АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/2381/14
Головуючий у 1 інстанції - Вовк
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

головуючого -
Панченка М.М.

суддів -
Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі -
Мікітчак А.Л. , Іванова Ф.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Печерського районного суду
м.Києва від 23 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони
здоров»я України, треті особи
Державний заклад «Всеукраїнський
клінічний медико-реабілітаційний
кардіохірургічний центр Міністерства
охорони здоров»я України», ОСОБА_2,
Міністерство енергетики та вугільної
промисловості України про визнання
наказу незаконним, поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року позивач
ОСОБА_1 звернувся з позовом до
Міністерства охорони здоров»я України
і просив винести рішення, яким: визнати
незаконним наказ №223-о від 8.11.2013 року
про звільнення його з роботи за п.8
ч.1ст.40 КЗпП; поновити позивача на
посаді головного лікаря державного
закладу «Клінічна лікарня
Міністерства охорони здоров»я
України»; стягнути на свою користь з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу на час поновлення
на роботі, а також відшкодувати
моральну шкоду у сумі 1 грн.

Послався на те, що він був звільнений з
роботи в період відпустки та
тимчасової непрацездатності, а також
його звільнення не погоджене з головою
Київської міської державної
адміністрації та без погодження з
Міністерством енергетики та вугільної
промисловості України, як
правонаступника Державного комітету
нафтової, газової та нафтопереробної
промисловості, що вимагається Указом
Президента України за №307/2013 від 24.05.2013
року «Про заходи щодо забезпечення
здійснення місцевими державними
адміністраціями виконавчої влади на
відповідальній території».

Рішенням Печерського районного суду
м.Києва від 23 грудня 2013 року у позові
відмовлено /а.с.150-152/.

Відмовляючи у позові, суд виходив з
того, що звільнення позивача з роботи
здійснене з дотриманням вимог чинного
трудового законодавства.

В поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_1 просить скасувати рішення
Печерського районного суду м.Києва від
23 грудня 2013 року, як постановлене на
неповно з"ясованих обставинах з
порушенням вимог матеріального та
процесуального права і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов
/а.с.157-161/.

Скаржник послався на те, що судом
не враховані аргументи позивача,
викладені в позовній заяві.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення сторін, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу належить
відхилити, а рішення залишити без змін
з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи і
таке встановлено судом, 9.11.2012 року між
ОСОБА_1 та Міністерством охорони
здоров»я України укладено трудовий
контракт за №667, відповідно до умов
якого, позивача призначено на посаду
головного лікаря Державного закладу
«Клінічна лікарня Міністерства
охорони здоров»я України» терміном на
один рік до 9.11.2013 року /а.с.4-13/.

Пунктом 5.2. трудового договору,
передбачено, що спори між сторонами
вирішуються у порядку, встановленому
законодавством.

А, згідно до п.6.2.1. цей контракт
припиняється після закінчення терміну
дії цього контракту.

При цьому, судом встановлено, що
в трудовому договорі не передбачене
попереднє повідомлення стороною, яка
не бажає продовжувати договір після
закінчення строку його дії, іншої
сторони.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП
підставою припинення трудового
договору є закінчення строку (пункти 2 і
3 ст.23), крім випадків, коли трудові
відносини фактично тривають і жодна зі
сторін не поставила вимогу про їх
припинення.

А, відповідно до п.8 ч.1 ст.36 КЗпП
підставою припинення трудового
договору є підстави, передбачені
контрактом.

Встановлено, що роботодавець
Міністерство охорони здоров»я України,
не бажаючи продовжувати дію трудового
контракту з позивачем, виніс наказ
№223-о від 8.11.2013 року про звільнення з
9.11.2013 року позивача ОСОБА_1 з посади
головного лікаря Державного закладу
«Клінічна лікарня Міністерства
охорони здоров»я України» у зв»язку з
закінченням строку дії контракту від
9.11.2012 року №667, відповідно до п.6.2.1.
контракту, згідно з п.2 ст.36 КЗпП/а.с.89/.

Копію указаного наказу надіслано
позивачу поштою за місцем проживання, у
зв»язку з відсутністю позивача на
роботі, також повідомлено про
можливість отримання трудової книжки у
відділі кадрів /а.с.91,82/.

Керівником Державного закладу
«Клінічна лікарня Міністерства
охорони здоров»я України» в подальшому
призначено третю особу ОСОБА_2.

Судом першої інстанції обґрунтовано не
враховані доводи позивача, що
звільнення його з роботи здійснене в
період тимчасової непрацездатності,
оскільки трудовим контрактом
припинення трудових відносин
сторонами визначене конкретною датою,
якою є дата закінчення чинності
трудового контракту - 9 листопада 2013
року.

Зазначаючи про незаконне звільнення
його роботи, позивач посилається, що
звільнення його з роботи здійснене з
недотриманням вимог Указу Президента
України за №307/2013 від 24.05.2013 року «Про
заходи щодо забезпечення здійснення
місцевими державними адміністраціями
виконавчої влади на відповідальній
території» в частині погодження
звільнення позивача з роботи з
місцевим органом виконавчої влади.

Відмовляючи в задоволенні позову,
судом першої інстанції враховані
вимоги Указу Президента України за
№307/2013 від 24.05.2013 року «Про заходи щодо
забезпечення здійснення місцевими
державними адміністраціями виконавчої
влади на відповідальній території» в
частині погодження звільнення
позивача з роботи з місцевим органом
виконавчої влади, що підтверджується
відповідним листом Голови Київської
міської державної адміністрації від
7.11.2013 року №001-1852 /а.с.133,134/.

Як слідує з матеріалів справи, за
письмовим зверненням від 30.10.2013 року за
№11.01-28/1258/33561 Міністра охорони здоров»я
України до Голови Київської міської
державної адміністрації, отримано
відповідь за №001-1852 від 7.11.2013 року за
підписом Голови Київської міської
державної адміністрації Попова О.П.,
згідно якої, погоджено звільнення
ОСОБА_1 з посади головного лікаря
Державного закладу «Клінічна лікарня
Міністерства охорони здоров»я
України» /а.с.132,134/.

Крім того, відхиляючи указаний довід
позивача, щодо його звільнення з
роботи, як керівника підприємства, що
безпосередньо підпорядковане
Міністерству охорони здоров»я України
без погодження з Київською міською
державною адміністрацією, колегія
суддів вважає, що питання звільнення з
роботи таких керівників не потребує
погодженням з місцевими державними
адміністраціями в разі звільнення
працівника по закінченні терміну
трудового контракту, підписаного
сторонами, тобто, за погодженням
сторін.

При цьому таке погодження, у
відповідності з вище зазначеним Указом
Президента України від 24.05.2013 року, на
який посилається позивач, на думку
колегії суддів може мати значення при
достроковому звільненні, тобто, до
закінчення чинності трудового
контракту, чи з будь-яких інших підстав
звільнення - за ініціативою
роботодавця.

Зазначений Указ Президента
України слід розглядати як гарантію
трудових прав працівників, але цей Указ
неправомірно поширювати на випадки,
коли працівник сам для себе у трудовому
контракті визначив термін виконання
ним своїх трудових обов»язків.

Також, суд вважає безпідставним
посилання позивача на відсутність
погодження щодо його звільнення з
Міністерством енергетики та вугільної
промисловості, як правонаступника
Державного комітету нафтової, газової
та нафтопереробної промисловості,
оскільки це Міністерство не є
уповноваженим органом призначати на
посади та звільняти з посад керівників
підприємств, що належать до сфери
управління Міністерства охорони
здоров»я України.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції постановлене на повно
з»ясованих обставинах з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права, а доводи, викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Печерського районного суду
м.Києва від 23 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді