Справа №461/1322/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року

м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючої судді
Волоско І.Р.

при секретарі
Козак Т.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом визнання права
власності ,-

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом визнання права
власності, покликаючись на те, що 05.08.2008
року між позивачем та ОСОБА_2 було
укладено договір позики відповідно до
якого, відповідач отримав 485000,00 грн. з
місячною виплатою відсотків у розмірі
36% річних, з терміном повернення до
05.08.2011 року. Крім того, для забезпечення
виконання своїх зобов'язань по
договору позики ОСОБА_2, на підставі
договору іпотеки від 06.08.2008 року
передав позивачу в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 37,6 кв.м., з них
25,8 кв.м. - житлова. Відповідач не виконав
свої договірні зобов'язання, не
повернув суми основного боргу та
проценти від суми позики. У зв'язку із
порушенням відповідачем своїх
зобов'язань за договором позики,
забезпеченого іпотечним договором, у
позивача виникає право на звернення
стягнення на предмет іпотеки, в розмірі
вимог за договором позики, тобто на
суму 1 008 800,00 грн. Просить позов
задовольнити в повному обсязі та
стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, давши пояснення,
аналогічні викладеним у позовній
заяві. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти вимог позову не
заперечив та пояснив, що виконання
своїх зобов'язань стало неможливим
через важке матеріальне становище.

Заслухавши думку сторін, дослідивши
інші матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов слід задовольнити
повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05.08.2008 року між
ОСОБА_1 та відповідачем було укладено
договір позики посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, та
зареєстровано в реєстрі за №8500. Згідно
п.1 договору позики, позивач передав у
власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі
485 000,00 грн. з щомісячною виплатою
відсотків у розмірі 36% річних терміном
до 05 серпня 2011 року.

Відповідач не виконав свого
зобов'язання за договором позики,
своєчасно не повернувши зазначеної
грошової суми.

З огляду на наведену норму закону та
оцінюючи докази у їх сукупності, суд
приходить до висновку, що відповідач не
виконав свого зобов'язання згідно
договору позики, своєчасно не
повернувши грошової суми. Оскільки
зобов'язання повинні були бути
виконані до 05.08.2011 року, то з наступного
дня, відповідач є таким, що прострочив
виплату.

Таким чином, оскільки відповідач
ОСОБА_2 умов договору позики не виконав
то загальна сума заборгованості
відповідача перед позивачем за
договором позики складає 1 008 800,00 грн.

Згідно ст. 525, 526, ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Крім того, з метою забезпечення
виконання відповідачем взятого на себе
зобов'язання, 06.08.2008 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 укладено іпотечний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, та зареєстровано в
реєстрі за №8534.

Відповідно до п.2 договору іпотеки
відповідач передав ОСОБА_1 в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1, що складається з двох
житлових кімнат та кухні. Загальна
площа квартири 37,6 кв.м., з них 25,8 кв.м. -
житлова. Предмет іпотеки згідно п.3
договору іпотеки належить відповідачу
на праві приватної власності на
підставі Договору купівлі-продажу
квартири, посвідченого 28.12.2005 року
ОСОБА_4, приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу, за реєстровим №3029, та
зареєстрованого 26.01.2006 року ОКП ЛОР
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» в електронному
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно, реєстраційний номер: 13319000, про що
26.01.2006 року виданий Витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №9672011 на бланку серії СВУ №722235.

Відповідно до чинного законодавства
України, а саме ч.З ст. 33 ЗУ «Про
іпотеку» звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Частина 1 статті 37 ЗУ «Про іпотеку»
вказує на те, що іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що
іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за вартістю,
визначеною на момент такого набуття на
підставі оцінки предмета іпотеки
суб'єктом оціночної діяльності. У разі
набуття права власності на предмет
іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний
відшкодувати іпотекодавцю перевищення
90 відсотків вартості предмета іпотеки
над розміром забезпечених іпотекою
вимог іпотекодержателя.

Як вбачається із звіту про оцінку
майна, ринкова вартість квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до абз.4 пункту 4 Постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012
року правила статті 114 ЦПК про виключну
підсудність застосовуються до позовів,
що виникають із приводу нерухомого
майна (наприклад, звернення стягнення
на нерухоме майно, передане в заставу
іпотечне майно, передача
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки, визнання договору
іпотеки недійсним тощо). А згідно п.37
цієї постанови невиконання вимог
частини першої статті 35 Закону України
"Про іпотеку" про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (частина третя статті 33 цього
Закону), оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

Згідно абзацу 2 пункту 42 цієї постанови
зазначено, що суд не може одночасно
звернути стягнення на предмет іпотеки
та стягнути суму заборгованості за
кредитним договором. У такому випадку
суд має зазначити в резолютивній
частині рішення лише про звернення
стягнення на предмет іпотеки із
зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація, коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця з урахуванням положення
статті 11 Закону України "Про іпотеку "
(або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Дані обставини справи стверджуються
також іншими матеріалами справи які не
викликають сумніву у їх об'єктивності.

Таким чином, оцінюючи докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позову знайшли своє
ствердження в судовому засіданні, а
тому підлягають до задоволення.

Судові витрати у справі підлягають
стягненню з відповідача у повному
розмірі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 169, 212-216, 218 ЦПК
України, ст.ст. 526, 530, 625, 651, 653, 654, 1046-1052, 1166
ЦК України, Законом України "Про
іпотеку" суд , -

В И Р І Ш И В :

позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер: НОМЕР_1), право власності на
квартиру АДРЕСА_1, звернувши стягнення
на предмет іпотеки згідно іпотечного
договору від 06.08.2008 року, посвідченого
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
та зареєстрованого в реєстрі за №8534,
шляхом набуття іпотекодержателем
права власності на предмет іпотеки в
рахунок стягнення заборгованості з
ОСОБА_2, (ідентифікаційний номер:
НОМЕР_2), на користь ОСОБА_1 за договором
позики від 05.08.2008 року, в розмірі 1 008 800,00
грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
3654,00 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
І.Р.Волоско.