У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді -
Ковалевича С.П.

суддів: Рожин Ю.М.,
Шеремет А.М.

секретар судового
засідання - Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова
компанія» на рішення Костопільського
районного суду Рівненської області
від 26 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 в інтересах малолітніх: ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Приватного акціонерного
товариства «Українська транспортна
страхова компанія» про відшкодування
шкоди завданої смертю.

Перевіривши докази та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Костопільського районного
суду Рівненської області від 26 грудня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 в
інтересах малолітніх: ОСОБА_3, ОСОБА_3
задоволено частково.

Визнано подію, що мала місце 17 жовтня
2012 року, страховим випадком, відповідно
до полісу № АВ/1266794.

Стягнуто з ПАТ «Українська
транспортна страхова компанія» на
користь ОСОБА_1 в інтересах
малолітнього сина ОСОБА_3 одноразове
страхове відшкодування в розмірі 34099
грн. та пеню за прострочення виплати
страхового відшкодування в розмірі 630,49
грн., а всього 34729,49 грн.

Стягнуто з ПАТ «Українська
транспортна страхова компанія» на
користь ОСОБА_1 в інтересах малолітньої
дочки ОСОБА_3 одноразове страхове
відшкодування в розмірі 53664 грн. та пеню
за прострочення виплати страхового
відшкодування в розмірі 992,25 грн., а
всього 54656,25 грн.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Українська
транспортна страхова компанія» на
користь держави 893,86 грн. судового
збору.

Вважаючи дане рішення незаконним
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
та неповним з'ясуванням обставин, що
мають значення для справи, ПАТ
«Українська транспортна страхова
компанія» подали на нього апеляційну
скаргу.

В обґрунтування скарги вказують,
що суд першої інстанції до даного
випадку застосував по аналогії закону
ст.1195 ЦК України. Однак, зазначають, що
дані правовідносини регулюються
спеціальним законом «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» та крім того,
саме питання розрахунку розміру
страхового відшкодування утриманцям у
зв'язку із смертю годувальника
внаслідок ДТП регулюються відповідною
Постановою КМУ №1776. Вважають, що
підстав для застосування судом
аналогії закону у даному випадку не
було.

Вказують, що суд першої інстанції
визнав ОСОБА_4 годувальником
малолітніх дітей, однак, зазначають, що
вона ніде не працювала та не отримувала
доходів, а отже не була та не могла бути
годувальницею у сім'ї.

Крім того, зазначають, що виплата
страхового відшкодування здійснюється
на підставі відповідної заяви та
доданого пакету документів, серед яких
довідка про середньомісячний дохід
померлого. Вказаної довідки апелянту
не надавалось, а отже ПАТ «Українська
транспортна страхова компанія» не мала
жодних правових підстав для проведення
розрахунку та виплати страхового
відшкодування.

Посилаючись на викладені обставини,
просять оскаржуване рішення скасувати
та ухвалити нове, яким у позовних
вимогах ОСОБА_1 відмовити в повному
обсязі.

Апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи
встановлено, що 17.10.2012 р. близько 5 год. 35
хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки
«Folkswagen LT-35» реєстраційний номер НОМЕР_1,
який належить ОСОБА_5, рухаючись по
автодорозі
Городище-Рівне-Староконстянтинів на
ділянці дороги 71 км + 74 м, порушивши
вимоги п.п.1.4, 1.5, 11.2, 12.1, 12.2 Правил
дорожнього руху не вибрав безпечної
швидкості руху, не впорався з
керуванням та допустив з'їзд
автомобіля з проїзної частини дороги
вліво в кювет із подальшим
перекиданням автомобіля. Внаслідок
цього пасажир автомобіля ОСОБА_4
отримала тяжкі тілесні ушкодження, від
яких померла.

Вироком Сарненського
районного суду від 10.01.2013 р. винним у
вчиненні даного ДТП визнано ОСОБА_1,
якого засуджено за вчинення злочину,
передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/1266794, на момент вчинення
ДТП цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля «Folkswagen LT-35»
реєстраційний номер НОМЕР_1, була
застрахована відповідачем. Ліміт
страхової відповідальності,
відповідно до Полісу, за шкоду
заподіяну життю і здоров'ю (на одного
потерпілого) становить 100000 грн.

Факт смерті ОСОБА_3
стверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2.

Померла є матір'ю ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвами
про їх народження серії НОМЕР_3 та
НОМЕР_4

Про ДТП було повідомлено
відповідача, а 5.03.2013 року ОСОБА_1
звернувся до відповідача із заявою про
виплату страхового відшкодування.
Листом від 17.06.2013 р. за № 143-у відповідач
повідомив ОСОБА_1 про відмову у виплаті
страхового відшкодування через
відсутність законних підстав
відповідно до ст.6 п.32.1 ст.32 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що померла
ОСОБА_3 офіційно ніде не працювала та не
отримувала доходів, та оскільки чинним
законодавством не передбачена пряма
норма щодо визначення доходів
померлого годувальника який немає
офіційних доходів, то до даних
правовідносин підлягають застосуванню
за аналогією закону положення ч.2 ст.1195
ЦК України.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів апеляційного суду виходячи з
наступного.

Положеннями статті 27 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», в редакції Закону від 05.07.2012
року відповідно до Закону України «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», що діяла на момент скоєння
ДТП, п.27.2 встановлено, що страховик
здійснює відшкодування шкоди,
заподіяної смертю потерпілого, на
умовах, встановлених статтею 1200
Цивільного кодексу України, кожній
особі, яка має право на таке
відшкодування, рівними частинами.
Загальний розмір страхового
відшкодування (регламентної виплати)
утриманцям одного померлого не може
бути меншим, ніж 36 мінімальних
заробітних плат у місячному розмірі,
встановлених законом на день настання
страхового випадку.

З огляду на викладене, доводи
апелянта про те, що питання розрахунку
розміру страхового відшкодування
утриманцям у зв'язку із смертю
годувальника внаслідок ДТП
регулюються відповідною Постановою
КМУ №1776 є безпідставними, оскільки це
не передбачено нормами Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в редакції яка діяла на момент
скоєння ДТП, яке мало місце 17.10.2012 року.

Згідно положень ч.1 ст.1200 ЦК
України, у разі смерті потерпілого
право на відшкодування шкоди мають
непрацездатні особи, які були на його
утриманні або мали на день його смерті
право на одержання від нього утримання.

В даному випадку, малолітні діти
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, на момент смерті матері,
ОСОБА_3, мали право на її утримання.

Ні Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» ні ст.1200 ЦК України не
встановлено правил розрахунку розміру
страхового відшкодування у зв'язку зі
смертю годувальника, який немає
офіційних доходів, а лише зазначено, що
шкода відшкодовується у розмірі
середньомісячного заробітку (доходу)
потерпілого.

За наведених обставин, суд
першої інстанції правильно застосував,
за аналогією закону, ст.1195 ЦК України,
згідно ч.2 якої, у разі ушкодження
здоров'я фізичної особи яка не
працювала, розмір відшкодування
визначається виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати.

Доводи апелянта, які викладені в
його апеляційній скарзі не
спростовують висновків суду, з якими
погоджується і колегія суддів.

Оскільки суд першої інстанції
повно та всебічно з'ясував дійсні
обставини по справі, дав належну оцінку
зібраним доказам і постановив рішення
без порушень норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія»
відхилити.

Рішення Костопільського районного
суду Рівненської області від 26 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право
оскаржити рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційної
інстанції в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
С.П. Ковалевич

Судді:
Ю.М. Рожин

А.М. Шеремет