Справа № 0417/5473/2012
Провадження 2/0202/53/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 квітня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючої судді: Слюсар Л.П.

при секретарі : Фісун К.П.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 в своїх
інтересах і в інтересах малолітньої
дитини ОСОБА_2 до Дніпропетровської
міської ради, Виконавчого комітету
Індустріальної районної у м.
Дніпропетровську ради про визнання
права на користування жилим
приміщенням, зустрічною позовною
заявою Виконавчого комітету
Індустріальної районної у м.
Дніпропетровську ради до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, треті особи Орган опіки та
піклування Індустріальної районної в
м. Дніпропетровську ради, прокурор
Індустріального району м.
Дніпропетровська про виселення без
надання іншого жилого приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

В березня 2012 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду в своїх інтересах і
в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2
до Дніпропетровської міської ради, в
якій просила визнати за нею та донькою
право проживання та користування жилим
приміщенням (квартирою), що розташована
за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою від 25 квітня 2012 року в якості
співвідповідача залучено Виконавчий
комітет Індустріальної районної у м.
Дніпропетровську ради.

В обґрунтування своїх вимог позивачка
посилалася на те, що вона з травня 2005
року постійно проживає за адресою
АДРЕСА_1 разом з неповнолітньою донькою
ОСОБА_2, та батьком ОСОБА_4. Позивачка та
донька переїхали в дану квартиру для
того, щоб доглядати за хворим батьком
ОСОБА_4, який є наймачем даного
житлового приміщення.

У червні 2005 року ОСОБА_4 видав
довіреність на ім'я позивачки, яка
надавала їй усі права представника для
проведення приватизації квартири, що
розташована за адресою АДРЕСА_1. Дана
довіреність, на думку позивачки,
підтверджує той факт, що ОСОБА_4 мав
намір приватизувати квартиру, щоб вона
перейшла у спадок дочці, тобто
позивачці, проте приватизація не була
закінчена у зв'язку зі скрутним
матеріальним становищем батька.

Доглядаючи за хворим батьком позивачка
фактично сама вела господарство та
сплачувала усі необхідні платежі від
імені батька.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_4 помер. В січні
2012 року позивачка неодноразово
зверталася з письмовою заявою про
реєстрацію місця проживання за адресою
АДРЕСА_1 до КЖЕП № 49, в усній формі їй
було відмовлено в видачі зразка заяви,
тоді позивачка написала дану заяву в
довільній формі, проте їй знову
відмовили в її прийнятті. Позивачка
надіслала поштою заяву про реєстрацію
місця проживання до КЖЕП № 49.

На момент подання позовної заяви
позивачка ніде не зареєстрована та не
має постійного місця проживання, у
зв'язку з чим змушена звернутися до
суду з позовною заявою про визнання за
нею та донькою право проживання та
користування жилим приміщенням
(квартирою), що розташована за адресою
АДРЕСА_1.

В червня 2012 року Виконавчим комітетом
Індустріальної районної у м.
Дніпропетровську ради подано
зустрічну позовну заявку про виселення
без надання іншого житлового
приміщення, яка під час розгляду справи
була уточнена. В обґрунтування
зустрічних позовних вимог Виконавчий
комітет зазначає наступне.

Квартира АДРЕСА_1 належить до
комунальної форми власності, тобто є
власністю територіальної громади
міста в особі Дніпропетровської
міської ради. Згідно ордеру № 30 серія 02
квартира була надана у користування
ОСОБА_4 складом сім'ї на 2 особи, на
підставі списків редакції газети
«Зоря», затверджених рішенням
Індустріального виконкому від 18.03.94 №
129.

28.02.2012 року на адресу Індустріальної
районної у м. Дніпропетровської ради
надійшов лист КВЖРЕП Індустріального
району від 23.04.2012 року № 49, в якому була
надана інформація про наявність
вільного житла станом на 23.04.2012 року.
Згідно списків, наданих КЖЕП № 49, у
зв'язку зі смертю наймача, а саме
громадянина ОСОБА_4 звільнилася
квартира, яка розташована за адресою
АДРЕСА_1.

Посадовими особами Виконкому з метою
здійснення державного контролю за
використанням і схоронністю житлового
фонду та його огляду було здійснено
вихід за вказаною адресою. Проте
обстежити та опечатати жиле приміщення
не виявилося можливим у зв'язку з тим,
що ним користуються невідомі особи.

Також, 13.04.2012 року на адресу Виконкому
надійшло звернення від КВЖРЕП
Індустріального району з проханням
допомогти у вирішенні питання щодо
примусового виселення мешканців
АДРЕСА_1, які самовільно знаходяться у
вищезазначеної квартирі.

Крім того, протягом всього часу наймач
ОСОБА_4, спочатку з дружиною, а потім
одноосібно був зареєстрований та
мешкав за адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_1
мешкала окремо у АДРЕСА_2. Після смерті
її батька у грудні 2011 року, позивачка
16.01.2012 року знялася з реєстрації за
місцем свого постійного проживання.

Позивачка не втрачала право на
користування зазначеним жилим
приміщенням та її право ніхто не
оскаржував. Особистий рахунок і до
теперішнього часу оформлений на її
ім'я. Також у вказаному жилому
приміщенні з 08.07.2005 року залишається
зареєстрованої її старша донька
ОСОБА_6.

Отже позивач за зустрічним позовом
вважає, що на момент подачі позову
ОСОБА_1 та її малолітня донька ОСОБА_2
забезпечені житлом і мають право на
користування квартирою АДРЕСА_2, за
ними не може бути визнано право
користування спірним приміщенням.
Просили суд: виселити ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 з
квартири АДРЕСА_1, без надання іншого
жилого приміщення.

Ухвалою суду від 12 липня 2012 року в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійні вимоги на стороні позивача
за основним позовом Орган опіки та
піклування Індустріальної районної у
м. Дніпропетровську ради та прокурора
Індустріального району м.
Дніпропетровська.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1,
яка діє в своїх інтересах та інтересах
малолітньої доньки ОСОБА_2 та її
представник позовну заяву підтримали
та наполягали на її задоволенні.
Заперечували проти задоволенні
зустрічної позовної заяви.

Представник відповідача
Дніпропетровської міської ради у
судовому засіданні просила відмовити у
задоволенні позовних вимог та
задовольнити зустрічну позовну заяву.

Представник відповідача за первісним
позовом та позивача за зустрічним
позовом Виконавчого комітету
Індустріальної районної у м.
Дніпропетровську ради просив
відмовити в задоволенні позову та
зустрічні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Вказала, що для задоволення первісного
позову взагалі відсутні правові
підстави, а докази на які посилається
позивач є неналежними та
недостовірними.

Представник третьої особи Органу опіки
та піклування Індустріальної районної
у м. Дніпропетровську ради просила суд
позовну заяву ОСОБА_1 вирішити
відповідно до чинного законодавства, в
задоволені зустрічної позовної заяви
просила відмовити.

Свідок ОСОБА_8, сусідка, вказала що в
будинку АДРЕСА_14 проживає з 1968 року. В
квартирі АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_4 з
дружиною. Років шість тому до нього
переїхала позивачка і вони вели
спільне господарство. ОСОБА_4 хворів
та погано себе почував.

Свідок ОСОБА_9, сусідка проживає в
квартирі АДРЕСА_16 з 2003 року, знає
позивачку з 2005 року. Вказала, що в неї
онука такого віку, як у позивачки
донька. Дійсно позивачка проживала з
батьком та доглядала його та вела з ним
спільне господарство.

Свідок ОСОБА_10, сусідка, проживає в
АДРЕСА_17, вказала, що знає позивачку
років шість. В гостях не була.

Свідок ОСОБА_11, сусідка, вказала що
проживає в будинку з 1968 року, а ОСОБА_4
знала з часу його вселення. Позивачку
ОСОБА_1 знає десь з 2005-2006 року. Вона
проживає в квартирі з дитиною, часто
бачить як вона йде на роботу. ОСОБА_4
останній час хворів. В гостях ніколи не
була.

Свідок ОСОБА_12, сусід проживає в
квартирі АДРЕСА_18, вказав що знає
ОСОБА_1 біля 7 років і вона проживала
разом з батьком. Як сусід допомагав
ремонтувати крани. Позивачка проживає
разом з донькою в неї є ще одна донька,
яка проживає в м. Новомосковськ.

Свідок ОСОБА_13, подруга позивачки.
Розповіла, що знає позивачку з 2006 року
вони разом працювали на М'ясній
фабриці. Вона проживала в квартирі на
пр. Г. Правди. Була у всіх кімнатах
квартири. Дідусь скручував крани тому
вони текли і їх постійно ремонтували.
В квартирі ставили нові вхідні двері
до смерті ОСОБА_4. Наталія проживала
разом з батьком, він хворів та погано
пересувався.

Свідок ОСОБА_14, сусідка позивачки по
вул. К. Цеткін, розповіла, що процес
купівлі будинку по вул. К. Цеткін тривав
біля двох років. Вона проживала в
квартирі АДРЕСА_19. В квартирі АДРЕСА_20
все розкрадено, немає лічильників,
кранів, квартира пуста та зруйнована.
Все це відбулося в 2004 році. Будинком
ніхто не займався. Як відбулося перехід
права власності на квартиру позивачки
вона не знає. В квартиру надходять
повідомлення про борги за газ, та
кредит. Хто був зареєстрований в
будинку вона не знає. Квартира вільна
та ніким не занята.

Свідок ОСОБА_15, сусідка, вказала, що в
будинку АДРЕСА_1 вона проживає з 1968
року. Її ніхто із працівників міліції
ніколи не опитував. В квартирі АДРЕСА_1
проживав чоловік похилого віку.

Суд, вислухавши позивача,
представника позивача, представників
відповідачів, представника третьої
особи, прокурора, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовна заява за основним позовом
задоволенню не підлягає, зустрічна
позовна заява підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
ордеру № 30 серія 02 від 25.03.1994 року,
виданого на підставі рішення
Індустріального районного виконкому
№ 129 від 18.03.1994 року, ОСОБА_4 на підставі
списків редакції газети «Зоря» була
надана двокімнатна квартира АДРЕСА_1,
житловою площею 27,8 кв.м., на склад з двох
осіб: ОСОБА_4 - основний
квартиронаймач, дружина ОСОБА_16 ( а.с.
49,30-31).

ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_4 помер ( а.с.10).

Відповідно до повторного свідоцтва
про народження Серія НОМЕР_1, виданого
14 червня 2005 року Відділом реєстрації
актів цивільного стану по
Новомосковському району
Новомосковського управління юстиції
Дніпропетровської області, батьками
ОСОБА_1 є: батько ОСОБА_4, матір'ю
ОСОБА_18 ( а.с.7)

ОСОБА_1 20 лютого 1988 року зареєструвала
шлюб і її прізвище після одруження «
ОСОБА_1» ( а.с. 8).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9 року є донькою
ОСОБА_1 ( а.с.6).

Згідно довідки КЖЕП № 49 від 25.05.2012 року
№ 1890, в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані: основний
квартиронаймач - ОСОБА_4 (а.с. 53.)

Згідно листа КВЖЕРЕП Індустріального
району від 23.04.2012 року за №49 надана
інформація Індустріальній районні у м.
Дніпропетровську раді районному про
наявність вільного житла станом на
23.04.2012 року. Згідно списків, у зв'язку
зі смертю наймача, а саме громадянина
ОСОБА_4 звільнилась квартира, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.
64-68).

Як показав в судовому засіданні
представник Виконавчого комітету
Індустріальної районної у м.
Дніпропетровську ради ОСОБА_4
протягом всього часу, спочатку з
дружиною, а потім одноосібно був
зареєстрований і мешкав за спірною
адресою. Позивачка мешкала окремо в
АДРЕСА_2. Після смерті наймача у грудні
2011 року, позивачка 16.01.2012 року знялася з
реєстрації з місця постійного
проживання, що дало їй змогу
посилатися на це у позовній заяві
натякаючи буцімто на відсутність
житла.

Позивачка в судовому засіданні
вказувала на те, що в квартирі АДРЕСА_2
не проживала, оскільки в неї фактично
квартиру було забрано за борги, вона до
останнього мала надію повернути
квартиру, та проживала в АДРЕСА_21.

Відповідно до довідки КЖЕП №9 від
25.05.2012 року за №403 ОСОБА_1 була
зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 з
21.04.1998 року по 16.01.2012 року, виписана за
адресою АДРЕСА_1. В карточці ОСОБА_1
була вписана донька ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_10 року, яка також виписана
за вказаною адресою. Квартира
приватизована згідно рішення на
приватизацію №3239 від 22.10.1998 року на
ім'я ОСОБА_1 ( а.с. 51).

Згідно до довідки КЖЕП №9 від 08.11.2012
року за №1349 за адресою АДРЕСА_2
зареєстрована ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 з
08.07.2005 року ( а.с.121)

Відповідно до довідки КП ДМБТІ від
15.08.2012 року за №12910 згідно до даних
Реєстру прав власності на нерухоме
майно ( введеного в дію 01.02.2003)
відомості про реєстрацію права
власності на нерухоме майно за гр.
ОСОБА_1, ОСОБА_2 по м. Дніпропетровську (
зона обслуговування КП ДМБТІ) відсутні
( а.с.83 -89).

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 вересня 2001 року
за позовною заявою ОСОБА_19 до ОСОБА_1,
третя особа Відділ державної
виконавчої служби Жовтневого
районного управління юстиції м.
Дніпропетровська, про визнання права
власності і звільнення майна з під
арешту, визнано за ОСОБА_19 право
власності на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.ст. 15,30 Житлового
кодексу України виконком здійснює
обов'язки у межах своєї компетенції,
щодо управління та контролю за
використанням, схоронністю, житлового
фонду.

Згідно до ст.65 ЖК України наймач вправі
в установленому порядку вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб.

Особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сім'ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщення.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму
Верховного суду УРСР « Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового
кодексу України» від 12.07.1985 року №2, зі
змінами, вирішуючи спори про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з'ясувати, чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні, зокрема: чи
була письмова згода на це всіх членів
сім'ї наймача, чи прописані вони в
даному житловому приміщенні, чи було
це приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням. При цьому, як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України в п.15
Постанови від 1 листопада 1996 року №9 «
Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя», наявність
чи відсутність прописки сама по собі не
може бути підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилася
туди як член сім'ї наймача ( власника)
приміщення, або ж для відмови їй в
цьому.

Відповідно до ч.2 ст.116 ЖК України особи,
які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяються без надання їм
іншого жилого приміщення.

Суд не може вважати безперечними
фактами, які б вказували на проживання
позивача у спірній квартирі долучені
до справи документи (довідки,
квитанції, довіреність). Оскільки усі
дані щодо місця проживання дитини
ОСОБА_2, які вказані у довідках,
надаються установами на підставі заяви
батьків без будь - якого посилання на
документи, тобто виключно зі слів .

Довіреність, яка була надана наймачем
ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_1 також не вказує на
надання згоди на сумісне проживання, на
ведення спільного господарства або на
постійне місце проживання, а вказує
лише на намір здійснити приватизацію
житлового приміщення.

Щодо квитанцій про сплату комунальних
платежів, то нерегулярність таких
платежів (9 квитанцій за період з 2007 - 2011)
також вказує на той факт, що ніякого
тривалого спільного господарства у
позивача та наймача не було. На даний
час заборгованість тільки по
квартирній платі складає 2 858,88 грн.
(довідка КЖЕП № 49 від 25. 05.12 а.с. 52).

Суд не може прийняти як доказ показання
свідків, сусідів позивачки ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_15, оскільки свідчення сусідів
суперечливі, більшість із них навіть
ніколи не була в квартирі, та не
розмовляла з позивачкою, а бачили
ОСОБА_1, яка заходила чи виходила в
спірну квартиру, у якій проживав її
батько, що може свідчити про
виконання обов'язків позивачки до
свого батька, який був непрацездатним
та потребував матеріальної допомоги.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 знялася із місця своєї
реєстрації 16.01.2012 року після смерті
ОСОБА_4 Особовий рахунок і до
теперішнього часу оформлений на її
ім'я ( довідка КЖЕП №9 від 25.05.403). У
вказаному жилому приміщенні, з 08.07.2005
року залишається зареєстрованою її
старша донька ОСОБА_6. Як вказала свідок
ОСОБА_20, квартира АДРЕСА_2 та на даний
час ніким не займана.

Як вбачається із матеріалів справи з
заявою про реєстрацію місця
проживання за спірною адресою ОСОБА_1
звернулася після смерті батька
ІНФОРМАЦІЯ_11 року ( а.с.27.)

Таким чином, оцінюючи всі докази, які
були досліджені судом при розгляді
справи, у їх сукупності, та беручи до
уваги той факт, що за позивачкою та її
донькою зберігалося постійне місце
проживання в іншому жилому приміщенні,
суд не вбачає законних підстав для
визнання за нею та її донькою право на
користування жилим приміщенням
квартирою АДРЕСА_1. Та приходить до
висновку, що позовні вимоги позивача за
зустрічним позовом щодо виселення
відповідачів без надання іншого
житлового приміщення знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні та
є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України із
відповідачки підлягають стягненню на
користь Виконавчого комітету
Індустріальної районної у м.
Дніпропетровську ради судові витрати
по справі у розмірі 110 грн. 20 коп.

Керуючись: ст.ст.9,15,18,31,33,34,64,116, 156 ЖК
України, ст.ст.3,7,11, 15, 60,88,212-215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в
своїх інтересах і в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_2 -
відмовити.

Зустрічну позовну заяву Виконавчого
комітету Індустріальної районної у м.
Дніпропетровську ради - задовольнити.

Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 з квартири АДРЕСА_1,
без надання іншого житлового
приміщення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь
Виконавчого комітету Індустріальної
районної у м. Дніпропетровську ради
судові витрати по справі у розмірі 110
грн. 20 коп.

Повний текст виготовлено16.04.2014 року.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Індустріальний районний
суд шляхом подачі протягом десяти днів
з дня його проголошення апеляційної
скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Л.П.Слюсар