АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7857/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/823/14
Головуючий у 1-й інстанції Литвиненко І.
Доповідач Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року м. Полтава Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Аапеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Петренка В.М., Акопян В.І.

при секретарі Цилюрик М.М,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Октябрського районного
суду м.Полтави від 21.10.2013 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення пені за прострочення зі
сплати аліментів.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1,
прохаючи суд стягнути з відповідача на
її користь неустойку за прострочення
зі сплати аліментів у сумі 33433 гривні.

В обґрунтування своїх позовних
вимог вказала, що з 25 листопада 1992 року
по 16 листопада 1999 року перебувала у
шлюбі з ОСОБА_1, який було розірвано. Від
шлюбу має дитину - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Октябрського районного суду
м.Полтави від 31 вересня 2011 року
відповідача ОСОБА_1 зобов»язано
щомісячно сплачувати на її користь
аліменти на утримання ОСОБА_3, як
повнолітньої дитини, що продовжує
навчання, в розмірі 1/6 частки з усіх
видів заробітку, починаючи стягнення з
13 квітня 2011 року і до закінчення
навчання - 30 червня 2014 року. Невиконання
відповідачем добровільно рішення
суду призвело до відкриття державним
виконавцем виконавчого провадження
про стягнення з ОСОБА_1 аліментів по
вказаному рішенню, а також накладено
арешт на майно та оголошено заборону на
його відчуження.

Станом на 01 жовтня 2012 року за
відповідачем утворилась
заборгованість зі сплати аліментів у
сумі 6089 грн. 92 коп.. Згідно з
підрахунками позивача, пеня за
прострочення зі сплати аліментів на її
користь на утримання ОСОБА_3 з суми у 6089
грн. 92 коп., станом на 9 червня 2013 року,
становить 33433 грн. Спираючись на норми
ст.196 СК України, прохала стягнути пеню
у цьому розмірі.

Заочним рішенням Октябрського
районного суду м.Полтави від 21 жовтня
2013 року позов задоволений:

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 33433 грн., як
неустойку(пеню) за прострочення зі
сплати аліментів.

Вирішено питання про судовий збір.

Не погодившись з заочним рішенням
суду ОСОБА_1 подав заяву про перегляд
заочного рішення. Зазначивши, що він -
ОСОБА_1 не з»явився в судове засідання
та не повідомив про причини неявки з
поважних причин, оскільки не був
належним чином повідомлений судом про
час та місце судового розгляду даної
справи та йому не було відомо, що дана
справа розглядається в суді, а сама
позивачка зазначила невірно його
адресу проживання в позові.

Ухвалою Октябрського районного
суду м.Полтави від 23 січня 2014 року
заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Вважаючи заочне рішення
Октябрського районного суду м.Полтави
незаконним ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, посилаючись на порушення судом
норм процесуального і матеріального
права, просить заочне рішення суду
першої інстанції скасувати, ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначив: що суд
першої інстанції при розгляді справи
не врахував той факт, що заборгованість
зі сплати аліментів виникла не з його
вини, а з вини самої позивачки, оскільки
вона надавала до органів ДВС
недостовірні відомості про
місцезнаходження боржника та
місцезнаходження підприємств де він
працював; судом не було враховано
матеріальний та сімейний стан
відповідача.

Колегія суддів, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь в справі, дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід задовольнити з
наступних підстав:

Відповідно до ст.307 ч.1 п.2, ст.309 ЦПК
України за результатами розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове по суті
заявлених вимог в разі неправильного
застосування судом матеріального
права.

Встановлено, що відповідно до рішення
Октябрського районного суду м.Полтави
від 31 вересня 2011 року відповідач
ОСОБА_1 зобов»язаний щомісячно
сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти
на утримання ОСОБА_3, як повнолітньої
дитини, що продовжує навчання, в
розмірі 1/6 частки з усіх видів
заробітку, починаючи стягнення з 13
квітня 2011 року і до закінчення
навчання - 30 червня 2014 року.

Як вбачається з матеріалів виконавчого
провадження, 21.02.2012 року виконавчий
лист був направлений на примусове
виконання до ВДВС Печерського РУЮ у м.
Києві. 23.02.2012 року державним виконавцем
ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві
винесено постанову про звернення
стягнення на заробітну плату боржника
та направлено за місцем роботи ОСОБА_1
до ТОВ «Кернел-Трейд» до виконання. В
зв'язку не виявленням ТОВ «
Кернел-Трейд» за адресою вказаною у
виконавчому листі, державним
виконавцем складено акт від 23.04.2012 року
та 04.05.2012 року винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження.
Заборгованість по сплаті аліментів,
станом на 01.05.2012 р., становила 16 054,67 грн.
(т.1 а.с.333).

20.06.2012 року на виконання до
Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ
надійшов вищевказаний виконавчий лист.
25.06.2012 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження. 24.07.2012 року у
зв'язку з тим що стягувачем було
офіційно повідомлено адресу
підприємства, державним виконавцем
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження( т.1 а.с.191) та
даний виконавчий лист направлено до
УДВС ГУЮ у м.Києві. (т.1 а.с.205).

10.10.2012 року виконавчий лист повернувся
до Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ
та державним виконавцем винесено
постанову про відновлення виконавчого
провадження. Направлено запити до БТІ,
ВРЕР, Держкомзему, інспекції
Держтехнагляду, Пенсійного Фонду
України, щодо виявлення належного
боржнику майна та джерел отримання
доходів.

Згідно листа начальника Октябрського
ВДВС Полтавського МУЮ заборгованість
по виконавчому листу № 2-3286/11 від 26.01.2012
року станом на 01.10.2012 рік становила
18319,67 грн.(т.1 а.с.208).

16.10.2012 року державним виконавцем
Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ
направлено єдиний виклик ОСОБА_1, для
вирішення питання щодо подальшої
сплати аліментів ( т.1 а.с. 206), а також
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження ( т.1 а.с.209).

06.11.2012 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до
Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ в
якій вказав, що від сплати аліментів не
ухиляється і не розуміє чому до сих пір
виконавчий лист не направлений за
місцем його постійної роботи для
виконання. Просив направити і
відрахувати аліменти за весь період з
моменту виникнення заборгованості (т.1
а.с.320).

12.11.2012 року державним виконавцем
Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження та
направлено до ВДВС Печерського РУЮ в
м.Києві (т.1 а.с.323).

22.07.2013 року в зв»язку з звільненням
боржника з займаної посади в ТОВ «
Кернел-Трейд» державним виконавцем
ВДВС Печерського РУЮ винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження та направлення
виконавчого листа для подальшого
виконання до Октябрського ВДВС
Полтавського МУЮ.(т.1 а.с.143).

Посилаючись на довідку - розрахунок
заборгованості по аліментам (т.1 а.с.13)
позивачка вирахувала пеню за
прострочення зі сплати аліментів на
утримання ОСОБА_3, з суми
заборгованості в розмірі 6089 грн. 92 коп.
станом на 9 червня 2013 року, пеня
становить - 33433 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
дослідив в судовому засіданні
матеріали виконавчого провадження за
виконавчим листом по сплаті аліментів,
та не врахував, що підтвердженням
відсутності вини можуть бути лише такі
обставини, за яких заборгованість
утворилася з незалежних від платника
аліментів причин, зокрема, подання
виконавчого листа до неналежного
відділу державної виконавчої служби та
не своєчасне повідомлення боржника про
наявність виконавчого листа на
виконанні, що відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції керувався ст.196 СК
України, виходив з того, що відповідач є
платником аліментів, який за рішенням
суду зобов»язаний сплачувати аліменти
на користь позивача, на утримання їх
спільної дитини. Однак, маючи час та
можливість виконувати зазначене
рішення суду, аліменти не сплачував,
внаслідок чого утворилась
заборгованість.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитися не
може з наступних підстав.

Згідно роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п.22 постанови від 15 травня 2006 року № 3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного Кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» передбачена ст.196
СК України відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покласти таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

З огляду на вище викладене
заборгованість зі сплати аліментів
виникла не з вини ОСОБА_1, а з вини
самої позивачки та державних
виконавців, оскільки позивачкою
невірно була вказана адреса місця
роботи боржника, а судові виконавці
лише один раз, майже через рік після
отримання виконавчого листа
викликали боржника.

У відповідності з ч.1 ст.196 СК
України при виникненні заборгованості
з вини особи, яка зобов'язана
сплачувати аліменти за рішенням суду,
одержувач аліментів має право на
стягнення неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Таким чином, передбачена ст. 196 СК
України відповідальність у виді сплати
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів настає лише за наявності
вини особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст.197 СК України суд
може повністю або частково звільнити
відповідача від сплати заборгованості
за аліментами, якщо вона виникла у
зв»язку з його тяжкою хворобою або
іншою обставиною, що має істотне
значення.

Під час розгляду справи суд першої
інстанції повинен був встановити
обставини, з якими закон пов'язує
можливість звільнення від
відповідальності платника аліментів
за прострочення їх сплати або
зменшення розміру неустойки.

У порушення вимог ст. 212 ЦПК
України, суд першої інстанції не взяв
до уваги, що у відповідача обов'язок
сплачувати аліменти виник з моменту
набуття рішенням про стягнення
аліментів законної сили, але
відповідач не був обізнаний про свій
обов'язок сплачувати аліменти та лише
після виклику державним виконавцем
Октябрського ДВС Полтавського МУЮ в
жовтні 2012 року (а.с.206) , в подальшому
сплачував аліменти.

Сам виконавчий лист позивачкою
подано до виконавчої служби на
примусове виконання з невірно
зазначеною адресою боржника, державні
виконавці при відкритті виконавчого
провадження не викликали чи не
повідомили боржника про дану дію. Лише
коли ОСОБА_1 дізнався про наявність
виконавчого листа щодо стягнення з
нього аліментів на утримання
повнолітньої дитини написав заяву (
а.с.320) з метою направлення даного
виконавчого листа за місцем своєї
роботи ТОВ « Кернел-Трейл», для
відрахування заробітної плати і
сплати аліментів за весь період
заборгованості. Аліменти на утримання
дитини відраховувалися за виконавчим
листом за місцем роботи боржника.

Як вбачається з матеріалів справи
та доводів апеляційної скарги, станом
на 01.01.2014 року заборгованість по сплаті
аліментів відсутня ( т.1 а.с.139).

Наведене дає підстави
обґрунтовано стверджувати, що відсутня
вина ОСОБА_1 як боржника у несплаті
аліментів на утримання повнолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За таких обставин, рішення суду
першої інстанції слід скасувати та
ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.2, ст.309 ч.1,
ст.316, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду
м.Полтави від 21 жовтня 2013 року
скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення пені за прострочення зі
сплати аліментів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
О.А. Лобов

Судді:
В.М. Петренко

В.І.Акопян

З оригіналом згідно

Суддя
О.А.Лобов