Справа №481/1205/13-ц 03.04.2014 03.04.2014 03.04.2014
Провадження №22-ц/784/928/14
Головуючий першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного суду
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого
Козаченка В.І.,

суддів:
Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання
Романенко Ю.О.,

з участю представника позивача
Ремешевського Є.А. та представника
відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Новобузького районного суду
Миколаївської області від 23 жовтня 2013
року за позовом Публічного
акціонерного товариства ,,Акцент Банк"
(далі - Акцент Банк) до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И Л А:

26 червня 2013 року Акцент Банк звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, укладеним між ними 29 липня
2008 року, за яким позивач надав
відповідачці 7737 грн. 60 коп. кредиту під
12% річних, строком на 1 рік, а остання
зобов'язалась своєчасно та в повному
розмірі погасити кредит і відсотки.

Посилаючись на те, що позичальниця
своїх зобов'язань за кредитним
договором належним чином не виконала,
внаслідок чого станом на 26 лютого 2013
року вона мала 76467 грн. 79 коп. загальної
кредитної заборгованості, позивач
просив суд стягнути з відповідачки цю
заборгованість.

Рішенням Новобузького районного суду
Миколаївської області від 23 жовтня 2013
року позов задоволено частково. З
відповідачки стягнуто на користь
позивача 14 846 грн. 84 коп. кредитної
заборгованості та 229 грн. 40 коп.
судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачка,
посилаючись на неправильне
застосування місцевим судом норм
матеріального права та порушення вимог
процесуального права, просили рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в позові.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачка кредитні кошти та
нараховані відсотки не повернула, а
тому стягнув з неї вказану в рішенні
заборгованість, застосувавши при цьому
ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Між тим, з такими висновками місцевого
суду повністю погодитись не можна,
оскільки ним не враховані правила
позовної давності.

Так, ст. 14 ЦК України встановлено, що
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 1054 Кодексу за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник - повернути кредит та
сплатити відсотки.

До того ж, ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу та
умовами кредитного договору
передбачено, що в разі порушення
позичальником строків виконання
зобов'язань банк має право вимагати
дострокового повернення всієї суми
кредиту та погашення позичальником
заборгованості за кредитом.

З матеріалів справи вбачається, що 29
липня 2008 року сторонами уклали
кредитний договір, за яким банк надав
позичальниці 7737 грн. 60 коп. кредиту під
12% річних, строком на 1 рік, а остання
зобов'язалась своєчасно та в повному
розмірі погашати кредит і нараховані
відсотки.

По заяві відповідачки банк перерахував
указані кредитні кошти за наданим нею
рахунком-фактурою № 0174 від 29 липня 2008
року торгуючій організації, в якій вона
придбала споживчі товари.

Внаслідок того, що позичальниця з
серпня 2008 року перестала погашати
кредит у неї станом на 26 лютого 2013 року
утворилось 76467 грн. 79 коп.
заборгованості, з яких: 7088 грн. 68 коп. -
залишку по кредиту; 456 грн. 74 коп. - по
відсотках; 212 грн. 74 коп. - по комісії;
крім того, банком відповідно до умов
кредитного договору, нараховано 64592
грн. 12 коп. пені та штраф у розмір 500 грн.
- фіксована частина і 3617 грн. 51 коп. -
процентна складова.

При зверненні до суду з указаним
позовом Акцент Банк надав суду заяву
ОСОБА_4 про видачу кредиту, Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам і розрахунок заборгованості.

Однак, вказані Умови, пункт 5.5 яких
передбачає збільшення терміну
позовної давності за вимогами про
стягнення кредиту, відсотків за
користування ним і неустойки до 5 років,
відповідачкою не підписані.

В той же час, ст. 259 ЦК України
імперативно встановлено, що договір
про збільшення позовної давності
повинен бути укладений у письмовій
формі.

Відповідно до вимог ст. ст. 257, 267 ЦК
України позовна давність
встановлюється тривалістю три роки.
Позовна давність застосовується за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

У запереченнях проти позову
відповідачка зазначала про
необхідність застосування позовної
давності (а.с. 66).

Оскільки кредитний договір було
укладено 29 липня 2008 року, а строк
погашення заборгованості сплив 29 липня
2009 року, то звернувшись до суду з
позовом 26 червня 2013, банк пропустив
позовну давність, на що місцевий суд
уваги не звернув.

Таким чином, встановивши, що
відповідачка кредитні кошти та
нараховані відсотки своєчасно не
повернула, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що це є істотним
порушенням умов кредитного договору,
однак не звернув уваги на те, що вимога
про стягнення спірної кредитної
заборгованості задоволенню не
підлягала, оскільки спливла позовна
давність за пред'явленими вимогами, а
про поновлення її позивач не просив.

За таких обставин, відповідно до
пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
оскаржене рішення підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Новобузького районного суду
Миколаївської області від 23 жовтня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову Публічного акціонерного
товариства ,,Акцент Банк" до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: