АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6192/2014 Головуючий у 1-й
інстанції: Сухомлінов С.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Левенця Б.Б.,

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 17 березня 2014 року у справі за
позовом Комунального підприємства
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району м. Києва» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 рокупредставник позивача
звернувся в суд із зазначеним позовом,
в якому просив стягнути з відповідача
на користь КП «Дирекція замовника з УЖГ
Дарницького району м. Києва»
заборгованість за житлово-комунальні
послуги у розмірі 4 096,89 грн. та вирішити
питання судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
відповідачу надаються
житлово-комунальні послуги, проте, у
зв'язку з нерегулярною сплатою за їх
використання утворилася
заборгованість.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 17 березня 2014 року - позов
задоволено.

Стягнуто на користь Комунального
підприємства «Дирекція замовника з
управління житловим господарством
Дарницького району м. Києва» з ОСОБА_1
4096,89 грн. заборгованості за
житлово-комунальні послуги.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на те,
що суд ухвалив його з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки не відповідають обставинам
справи та наявним в матеріалах справи
доказам.

Вказує на те, що він має персональну
захищеність щодо норми користування
загальною площею власної квартири. Але
не зважаючи на цей факт та на той факт,
що усі дані про пільги щодо нього
відомі, бухгалтерією ЖЕД-201
неправомірно застосовуються норми
пунктів В і Г постанови КМУ від 01 серпня
1996 р. № 879 «Про встановлення норм
користування житлово-комунальними
послугами громадянами, які мають
пільги щодо їх оплати».

Крім того, договірних відносин між ним
та ЖЕД-201 як доведений факт не існує.

В судовому засіданні апелянт скаргу
підтримав, просив її задовольнити з
вищевказаних підстав.

Представник позивача проти
апеляційної скарги заперечував, просив
рішення суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що відповідач, користуючись
житлово-комунальними послугами,
порушує зобов'язання щодо оплати за їх
надання.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно ст.20, 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» - розмір
плати за житлово-комунальні послуги, за
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій
розраховується і встановлюється,
виходячи з розміру затверджених
цін/тарифів та показань засобів обліку
або за нормами, затвердженими в
установленому порядку.

Відповідно до п.п.14,17 Правил
користування приміщеннями жилих
будинків і прибудинковими територіями,
плата використання теплової та
електричної енергії, газу, за
водопостачання і каналізацію та інші
послуги власниками квартири (будинків),
наймачами, орендарями вноситься за
затвердженими в установленому порядку
тарифу пізніше 10 числа наступного
місяця, якщо договором не встановлено
інші строки.

Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до договору
та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться й одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускаються.

Судом встановлено, що відповідач є
власником приватизованої квартири
АДРЕСА_1.

Позивач надає відповідачу
житлово-комунальні послуги, за які
останній вносить плату нерегулярно та
не в повному обсязі, у зв'язку з чим, з
квітня 2006 року по січень 2014 року
утворилася заборгованість у розмірі
4096,89 грн.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з розрахунком
заборгованості, оскільки він
відповідає вимогам закону, і
матеріалами справи чи наданими
відповідачем доказами не спростований.

Відповідно ст.ст.257,267 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того, ч. 1 ст. 264 ЦК України
визначено, що перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу іншого обов'язку.

Апеляційна інстанція погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачем не пропущений строк
позовної давності, оскільки, ОСОБА_1
частково сплачував за користування
комунальними послугами, у період з 2006
року по 2014 рік, а тому строк позовної
давності був перерваний, оскільки борг
визнавався.

Твердження апелянта в частині того, що
позивач не враховує надану йому
державою пільгу як інваліду
Чорнобильської катастрофи, є
безпідставними, оскільки нарахування
здійснюються позивачем у
відповідності до п. 11 ст. 20 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
що передбачає знижку 50 % в межах норм,
які прийняті Постановою KM України від
01.08.1996р. №879 зі змінами та доповненнями.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і на
суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 17 березня 2014 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді