інстанції Дубас Т.В.Провадження №
22-ц/780/2170/14 Доповідач у 2
інстанції ФінагєєвКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

08 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 05
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року позивач
звернувся до суду з позовом та просив
стягнути з відповідача основний борг у
сумі 30 000 грн., 3 % річних у сумі 293 грн. 42
коп. та 180 грн. 24 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що 09 серпня 2009 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2
позику у сумі 30 000 грн., яка за
домовленістю сторін була перерахована
дружині відповідача ОСОБА_3, що
підтверджується заявою про переказ
готівки фізичними особами. Постановою
про відмову в порушенні кримінальної
справи встановлено, що відповідач
визнав факт отримання коштів. Позивач
направляв відповідачу вимогу про
повернення боргу, однак станом на 23.12.2013
року ОСОБА_2 позику не повернув.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 05
лютого 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у
задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції через невідповідність
висновків суду обставинам справи та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити. В обґрунтування доводів
апеляційної скарги зазначає, що факт
отримання відповідачем коштів у позику
підтверджується постановою про
відмову в порушенні кримінальної
справи. Однак, суд першої інстанції не
звернув увагу на зазначену обставину.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно
заяви про переказ готівки фізичними
особами ОСОБА_1 переказав ОСОБА_3 кошти
у розмірі 30 000 грн.

Постановою сектору КР Київського РВ
ХМУ ГУМВС України в Харківській
області від 10 травня 2012 року ОСОБА_1
відмовлено у порушенні кримінальної
справи стосовно заволодіння ОСОБА_2
майном позивача шляхом обману та
зловживання довірою.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
надав доказів того, що грошові кошти
передавалися саме ОСОБА_2 Боргова
розписка позивачем не надавалася.

Колегія суддів погоджується по
суті з висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання, виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення боргу за договором позики,
ОСОБА_1 не надав жодних доказів того, що
такий договір з відповідачем
укладався.

Позивач зазначає, що передача коштів
була здійснена шляхом їх перерахування
на рахунок дружини відповідача ОСОБА_3,
що підтверджується заявою про переказ
готівки фізичними особами. Однак,
зазначена заява не підтверджує того, що
кошти у сумі 30 000 грн. були надані у
позику відповідачеві. Будь-які
письмові докази, які підтверджують
укладення договору позики між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 відсутні.

Посилання апелянта на постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи, в якій відповідач визнав факт
отримання коштів є безпідставними,
оскільки зазначена постанова не є
належним та допустимим доказом
отримання коштів ОСОБА_2 у ОСОБА_1.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції відповідають фактичним
обставинам справи та ґрунтуються на
наявних у справі доказах, доводи
апеляційної скарги зазначених
висновків не спростовують, а відтак
вимоги апеляційної скарги задоволені
бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 05
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.