Справа № 161/5523/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Плахтій І.Б. Провадження №
22-ц/773/642/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Подолюка В.А., Киці С.І.

при секретарі Захаровій Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк», товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» про визнання недійсним
договору поруки за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 25 лютого 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 25 лютого 2014
року позов ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору поруки задоволено
частково.

Визнано недійсним договір поруки
№ 170/2ф від 24 липня 2007 року між
Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком
(закрите акціонерне товариство) та
ОСОБА_1.

Вирішено питання щодо стягнення
судового збору та витрат на проведення
експертизи.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним
рішенням, товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» подало апеляційну скаргу,
покликаючись неправильне застосування
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просило рішення
скасувати та ухвалити нове, яким позов
залишити без задоволення.

Сторони в дане судове
засідання не з'явилися, хоча належним
чином були повідомлені про час і місце
розгляду справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін з наступних
підстав.

Частиною 3 ст. 203 цього Кодексу
передбачено, що волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені,
зокрема, частиною третьою статті 203
цього Кодексу.

Судом встановлено, що 24 липня 2007 року
між Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком
(закрите акціонерне товариство),
правонаступником якого є ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та
відповідачем ОСОБА_1 В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором № 170/ф від 24.07.2007 року
укладеного між Акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком (закрите акціонерне товариство)
та ОСОБА_2, існує договір поруки № 170/2ф
(а.с.50,51), відповідно до якого ОСОБА_1
поручився перед кредитором за
своєчасне та повне виконання,
боржником ОСОБА_2, зобов'язання за
кредитним договором. У разі порушення
боржником зобов'язання за кредитним
договором боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 28 березня 2013 року звернувся до
суду з позовом про визнання недійсним
договору поруки № 170/2ф від 24 липня 2007
року, укладеного між Акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком як юридичними особами та ним як
фізичною особою, посилаючись на те, що
даний договір укладений з порушенням
вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, щодо
волевиявлення учасника правочину,
оскільки цей договір ним не
підписувався.

В силу з ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України одним із
способів волевиявлення сторін є
укладення правочину в письмовій формі.

Дана обставина підтверджується
висновком судової почеркознавчої
експертизи № 1127 від 10 січня 2014 року, де
встановлено, що підпис на договорі
поруки № 170/2ф від 24 липня 2007 року,
сторонами якого є Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк (закрите акціонерне товариство) та
ОСОБА_1, в розділі «юридичні реквізити
сторін» в графі «Поручитель»,
виконаний не ОСОБА_1, а іншою особо.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається,
що заяви про застосування судом строку
позовної давності сторони у спорі не
подавали, а тому підстав для відмови в
позові у зв'язку з пропуском строку
позовної давності немає.

Крім того, твердження позивача
ОСОБА_1 про те, що про оспорюваний
договір поруки йому стало відомо з
жовтня 2012 року, коли він звернувся за
роз'ясненням до Державної виконавчої
служби Ратнівського РУЮ, оскільки з
вересня 2012 року з його заробітної плати
проводилися відрахування на виконання
рішення суду про стягнення з основного
боржника та з нього заборгованості за
кредитним договором, нічим не
спростовано. Як убачається з копії
постанови виконавчої служби
Ратнівського РУЮ ВП №31749387, постанову
про звернення стягнення на доходи
позивача було винесено 20 серпня 2012 року
на виконання заочного рішення
Ратнівського районного суду
Волинської області від 14 вересня 2009
року про стягнення кредитної
заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Інші наведені в апеляційній скарзі
доводи були предметом дослідження
судом першої інстанції і не
спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування оскарженого судового
рішення, яке постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 25 лютого 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: