповідачів, допитавши
свідка та вивчивши матеріали справи,
суд вважає, що позов задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Серед основних прав і свобод людини і
громадянина Конституція України
проголошує право на житло. Тобто право
на житло - це одне з найповажніших
соціально - економічних прав громадян
України, оскільки воно стосується
основ життя людини.

Повага до права людини на житло
закріплена у ст..8 Європейської
Конвенції з прав людини і
основоположних свобод. Ніхто не може
примусово бути позбавлений житла,
безпідставно виселений із нього або
визнаний таким, що втратив право
користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі договору купівлі - продажу від
23.06.2001 року зареєстрований в реєстрі за
№ 9482 ОСОБА_1, належить житловий будинок
з господарськими спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
НОМЕР_1, що підтверджено технічною
документацією на вказаний житловий
будинок.

Відповідач ОСОБА_2, є сином позивачки,
тобто являється членом сім'ї позивача,
який народився, виріс в будинку матері
(батьків), за згодою матері був вселений
як член сім'ї і на теперішній час
проживає в спірному будинку разом зі
своєю сім'єю та двома маленькими
дітьми.

Відповідно будинкової книги розділу
прописка відповідач ОСОБА_2, перебуває
на реєстраційному обліку за адресою:
АДРЕСА_1, НОМЕР_2, що також підтверджено
адресною довідкою від 14.09.2013 р., виданої
Ізмаїльським РВ ГУДМС України в
Одеській області.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належать,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

До членів сім'ї, власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
ч. 2 ст. 64 ЖК України, тобто дружина
власника квартири, їхні діти і батьки, а
також інші особи.

Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє колишніх членів його сім'ї
права користування займаним
приміщенням.

Особа, яка вселилася в будинок
(квартиру), як член сім'ї власника цього
будинку (квартири), не може бути
позбавлена права на користування цим
житлом після припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
на підставі правових норм, якими
регулюється право власності.

Відповідач ОСОБА_2, є сином позивачки, у
нього є власна сім'я, в тому числі двоє
малолітніх дітей, нетривалий час
тимчасово проживав в квартирі матері
дружини, але він не припиняв сімейних
відносин з матерю, будь-якого іншого
житла немає.

Із наданих до суду медичних висновків
встановлено, що відповідач ОСОБА_2,
являється важко хворим(а/с22, 23, 24).

Як пояснив відповідач, що в судовому
засіданні підтвердила позивачка,
остання надала для проживання сину та
його сім'ї кімнати вказаного будинку
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, періодично вони
сплачують комунальні послуги, також
зробили деякий ремонт в будинку, іншого
житла не мають.

Згідно матеріалів перевірки ЖЕУ № 8548
від 17.07.2013 року вбачається, що між
сторонами виникають сварки з приводу
місця проживання відповідачів у
вказаному домоволодінні, але позивачем
не надано доказів, що до відповідача
застосовувались будь-які міри
передбачені ст..116 ЖК України, тому у
суду нема підстав для виселення
відповідачів.

Головний спеціаліст сектору з питань
усиновлення, опіки, піклування
сімейних форм виховання служби у
справах дітей Ізмаїльської міської
ради Жосан Н.С. вважає не доцільним
виселення малолітніх дітей з житла без
надання іншого житлового приміщення.

Суд критично розцінює показання свідка
ОСОБА_8 чоловіка позивачки та батька
відповідача, так як він разом з
дружиною мають намір висилити членів
сім'ї - сина з невісткою та їх
малолітніх дітей з будинку
безпідставно.

Дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши докази, суд не вбачає
підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 57-64, 158, 197, 208, 209, 212 - 215, 218, 222 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні та
розпорядженні житловим будинком
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, та виселення із
приміщень житлового будинку НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя Л. І. Грубіян