Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1944/14
Головуючий у 1 інстанції: Беспалько Т.Д.
Суддя-доповідач: Осоцький І.І.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 квітня 2014 року
м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів: Мануйлова Ю.С.,

Панкеєва О.В.,

При секретарі: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 11 березня 2014
року у справі за позовом прокурора
Вільнянського району в інтересах
органу, який уповноважений від імені
держави здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах -
Вільнянська районна державна
адміністрація Запорізької області до
ОСОБА_3, третя особа: відділ
Держземагенства у Вільнянському
районі Запорізької області про
розірвання договору оренди земельної
ділянки ( пасовища), -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року прокурор
Вільнянського району в інтересах
органу, який уповноважений від імені
держави здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах -
Вільнянська районна державна
адміністрація Запорізької області
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
третя особа: відділ Держземагенства у
Вільнянському районі Запорізької
області про розірвання договору оренди
земельної ділянки ( пасовища).

В обгрунтування позовних вимог
зазначив, що за результатами перевірки
встановлено, що ОСОБА_3 використовує
земельну ділянку площею 11,2696 га ( контур
поля 121), в тому числі пасовища - 11,2696 га,
загальною вартістю 30941 грн. 81 коп.,
відповідно до договору оренди, який
зареєстрований в ДП «Центр державного
земельного кадастру» Запорізької
регіональної філії за № 026 від
28.10.2010 року. Відповідно до умов договору
земельна ділянка передавалася ОСОБА_3
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
підставі розпорядження голови
Вільнянської районної державної
адміністрації від 08.09.2010 року за № 1112.

За час проведення перевірки
встановлений факт самовільного
відхилення від проекту землеустрою в
частині нецільового використання
земельної ділянки, на земельній
ділянці проведено обробіток грунту та
посів соняшнику.

За вказаним фактом 18.06.2013р. державним
інспектором сільського господарства в
Запорізькій області складено акт
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства, винесено припис від
20.06.2013р. № 000007/17, складено протокол про
адміністративне правопорушення від
20.06.2013р. № 00006/6 та винесено постанову
про накладання за ст.55 КУпАП
адміністративного стягнення на ОСОБА_3
від 20.06.2013р. у розмірі 170 грн.. Також
повторно проведено державним
інспектором сільського господарства в
Запорізькій області 15.08.2013р. обстеження
вищезазначеної земельної ділянки та
складено акт перевірки дотримання
вимог земельного законодавства № 38 та
внесено припис від 16.08.2013р.000022/22,
складено протокол про адміністративне
правопорушення від 15.08.2013р. № 00007/7 та
винесено постанову про накладення за
ст.55 КупАП на ОСОБА_3 від 16.08.2013р.
адміністративного стягнення у розмірі
170 грн.. Штрафи було сплачено.

Статею 1 Закону України « Про
землеустрій» визначено поняття
цільового використання земельної
ділянки за призначенням, визначеним на
підставі документації із землеустрою у
встановленому законодавством порядку.
Документація із землеустрою це
затверджені в установленому порядку
текстові та графічні матеріали, якими
регулюється використання та охорона
земель державної, комунальної та
приватної власності, а також матеріали
обстеження і розвідування земель.

Відповідно до Договору в оренду
передається земельна ділянка
сільськогосподарського призначення
для товарного сільськогосподарського
виробництва, що має код 2.1 відповідно до
УКЦВЗ. Натомість у документації із
землеустрою на підставі якої
визначається цільове використання
земельної ділянки зазначено код
цільового використання як 2.2 згідно
УКЦВЗ, тобто земельні ділянки для
ведення особистого підсобного
господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння і випасання
худоби.

Відповідно до п. 2 Розпорядження голови
районної державної адміністрації № 1112
від 08.09.2010 р. « Про затвердження
технічної документації із землеустрою
та передачу в оренду земельної ділянки
із земель не витребуваних земельних
часток ( паїв) ОСОБА_3» йому передано в
оренду земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
площею 11,2696 га пасовищ із земель не
витребуваних земельних часток ( паїв)
на території Люцернянської сільської
ради для ведення
товарно-сільськогосподарського
виробництва ( тобто земельна ділянка
має код 2.1 відповідно до УКЦВЗ, строком
на 20 років, до моменту витребування
громадянами своїх земельних ділянок (
паїв).

Згідно ст. 15 Закону України « Про оренду
землі» істотними умовами договору
оренди землі є умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду.

Позивач, враховуючи, що орендарем не
затверджено проект землеустрію в
частині нецільового використання
земельної ділянки і що цей договір
спричиняє істотну шкоду державі в
частині використання земельної
ділянки не за призначенням, визначеним
на підставі документації із
землеустрію, просив суд розірвати
договір оренди земельної ділянки
загальною площею 11, 2696 га. в тому числі
пасовища -11,2696 га вартістю 30941, 81 грн.,
укладеного між Вільнянською районною
державною адміністрацією Запорізької
області та ОСОБА_3 від 20.10.2010р..
Зобов'язати ОСОБА_3 повернути земельну
ділянку власнику землі - державі в
особі Вільнянської районної державної
адміністрації.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 11 березня 2014
року позов задоволено.

Розірвано договір оренди земельної
ділянки загальною площею 11, 2696 га. в
тому числі пасовища -11,2696 га вартістю
30941, 81 грн., укладеного між Вільнянською
районною державною адміністрацією
Запорізької області та ОСОБА_3 від
20.10.2010 року.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути земельну
ділянку загальною площею 11,2696 га, в тому
числі пасовища -11,2696 га вартістю 30941, 81
грн. власнику землі - державі в особі
Вільнянської районної державної
адміністрації.

На вказане рішення ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на незаконність та безпідставність
рішення суду першої інстанції, просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими.

Задовольняючи позов суд виходив
з того, що земельна ділянка, яка
знаходяться в оренді відповідача,
використовуються для ведення
особистого підсобного господарства, а
не для ведення товарного
сільскогосподарського виробництва,
тобто не за цільовим призначенням.

Дійшовши такого висновку, суд
також виходив з того, що земельна
ділянка виділялись орендарю для
товарного сільськогосподарського
виробництва за кодом 2.1 відповідно до
УКЦВЗ, а натомність у документації із
землеустрію на підстаів якої
визначається цільове використання
земельної ділянки зазначено код
цільового призначення як 2.2. згідно
УКЦВЗ, тобто - для ведення особистого
підсобного господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння і випас
худоби і це є відхиленням від проекту
землеустрою.

Однак такі висновки суду
матеріалами справи не доведено.

Всі землі України поділяються на
категорії за основним цільовим
призначенням.

Відповідно до частини першої
статті 19 Земельного кодексу України
розрізняють такі категорії земель: а)
землі сільськогосподарського
призначення; б) землі житлової та
громадської забудови; в) землі
природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення; г)
землі рекреаційного призначення; д)
землі оздоровчого призначення; е) землі
історико-культурного призначення; є)
землі лісогосподарського призначення;
ж) землі водного фонду; з) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Статтею 22 ЗК України землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.

З матеріалів справи вбачається, що
за п.1 договору оренди землі, укладеного
20.10.2010 року між Вільнянською районною
адміністрацією та ОСОБА_3 на підставі
розпорядження голови Вільнянської
районної державної адміністрації від
08.09.2010 року за № 1112 в оренду передається
земельна ділянка
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
пунктом 4 договору оренди землі
передбачено, що цільове призначення
переданою в оренду землі: землі
сільськогосподарського призначення.

18.06.2013р. державним інспектором
сільського господарства в Запорізькій
області складено акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства, винесено припис від
20.06.2013р. № 000007/17, складено протокол про
адміністративне правопорушення від
20.06.2013р. № 00006/6 та винесено постанову
про накладання адміністративного
стягнення за ст.55 КУпАП на ОСОБА_3 від
20.06.2013р. у розмірі 170 грн.. Також повторно
проведено державним інспектором
сільського господарства в Запорізькій
області 15.08.2013р. обстеження
вищезазначеної земельної ділянки та
складено акт перевірки дотримання
вимог земельного законодавства № 38 та
внесено припис від 16.08.2013р.000022/22,
складено протокол про адміністративне
правопорушення від 15.08.2013р. № 00007/7 та
винесено постанову про накладення за
ст.55 КУпАП на ОСОБА_3 від 16.08.2013р.
адміністративного стягнення у розмірі
170 грн.. Штрафи було сплачено.

Однак наведені докази не доводять,
що за час проведення перевірок
встановлено факт нецільового
використання земельної ділянки, а саме
того, що земельна ділянка
сількогосподарського призначення при
виращуванні на ній соняшнику, який
відноситься до сільськогодарською
культури використовувалася для
ведення особистого підсобного
господарства, а не для ведення
товарного сільскогосподарського
виробництва.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України
встановлено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Норми ст.1 Закону України „Про
сільськогосподарську кооперацію"
визначають за якими показниками
визначається факт використання
земельнї ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва та
для ведення особистого підсобного
господарства. А саме:

- сільськогосподарський
товаровиробник це фізична або юридична
особа незалежно від форми власності та
господарювання, в якої валовий дохід,
отриманий від операцій з реалізації
сількогосподарської продукції
власного виробництва та продуктів її
переработки, за наявності
сільгосподарських угідь(рілля,
сіножатій, пасовищ і багаторічних
насаджень тощо) та/або поголів"я
сільськогосподарських тварин у
власності, користуванні, в тому числі й
на умовах оренди, за попередній
звітний(податковий) рік перевищує 75 %
загальної суми валового доходу. Це
обмеження не поширюється на осіб, які
ведуть особисте селянське
господарство.

Отже вищескладені акти перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства, за якими встановлено
факт того, що орендар використовував
земельну ділянку при вирощуванні
сільськогосподарської культури -
соняшника для ведення особистого
підсобного господарства не є
допустимими доказами використання
орендарем земельної ділянки для
ведення особистого підсобного
господарства, бо не містять в собі
інформації щодо валового доходу від
операцій з реалізації
сількогосподарської
продукції(соняшника) та продуктів її
переработки, на підставі якої можливо
було прийти до такого висновку.

До того ж ОСОБА_3 до відповідальності
за використання земель не за цільовим
призначенням за статтею 53 КУпАП не
притягався.

Згідно зі статтею 141 ЗК України
однією із підстав припинення права
користування земельною ділянкою є
використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням, чого
матеріалами справи доведено не було.

Крім того згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК
України договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Матеріалами справи також не
доведено, у чому полягає шкода, завдана
позивачу вирощуванням орендарем
сільськогосподарської продукції, та
яким чином такі дії порушують чи
обмежують права орендодавця, чи є ці
порушення істотними, наслідком яких є
дострокове розірвання договору оренди
земельної ділянки.

Згідно ч.4 ст.22 ЗК України земельні
ділянки сільськогосподарського
призначення для ведення товарного
сількосподарського виробництва
використовуються до розроблених та
затверджених в установленому порядку
проектів землеустрію, що забезпечують
еколого-економічне обгрунування
сівозміни та впорядкування угідь і
передбачають заходи з охорони земель.

Матеріали справи свідчать, що
орендарем земельна ділянка
використовувалася без затвердження
проекту землеустрою, внаслідок чого
ОСОБА_3 було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст.55 КупАП(порушення правил
землеустрію) та що земельна ділянка
виділялись орендарю для товарного
сільськогосподарського виробництва за
кодом 2.1 відповідно до УКЦВЗ, а
натомність у документації із
землеустрію на підстаів якої
визначається цільове використання
земельної ділянки зазначено код
цільового призначення як 2.2. згідно
УКЦВЗ, тобто - для ведення особистого
підсобного господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння і випас
худоби.

Проте п.18 Перехідних положень до
Земельного Кодексу України
передбачено, що на період до 01 січня 2015
року вимоги ч.4 ст.22 цього Кодексу
поширюються лише на тих власників та
користувачів, які використовують
земельні ділянки сількогосподарского
призначення для ведення товарного
сількогосподарського виробництва
загальною площею більш як 100 гектарів.

За договором оренди землі ОСОБА_3
від 20 жовтня 2010 року Вільнянською
районною державною адміністрацією
Запорізької області на підставі
закону України „Про місцеві державні
адмінстрації" і розпорядження
Президента України від 21.04.2010 року за №
372/2010-рп, розпорядження голови
Вільнянської районної державної
адмінстрації № 112 від 08.09.2010року надана
у використування земельна ділянка
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
20 років площею лише - 11,2696 га. та з
затвердженням технічної документації
із землеустрію по встановленню меж
земельної ділянки з заначенням що її
код згідно УКЦВЗ: земля
сількогосподарського призначення.

Однак Наказом Державного комітету
України із земельних ресурсів № 548 від
23.07.2010 року „Про затвердження
Класифікації видів цільового
призначення земель", тобто на час
укладення договору оренди землі між
року між Вільнянською районною
адміністрацією та ОСОБА_3 було змінено
коди КВЦПЗ, які визначають поділ земель
на окремі види цільового призначення
та характеризують власний правовий
режим( п.п.1.2,1.3.1.4).

Отже мались інші коди видів
цільового призначення землі, ніш ті,
які заявлені в якості підстав для
задоволенні позову про нецільове
використання землі, а саме: щодо землі
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського використання:
КВЦПЗ - 01, КВЕД - 01 та інши коди щодо
землі сількогосподарського
призначення для ведення особистого
сількогосподарського господарства -
01.03.

Тому до 01.01.2015 року, що передбачено п.18
Перехідних Положень до ЗК України,
користування ОСОБА_3 земельною
ділянкою сільськогосподарського
призначення площею 11,2696 га для
вирощування соняшнику без
затвердження відповідного проєкту
землеустрію також не є підставою для
задоволення заявлених у справі
позовних вимог.

Таким чином колегія суддів у зв"язку
з недоведеністю підстав позову щодо
розірвання договору оренди земельної
ділянки та пов"язаних з цими вимогами
вимог щодо повернення цієї земельної
ділянки її власнику, скасовує судове
рішення про задоволення цих позовних
вимог і ухвалює нове судове рішення про
відмову у їх задоволенні.

Керуючись ст., ст. 307, 303, 313, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 11 березня 2014
року по цій справі скасувати і ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову прокурора Вільнянського району
в інтересах органу, який уповноважений
від імені держави здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах - Вільнянська районна
державна адміністрація Запорізької
області звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, третя особа: відділ
Держземагенства у Вільнянському
районі Запорізької області про
розірвання договору оренди земельної
ділянки ( пасовища).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте воно може
бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: