У Х В А Л А

07 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П., суддів:
Євтушенко О.І., Ступак О.В.,Попович О.В.,
Фаловської І.М.,розглянувши заяву
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 грудня 2013 року у справі за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_6 до ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9,
ОСОБА_10, про визнання права власності
на нерухоме майно; за зустрічним
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, треті особи
без самостійних вимог: ОСОБА_9, ОСОБА_10,
про визнання права спільної сумісної
власності на майно,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2011 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_6 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_8, треті
особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання за
нею як за приватним підприємцем права
власності на нерухоме майно - Ѕ частину
нежитлових будівель та споруд бази
відпочинку батьків з дітьми
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1. В
обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що з березня 1999 року є
фізичною
особою-підприємцем, з метою отримання
прибутку від підприємницької
діяльності в грудні 2004 року на підставі
договору купівлі-продажу за особисті
кошти (151048 грн.) придбала у власність
15/100 часток приміщень та споруд
дитячого оздоровчого табору
«ІНФОРМАЦІЯ_2», які в подальшому були
переобладнані в базу відпочинку
батьків з дітьми «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Відповідач ОСОБА_8 заявлений позов не
визнав та звернувся до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_6, треті
особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання 1/2
частини бази відпочинку батьків з
дітьми «ІНФОРМАЦІЯ_1» об»єктом
спільної сумісної власності, оскільки
база відпочинку була придбана ним з
колишньою дружиною ОСОБА_6 під час
перебування в зареєстрованому шлюбі за
спільні кошти. Зазначає, що при
укладанні договору купівлі-продажу 21
грудня 2004 року він надавав свою згоду
на придбання майна за спільні кошти,
укладений договір не містить будь-яких
посилань на те, що нерухомість придбана
фізичною особою-підприємцем і є її
особистою власністю. Оскільки ОСОБА_6
не визнає придбану в період шлюбу базу
відпочинку спільним майном та оспорює
його право власності на спільне майно,
просив визнати право спільної сумісної
власності на базу відпочинку батьків з
дітьми «ІНФОРМАЦІЯ_1» за ним та ОСОБА_6

Рішенням Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 14 травня 2012
року позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 задоволено.
Визнано за останньою право власності
на Ѕ частину нежитлових будівель та
споруд бази відпочинку батьків з
дітьми «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою:
АДРЕСА_1, що складається із: кафе Б-1 (361,0
кв. м), сушки - пральні В-1 (24,1 кв. м),
спального корпусу Г-1 (334,2 кв. м),
свердловини-водокачки М1-1 (17,8 кв. м),
спального корпуса О1-1 (222,5 кв. м),
спального корпусу Р1-1 (263,7 кв. м),
спального корпусу У1-1 (168,9 кв. м), навісу
для шашликів Ж, сауни Е1-1( 108.5 кв. м),
басейну Ф1, навісу-бар Я, огорожі
гуртожитку А-І (242, 2 кв. м),
фільтровально-насосної будівлі Д (34,8
кв. м), адміністративного корпусу Е-1 (90,2
кв. м), альтанки-3, альтанки-1, басейну-Ф.
Відмовлено ОСОБА_8 у задоволенні
зустрічного позову.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 21 червня 2012 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким відмовлено
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 у
задоволенні заявлених вимог.
Зустрічний позов ОСОБА_8 задоволено.
Визнано за ОСОБА_8 та ОСОБА_6 право
спільної сумісної власності на Ѕ
частину нежитлових будівель та споруд
бази відпочинку батьків з дітьми
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 грудня 2013 року
відхилено касаційну скаргу ОСОБА_9, а
рішення апеляційного суду Донецької
області від 21 червня 2012 року залишено
без змін.

У березні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 грудня 2013 року з
підстав неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
зокрема статей 57, 60, 61 СК України та ст. 52
ЦК України, що потягло ухвалення різних
за змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначеної
підстави подання заяви про перегляд
судових рішень заявник посилається на:

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України» (далі - постанова
Пленуму) під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Наведені заявником у вказаній заяві
доводи є необґрунтованими, оскільки в
рішенні Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 липня 2011 року
норми матеріального права, на які
посилається заявник, застосовувались у
справі, правовідносини в якій є
подібними, однак фактичні обставини
відрізняються від тих, що встановлені у
даній цивільній справі.

В п. 7 постанови Пленуму роз'яснено, що
прийняття касаційною інстанцією
ухвали про скасування судових рішень
судів нижчих інстанцій з передачею
справи на новий розгляд не означає
остаточного вирішення спору у справі.
Таким чином, на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 серпня 2012 року не може
здійснюватися посилання як на приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права.

Крім того, оскільки Постанова
Верховного Суду України від 02 жовтня 2013
року не є рішенням суду касаційної
інстанції, ухваленим по суті спору,
вона не може братися до уваги на
підтвердження підстав, установлених п.
1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Отже, заява представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 грудня 2013 року не містить
ознак, які згідно вимог ст. 355 ЦПК
України є підставами для перегляду
судових рішень.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до
ОСОБА_8, треті особи без самостійних
вимог: ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання
права власності на нерухоме майно; за
зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6,
треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, про
визнання права спільної сумісної
власності на майно, за заявою
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 грудня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
О.І. Євтушенко

О.В. Попович

О.В. Ступак

І.М. Фаловська