Єдиний унікальний номер 244/456/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/3628/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого
Маширо О.П.

суддів Баркова
В.М., Зайцевої С.А.

при секретарі
Сачко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
по апеляції комунального підприємства
«Сніжнеміськспецтранс» на рішення
Сніжнянського міського суду від 17
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до комунального підприємства
«Сніжнеміськспецтранс» про стягнення
вихідної допомоги, середнього
заробітку за час затримки повного
розрахунку, моральної шкоди,

у с т а н о в и в :

До апеляційного суду звернувся
представник комунального підприємства
з апеляційною скаргою на рішення суду,
яким позовні вимоги ОСОБА_1 були
задоволені частково: суд стягнув з
підприємства на користь позивача
вихідну допомогу при звільненні у сумі
18 887 грн. 88 коп., середній заробіток за
час затримки розрахунку у сумі 18 000 грн.
та моральну шкоду у сумі 1 000 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що
позивач працював на підприємстві
головним інженером з 14 жовтня 2010 року
по 29 листопада 2013 року, звільнившись за
власним бажанням у зв»язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати.

Оскільки при звільненні з позивачем не
був проведений повний розрахунок, а
саме: не виплачена вихідна допомога,
суд першої інстанції стягнув вихідну
допомогу, а також середній заробіток за
час затримки повного розрахунку та
моральну шкоду.

В апеляційній скарзі представник
відповідача просить рішення суду
скасувати та відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні його вимог, оскільки
вважає, що рішення суду є незаконним,
таким, що ухвалене з порушенням вимог
матеріального і процесуального права.

Так, на думку апелянта суд першої
інстанції вийшов за межі позовних
вимог та не прийняв до уваги, що позивач
просив стягнути середній заробіток за
час затримки виплати конкретної суми
заробітної плати, яка була сплачена
йому ще до звернення з позовом до суду.

Натомість суд стягнув середній
заробіток за час затримки розрахунку,
тоді як таке питання ОСОБА_1 не ставив.

Крім того, суд лишив поза увагою той
факт, що позивач, коли просив стягнути
середній заробіток та моральну шкоду,
не вказав, на чию користь слід провести
такі стягнення.

Суд першої інстанції неправильно
розрахував середній заробіток за час
затримки виплати позивачеві
заробітної плати, оскільки фактична
затримка становить 26 днів, тоді
середній заробіток становитиме 7 520 грн.
24 коп.

Крім того, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що на час
звільнення позивача з роботи він
виконував обов»язки директора
підприємства, тому за наказом звільнив
сам себе, оскільки у наказі вказано про
звільнення головного інженера ОСОБА_1,
а підписав наказ в.о. директора ОСОБА_1.

Насправді під час виконання позивачем
обов»язків директора комунального
підприємства через порушення саме ним
законодавства про оплату праці і
виникла заборгованість по заробітній
платі не тільки у позивача, а й у всього
трудового колективу.

Крім того, позивач був звільнений 29
листопада 2013 року з посади головного
інженера, тоді як на цей час він був
виконуючим обов»язки директора
підприємства.

Заслухавши пояснення представника
апелянта, дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, рішення суду
залишити без змін, з таких підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим,
тобто ухваленим у відповідності до
вимог процесуального судочинства на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На думку апеляційного суду оскаржуване
судове рішення відповідає вимогам
процесуального і матеріального закону,
тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції всебічно, повно і об"єктивно
дослідив надані сторонами докази,
правильно встановив фактичні
обставини справи та зробив правильні
правові висновки про те, що вимоги
позивача ґрунтуються на законі.

У рішенні наведені відповідні мотиви, з
яких він його ухвалив. Ці мотиви не
суперечать закону та не спростовуються
доводами скарги.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач з 14 жовтня 2010 року був
прийнятий на роботу до комунального
підприємства «Сніжнеміськспецтранс»
на посаду головного інженера (а.с.4-5).

Наказом № 88-к від 29 листопада 2013 року
ОСОБА_1 бук звільнений з роботи за ст.38
КЗпП України за власним бажанням у
зв»язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати (а.с.6).

Той факт, що заробітна плата дійсно
сплачувалась несвоєчасно, через що
утворилась заборгованість, підтвердив
і представник комунального
підприємства.

Апеляційний суд не може прийняти
доводи апеляційної скарги про те, що
заборгованість по заробітній платі
утворилась через погіршення
економічної ситуації на підприємстві
саме у той час, коли позивач керував
комунальним підприємством, виконував
обов»язки директора, тобто з його вини,
оскільки справа не містить ніяких
належних та допустимих доказів на
підтвердження такої вини позивача.

За таких обставин висновок суду першої
інстанції про стягнення з відповідача
на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги у
розмірі тримісячного середнього
заробітку відповідає вимогам ст.44 КЗпП
України, тому рішення суду в цій
частині є підставним та обґрунтованим.

В апеляційній скарзі представник
підприємства, не погодившись з
розміром середнього заробітку за час
затримки розрахунку, вказав, що таке
нарахування слід проводити за 26 днів,
тобто до дня виплати позивачеві
заборгованості по заробітній платі.

Натомість апеляційний суд вважає, що з
таким доводом скарги погодитись не
можна, оскільки як на час звернення з
даним позовом до суду, так і на час
ухвалення судового рішення повний
розрахунок з позивачем проведений не
був, як того вимагає правова норма ст.116
КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 не була
сплачена вихідна допомога.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду
і в частині задоволення вимог позивача
про часткове відшкодування моральної
шкоди також відповідає вимогам закону,
оскільки несвоєчасним розрахунком з
позивачем при звільненні з роботи йому
дійсно була спричинена моральна шкода,
тому у відповідності до вимог ст.237-1
КЗпП України суд першої інстанції
частково задовольнив позовні вимоги
ОСОБА_1 і в цій частині позовних вимог.

Усі інші доводи апеляційної скарги
також були предметом дослідження у
суді, на правильність висновків суду
вони не впливають та зроблених судом
висновків не спростовують, тому
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити як безпідставну,
рішення суду як таке, що відповідає
вимогам закону, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу комунального
підприємства «Сніжнеміськспецтранс»
відхилити.

Рішення Сніжнянського міського суду
від 17 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий:

Судді: