Номер провадження 2/404/508/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року Кіровський районний
суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді -
Бершадської О.В.

при секретарі -
Вітохіній
Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення грошових
коштів , -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року позивач
звернувся в суд із позовом, яким
просить стягнути солідарно із
відповідачів грошові кошти в сумі 63
507 грн. та понесені ним судові витрати.
Вимоги мотивує тим, що 07.06.2013 року ним,
ОСОБА_1 було надано відповідачу
ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 63 570 грн.
за придбання автомобіля Volkswagen Passat B 5,
1997 року випуску , державний номер
НОМЕР_1. На підтвердження отримання
коштів, останній надав розписку від
07.06.13 року згідно якої він отримав
кошти за автомобіль , та про що
відповідач ОСОБА_3 поставив свій
підпис. Надалі, відповідач ОСОБА_3
обманним шляхом заволодів
автомобілем та до даного часу не
передав йому автомобіль. 06.08.13 року
він, позивач, дізнався, що спірний
автомобіль зареєстровано на
відповідача ОСОБА_3 та перепродано
невідомим йому особам. Вважає, що
оскільки договір між ним та
відповідачем ОСОБА_2 є не укладеним,
останній отримав від нього грошові
кошти, про що свідчить розписка, а
відповідач ОСОБА_3 зареєстрував його
на своє ім»я, та став власником
автомобіля, то кошті які він сплатив
відповідачами було отримано без
достатньої правої підстави, а тому
вони підлягають поверненню.

В судовому засіданні позивач,
його представник вимоги підтримали,
просили задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в суді позов
не визнав, вказав, що він
безпідставний, необґрунтований. Кошти
за автомобіль, які він отримав від
позивача були передані власнику
автомобіля.

Відповідач ОСОБА_3 та його
представник в суді позовні вимоги
також не визнали, вказали на їх
безпідставність.

Свідок ОСОБА_4 який допитувався
судом за клопотанням відповідачів в
судовому засіданні 05.03.2014 року
пояснив, що позивача до нього
приводив ОСОБА_3 та повідомив, що
ОСОБА_1 має намір придбати у нього
автомобіль. Через деякий час ОСОБА_3
попрохав його зняти автомобіль з
обліку для переоформлення. Кошти
йому за автомобіль в сумі 7800 доларів
США передавав ОСОБА_2, позивача він
більше не бачив.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників , свідків, вивчивши
матеріали справи , суд приходить до
висновку щодо часткового задоволення
позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України,
правочин фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує двадцять і більше
разів розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу,
належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Відповідно ч.1 ст.655 ЦК за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Постанова Кабінету Міністрів
України №1388 від 07.09.1998 року "Про
затвердження Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів,напівпричепів та мотоколясок"
свідчить, що договори купівлі-продажу
автомобілів підлягають обов'язковій
державній реєстрації.

Згідно ч.1 ст.210 ЦК України
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Судом встановлено, що 07 червня 2013
року між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_2 укладено договір
купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Passat B
5, 1997 року випуску , державний номер
НОМЕР_1, згідно якого ОСОБА_2 отримав
від ОСОБА_1 63 570 грн. продажу
автомобіля марки Volkswagen Passat B 5, 1997 року
випуску , державний номер НОМЕР_1. Суму
отримав в повному об»ємі, претензій
не має. Автомобіль в розшуку, під
арестом не знаходиться . Свідок ОСОБА_3
передачу коштів засвідчив( а.с. 36) .

Згідно відомостей Інформаційної
системи ДАІ, спірний автомобіль
06.08.2013 року було оформлено на ОСОБА_3 (
а.с. 38, 45). Надалі 10.08.2013 року власником
автомобіля став ОСОБА_5 ( а.с 39).

20.08.2013 року позивач звернувся до
правоохоронних органів із заявою щодо
незаконного заволодіння автомобіля
Volkswagen Passat B 5, 1997 року випуску ,
державний номер НОМЕР_1 ( а.с. 37,44).

Зі слів позивача, кошти за
автомобіль отримав ОСОБА_2, а
незаконно ним заволодів ОСОБА_3 на
даний період йому не передано ні
автомобіль , не повернуто ні кошти .
Спірним автомобілем користується
інша особа.

Наведені обставини свідчать, що
між позивачем та відповідачем ОСОБА_2
було укладено договір купівлі-
продажу автомобіля, проте його
укладено у простій письмовій
формі(розписка) та не проведено
перереєстрацію автомобіля, а оскільки
остання є обов'язковою та саме з
моменту перереєстрації договір є
укладеним, суд вважає, що вказаний
договір є неукладеним, а тому не
створює у сторін прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст.1212 ч. 1,3 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:
повернення виконаного за недійсним
правочином; витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні;
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, враховуючи, що
договір між позивачем та відповідачем
ОСОБА_2 є неукладеним, проте останній
отримав від позивача 63 570 грн., що
підтверджує оригінал розписки, та не
спростовує сам відповідач, суд вважає,
що вказані кошти отримано без
достатньої правової підстави, а тому
вони підлягають поверненню.

Статтями 11, 60, 212 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи за зверненнями фізичних та
юридичних осіб в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів, кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини справи на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічного, повному і
об»єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних в справі доказів.

При цьому, суд відмовляє
позивачу у стягненні коштів
солідарно із ОСОБА_3, оскільки такі
вимоги є безпідставними , належним
відповідачем є саме ОСОБА_2, між яким
і виникли у позивача спірні
правовідносини.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України
суд стягує із ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 понесений судовий збір в
розмірі 635,70 грн.( а.с.1).

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст . 208, 210, 638, 655, 1212 ЦК
України, ст.ст. 3, 10,11, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення грошових
коштів -задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 ,
ідент. номер-НОМЕР_3 на користь
ОСОБА_1, ідент. номер- НОМЕР_2
грошові кошти в сумі - 63, 507 грн. та
635,70 грн. - внесеного судового збору.

У задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів- відмовити.

Апеляційна скарга на
рішення суду подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Кіровоградської області, через суд
першої інстанції.

Суддя Кіровського
О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда