Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1829/14
Головуючий у 1 інстанції: Кляшторний
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Свинаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 06 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 як
законного представника
неповнолітнього ОСОБА_4 про
встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, поділ спільного
майна, визнання права власності на
майно, стягнення витрат на лікування і
поховання спадкодавця та проведення
зарахування, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 як законного
представника неповнолітнього ОСОБА_4
про встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, поділ спільного
майна, визнання права власності на
майно, стягнення витрат на лікування і
поховання спадкодавця та проведення
зарахування.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 10 вересня 2012 року помер її
чоловік ОСОБА_5. Шлюб між ними був
зареєстрований 21.08.2012р., але з 10 серпня
2007 року вони жили однією сім'єю без
реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1.
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є
вона та неповнолітній син її чоловіка -
ОСОБА_4, які своєчасно звернулись з
заявою про прийняття спадщини до 6-ї
Запорізької державної нотаріальної
контори, зокрема, в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 звернулась із
заявою його мати - ОСОБА_3 До складу
спадщини, що відкрилась після смерті її
померлого чоловіка входять
транспортні засоби: ГАЗ-33021 СПГ
(вантажний фургон), № кузова НОМЕР_4, 1995
року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1;
АЗЛК-21412 № кузова НОМЕР_5, 1989 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2;
причіп бортовий ПР, номер шасі НОМЕР_6,
реєстраційний номер НОМЕР_3.

Як зазначає позивач, вказане майно було
придбано на ім'я покійного чоловіка в
той час, коли вони з ним проживали
однією сім»єю без реєстрації шлюбу,
тому ? частина майна належить їй як
частка у спільному майні подружжя, а
друга половина є спадковим майном.
Вказує, що вона витратила значні кошти
на лікування та поховання спадкодавця
у сумі 16 641,53 грн., а інший спадкоємець
ніяких витрат не поніс, тому вважає, що
половину витрат у сумі 8 320,76 грн. слід
покласти на матір неповнолітнього
спадкоємця як його законного
представника. Визначивши вартість
спадкового майна у розмірі 32 558,60 грн., а
з неї вартість ? частки, яку успадковує
син спадкодавця, в сумі 8 139,65 грн.,
вважає, що можливо припинити його право
власності на цю частку в спадковому
майні, зарахувавши в рахунок її
погашення ті витрати в сумі 8 320,76 грн.,
які він повинен відшкодувати їй у
відповідності до вимог ст. 1232 ЦК
України.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач
просила суд: встановити факт, що вона та
ОСОБА_5 мешкали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 10 серпня 2007 р. по 21
серпня 2012 року; стягнути із законного
представника неповнолітнього ОСОБА_4
на її користь 8320,76 грн. на відшкодування
понесених нею витрат на лікування та
поховання ОСОБА_5; позбавити ОСОБА_4
права власності на ? частку у
спадковому майні, яким є транспортні
засоби, стягнувши з неї на його користь
вартість цієї частки у сумі 8 139,65 грн.;
припинити заліком зобов»язання ОСОБА_4
по сплаті їй 8320,76 грн. витрат на
лікування і поховання ОСОБА_5 та її
зустрічні зобов»язання по сплаті
ОСОБА_4 вартості ? частки спадкового
майна у сумі 8139,65 грн.; визнати за нею
право власності на спірні транспортні
засоби: ? частину як частку у спільному
майні подружжя, ? частину в порядку
спадкування за законом та ? частину в
порядку припинення права ОСОБА_4 на
його частку у спадковому майні.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 06 березня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_6 подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні вказаного
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що позивач не довела, що саме з
серпня 2007р. проживала з ОСОБА_5 однією
сім»єю без реєстрації шлюбу, а також, що
транспортні засоби були придбані за їх
спільні кошти, а решту вимог позивача
щодо покладення обов»язку на
неповнолітнього відшкодувати половину
витрат на лікування і поховання батька
та припинення його частки у спадковому
майні шляхом зарахування взаємних
зустрічних зобов»язань суд вважав
необґрунтованими та такими, що
порушують права неповнолітнього
спадкоємця.

З такими висновками суду погоджується
колегія, оскільки вони ґрунтуються на
матеріалах справи та відповідають
вимогам норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що за
рішенням суду від 26 березня 2006р. був
розірваний шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3,
від якого у них мається неповнолітній
син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

21 серпня 2012р. був зареєстрований шлюб
між ОСОБА_5 та позивачем у справі -
ОСОБА_2, яка після реєстрації шлюбу
взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_2 ( а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер ( а.с. 5).

ОСОБА_2 своєчасно звернулась до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, а в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 до
нотаріальної контори з відповідною
заявою звернулась його мати ОСОБА_3 як
його законний представник.

В позовній заяві ОСОБА_2 просила
встановити факт проживання з ОСОБА_5
однією сім»єю без реєстрації шлюбу з
серпня 2007р., посилаючись на покази
свідків.

Суд, дослідивши пояснення свідків як з
боку позивача, так і з боку відповідача,
зробив висновок, що ними не доводиться
безспірність факту проживання ОСОБА_5 з
ОСОБА_2 однією сім»єю з серпня 2007р.

В апеляційній скарзі позивач наголошує
на тому, що суд неправильно оцінив
покази свідків, надавши перевагу
поясненням допитаних в ході розгляду
справи свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перед
поясненнями свідка ОСОБА_10, а також не
взявши до уваги пояснення свідків
ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які були
допитані в іншій цивільній справі та
прослухані з наданого суду диску
запису судового засідання. Тому вважає,
що суд прийшов до неправильного
висновку про недоведеність того факту,
що фактичні шлюбні відносини між
померлим ОСОБА_5 та нею існували в
серпня 2007р.

Проте такі ствердження позивача є
хибними, оскільки суд, ретельно
проаналізувавши покази всіх свідків у
сукупності, дійшов правильного
висновку про те, що, оскільки вони є
суперечливими між собою, то достеменно
на їх підставі встановити ті факти, які
намагається довести позивач, не можна.
В цьому сенсі є правильними також
висновки суду і про відмову в
задоволенні похідних вимог про право
власності на ? частину транспортних
засобів як частки у спільному майні
подружжя. Та видана власником
автомобілю «Газель» генеральна
довіреність ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на право
розпорядження цим автомобілем, яка, на
думку апелянта, підтверджує наявні між
ними стосунки, насправді не доводить
цього факту.

Апелянт вказує також, що не
відповідають вимогам ч. 1 ст. 1232 ЦК
України висновки суду про те, що
неповнолітній спадкоємець не повинен
відшкодовувати витрати в розумному
розмірі, які поніс інший спадкоємець на
лікування та поховання спадкодавця.

Проте колегія не погоджується з цими
доводами апеляційної скарги.

Так, стаття 1232 ЦК України не
регламентує випадки, коли спадкоємець
звільняється від відшкодування витрат
іншого спадкоємця, які ним витрачено на
утримання, догляд, лікування та
поховання спадкодавця. Але за
загальними положеннями цивільного та
сімейного законодавства на
неповнолітніх не може бути покладено
обов»язок щодо утримання своїх
батьків, надання їм коштів на лікування
та їх поховання за свій рахунок.
Навпаки, суд правильно врахував, що сам
спадкодавець за життя як батько
неповнолітнього сина мав обов»язок
щодо утримання останнього, про що
мались судові рішення про стягнення з
нього аліментів.

Не може бути покладеного обов»язку
відшкодувати витрати позивача і на
матір неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_3,
оскільки її обов»язок щодо грошового
відшкодування є похідним від обов»язку
дитини, законним представником якої
вона виступає. Та випадки такої
відповідальності є обмеженими у
цивільному законодавстві деліктними
правовідносинами.

Що стосується доводу апелянта про те,
що таке відшкодування можливо
здійснити за рахунок вартості
спадкового майна, належного
неповнолітньому, то він також є
неспроможним. Так, аналіз норм ЦК
України дає підстави для висновку, що
зазначені витрати не відносять на
рахунок спадщини. Такий висновок
випливає із ст. 1218 ЦК України, яка
зараховує до складу спадщини лише ті
права та обов»язки, що належали самому
спадкодавцю, а також із ст. 1281 ЦК, у якій
йдеться про право на пред»явлення
вимог до спадкоємців кредиторами
спадкодавця.

Крім того, як правильно вказував суд,
такий розподіл спадкового майна
призведе до порушення інтересів
неповнолітнього.

Натомість, апелянт є дружиною
спадкодавця, і тому мала обов»язок щодо
його лікування, утримання, поховання,
отримала державну допомогу на
поховання, є приватним підприємцем та
має певний дохід. Та як дружина
померлого має право на ? частину
спадкового майна, як і інший
спадкоємець. Тому її вимоги щодо
позбавлення неповнолітнього всього
спадкового майна не відповідають
принципам розумності та
справедливості.

З огляду на вказані обставини,
колегія не вбачає підстав для зміни або
скасуванні оскаржуваного рішення, тому
у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційну скаргу слід
відхилити, залишивши без змін рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 06 березня 2014 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Воробйова І.А.